Справа № 1570/4082/12
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Київ К/800/35954/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Сороки М.О.,
розглянувши в порядку попереднього розгляду касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Алпеко» на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Алпеко» до Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю прокуратури м. Одеси, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и л а:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Алпеко» звернулось до суду з позовом до Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю прокуратури м. Одеси, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2013 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету товариством з обмеженою відповідальністю «Алпеко» коштів у загальній сумі 6411617, 64 грн., які було зараховано до бюджету.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Алпеко» надмірно сплачені до бюджету кошти у загальній сумі

6451787, 20 грн. (шість мільйонів чотириста п'ятдесят одна тисяча сімсот вісімдесят сім грн. 20 коп.), які було зараховано до бюджету.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду

від 28 листопада 2013 року постанову Одеського окружного адміністративного суду

від 08 липня 2013 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «Алпеко» звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду та апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Алпеко» як покупцем та компанією «DP TRADING LIMITED» як продавцем 09 квітня 2009 року укладено контракт №04/09 на поставку продукції, відповідно до умов якого поставка товару та ціна визначаються інвойсами щодо кожної партії товару.

Також між товариством з обмеженою відповідальністю «Алпеко» як покупцем та компанією «RIDEMAX SYSTEMS INC» як продавцем укладено контракти №AR-0409

від 06 квітня 2009 року та №ARM/2011 від 16 лютого 2011 року на поставку продукції, відповідно до умов яких поставка товару та ціна визначаються інвойсами щодо кожної партії товару.

Крім того, 15 вересня 2009 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Алпеко» як покупцем та компанією «RANDLUX SALES INC.» укладено контракт №09/09 на поставку продукції, відповідно до умов якого поставка товару та ціна визначаються інвойсами щодо кожної партії товару.

На виконання умов зазначених контрактів позивачу були поставлені товари загальною фактурною вартістю 28366431, 05 грн. згідно з інвойсами.

З метою митного оформлення ввезених товарів у період з 27 серпня 2009 року

по 23 серпня 2011 року позивачем до Південної митниці надавались вантажні митні декларації, в яких позивач самостійно зазначав митну вартість за резервним методом та самостійно заповнював графу 45 митної декларації - «Коригування ціни товару».

Фактурна вартість товарів, зазначена в ВМД, склала 28366431, 05 грн., митна вартість, самостійно визначена позивачем згідно із шостим методом, склала 57150877,33 грн. (митних платежів - 930556,79 грн., податку на додану вартість - 11616286,82 грн., всього 12546843,61 грн.).

Зазначені вантажні митні декларації прийнято Південною митницею до оформлення без зауважень та здійснено митне оформлення товару, проставлено відмітку Південної митниці про сплату митних платежів та здійснено митне оформлення товару.

Відповідно до рядка 47 ВМД нараховані та сплачені платежі у загальній сумі

12546843, 61 грн.

28 травня 2012 року та 02 липня 2012 року позивач звертався до Південної митниці із заявами про повернення надміру сплачених мита та податку на додану вартість, посилаючись на те, що митна вартість товарів ним була скоригована у зв'язку з усною відмовою митного органу в прийнятті ВМД із зазначеною митною вартістю за ціною договору.

Південною митницею повернення митних платежів здійснено не було.

Вважаючи, що у відповідача наявний обов'язок щодо повернення сплачених коштів в результаті збільшення митної вартості товару, товариство з обмеженою відповідальністю «Алпеко» звернулось до суду з цим позовом.

Положеннями статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 80 Митного кодексу України (чинного на час здійснення митного оформлення) у разі відмови у митному оформленні та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів митний орган зобов'язаний видавати заінтересованим особам письмове повідомлення із зазначенням причин відмови та вичерпним роз'ясненням вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення та пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Статтею 81 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Умови та порядок застосування форм декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення митних декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів і транспортних засобів, встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Згідно зі статтею 86 Митного кодексу України митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом.

Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом.

Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи. Дата і час прийняття митної декларації фіксуються посадовою особою митного органу, що її прийняла, проставленням відміток на бланку митної декларації та відповідним записом у документах митного органу.

З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

Митний орган не має права відмовити в прийнятті митної декларації, якщо декларантом виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова митного органу в прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанту.

Відповідно до статті 262 Митного кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Згідно зі статтею 264 Митного кодексу України декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду. У повідомленні митного органу вищого рівня про результати розгляду скарги обґрунтовується прийняте за скаргою рішення та міститься інформація про право декларанта оскаржити це рішення в судовому порядку.

Пунктом 1.6 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 квітня 2005 року №314 (чинного на час здійснення митного оформлення) визначено, що ВМД, подана митному органу, але ще не прийнята до оформлення (відсутні відбиток штампа «Під митним контролем» (далі - штамп ПМК) і реєстраційний номер), може бути відкликана декларантом з дозволу митного органу.

З моменту прийняття ВМД до оформлення декларант несе юридичну відповідальність за недостовірність відомостей, зазначених у ВМД. Ця ВМД не може бути відкликана декларантом.

Згідно з положеннями розділу 5 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації відомості, зазначені у ВМД, можуть бути змінені чи доповнені декларантом лише з дозволу посадової особи митного органу до моменту прийняття цієї ВМД до оформлення.

Посадові особи митного органу не мають права з власної ініціативи, за дорученням або проханням декларанта заповнювати ВМД, змінювати чи доповнювати відомості, зазначені в ній і в її електронній копії, за винятком тих граф ВМД, заповнення яких належить до компетенції митних органів.

Наказом Державної митної служби України від 12 грудня 2005 року №1227 (чинним на час виникнення спірних правовідносин) затверджений Порядок оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, який визначає механізм надання митним органом письмового повідомлення заінтересованим особам про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України (далі - відмова).

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку у всіх випадках відмови невідкладно оформлюється Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України (далі - Картка).

Форму Картки наведено в додатку до цього Порядку.

Згідно з пунктом 3 Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України Картка формується в електронному вигляді з використанням програмно-інформаційного комплексу «Відмова в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України» Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України посадовою особою митного органу, яка з огляду на обставини (заборону на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України; відсутність документів, потрібних для здійснення митного оформлення чи пропуску товарів і транспортних засобів тощо) прийняла рішення про відмову.

У Картці повинні бути в стислому вигляді зазначені причини відмови з посиланням на норми законодавства України, а також вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Пунктом 11 вищенаведеного Порядку встановлено, що на підставі оформленої Картки відмова митного органу може бути оскаржена в порядку, установленому законодавством України.

Таким чином, митна вартість товарів та метод її визначення заявляється декларантом самостійно шляхом внесення відомостей до декларації.

При цьому, повноваженням митного органу є перевірка правильності такого визначення митної вартості і прийняття відповідного рішення: щодо прийняття заявленої митної вартості, що реалізується шляхом проставляння відмітки про прийняття митної декларації; або щодо відмови у прийнятті декларації, про що виноситься відповідне письмове рішення - складається картка відмови у прийнятті митної декларації, а також виноситься рішення про коригування митної вартості товарів.

Таким чином, факт відмови у прийнятті митної декларації та факт коригування митної вартості митним органом - це письмові вмотивовані рішення, які можуть бути оскаржені позивачем до митного органу вищого рівня та/або суду.

При цьому при оскарженні такого рішення про визначення митної вартості та в разі подальшого прийняття рішення митним органом вищого рівня та/або судом про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків та зборів повертається декларанту в порядку, передбаченому законодавством.

Так, відповідно до частини 6 статті 264 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, який визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України.

Розділом III вищезазначеного Порядку встановлено порядок повернення платникам податків митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органам.

Зокрема, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20 липня 2007 року №611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Відповідно до пункту 2 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20 липня 2007 року №611/147 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Зазначений висновок оформлюється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації (далі - митний орган).

Пунктом 7 вищезазначеного Порядку визначено, що на підставі отриманого висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Таким чином, у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами та Порядком взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення коштів.

Цей порядок не передбачає повернення помилково та/або надміру сплачених коштів у спосіб судового стягнення одночасно зі здійсненням судового контролю на рішеннями, діями чи бездіяльністю митних органів під час здійснення ними розмитнення та справляння митних платежів.

Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач самостійно заявляв митну вартість ввезених товарів, а Південною митницею жодних рішень про відмову в прийнятті митних декларацій чи коригування митної вартості не приймалось, дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача сплачених ним митних платежів та сум податку.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, оскільки він ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду апеляційної інстанції.

Постановлене у справі рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Алпеко» залишити без задоволення.

Постанову постанову Одеського апеляційного адміністративного суду

від 28 листопада 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Алпеко» до Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю прокуратури м. Одеси, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді