Справа № 405/1009/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2015 р. м. Київ К/800/20928/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Швеця В.В., Штульман І.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про перерахунок пенсії та виплату недонарахованої пенсії в розмірі 23 134,18 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Ленінського районного суду м. Кіровограда з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила: визнати протиправною відмову УМВС України в Кіровоградській області включити довідку про грошове забезпечення для перерахунку пенсії за 2008 рік - надбавки за інформаційно-аналітичне забезпечення та зобов'язати УМВС України в Кіровоградській області включити в довідку про грошове забезпечення для перерахунку пенсії за 2008 рік - надбавки за інформаційно-аналітичне забезпечення в розмірі 28%; зобов'язати ГУПФ в Кіровоградській області відповідно до наданої довідки, з урахуванням надбавки за інформаційно-аналітичне забезпечення в розмірі 28% - зробити перерахунок призначеної їй пенсії не донарахованої з 01.01.2008 року по 31.12.2012 року та здійснити виплату не донарахованої пенсії в розмірі 23 134,18 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.04.2013 року позов в частині позовних вимог до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області залишено без розгляду (заява позивача).

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення першої та апеляційної інстанцій (по суті) прийняті з порушенням норм процесуального права, позивач звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом п'ятим частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини другої статті 87 від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Таке ж правило закріплене частиною другою статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Водночас, згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Наведену позицію визначає Судова плата в адміністративних справах Верховного Суду України, викладену в постанові від 10 грудня 2013 року.

Тому з врахуванням вказаної позиції вищого суду необхідно, із застосуванням статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановити поважність пропуску позивачем строку звернення із цим позовом до суду, враховуючи її обізнаність із розміром пенсії, так як такий має регулярний характер.

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цього питання в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про перерахунок пенсії та виплату недонарахованої пенсії в розмірі 23134,18 грн. скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та не підлягає перегляду.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: В.В. Швець

І.В. Штульман