Справа № 813/6995/14
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 р. Справа № 876/4537/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю позивача: ОСОБА_1

та представника відповідача: Буляка І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправною бездіяльність, виплату грошового забезпечення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.10.2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною бездіяльність, виплату грошового забезпечення та зобов'язання вчинити дії, а саме:

визнати протиправною бездіяльність ЛьвДУВС, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з лютого 2009 року до січня 2011 року надбавки за виконання особливо важливих завдань та премії;

стягнути з ЛьвДУВС (за період з лютого 2009 по січня 2011 р.) на користь ОСОБА_1 щомісячні додаткові види виплат, а саме надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 17962,05 грн. та премію у розмірі 27152,34 грн.;

зобов'язати ЛьвДУВС надати Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення у 2009-2011 р.р. полковника міліції ОСОБА_1 з урахуванням щомісячних додаткових видів виплат: надбавки за виконання особливо-важливих завдань у розмірі 50% та премії у розмірі 35%.

В подальшому позивач уточнив розрахунок позовних вимог та просить стягнути надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 45%, що становить 15333,57 грн. та премію у розмірі 26%, що становить 18032,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у червні - серпні 2009 року позивачу не виплачувалась надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби. В окремі місяці 2009 - 2010 рр. надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби нараховувалась у розмірах від 50% до 4%. Накази про конкретні причини зменшення за несвоєчасне або низькоякісне виконання завдань, які б стали підставою для цього, не видавалися. Вищевказане, на думку позивача, суперечить п. 2.5.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 р. № 499. У зазначений період, перебуваючи на посаді вченого секретаря секретаріату Вченої ради університету, Позивач виконував роботу, пов'язану з підготовкою документів та вирішенням питань життєдіяльності вищого навчального закладу, атестації науково-педагогічних кадрів вищої кваліфікації, вдосконаленням організації наукової роботи, навчального процесу тощо, і жодних зауважень щодо несвоєчасного чи неякісного виконання Позивачем поставлених завдань як з боку керівництва ЛьвДУВС, ГУ МВС України у Львівській області, так і з боку МВС України не було. Протягом лютого - серпня, жовтня - грудня 2009, січня - червня 2010 рр. відбулося безпідставне зняття Позивачу преміювання повністю. Премії не нараховувались протягом 16 місяців. В інші місяці 2009 - 2011 рр. відбулося безпідставне зменшення преміювання з 35% (вересень 2009 р.) до 5% (липень-серпень 2010 р.), у вересні 2010 р. премія складала 12%, жовтні - 33%, а протягом листопада-грудня 2010 р., січня 2011 р. - зменшилась до 26% (хоча, у зазначений період, за сумлінну службу, сумлінне виконання службових обов'язків, високий професіоналізм, вагомий особистий внесок у підготовку висококваліфікованих спеціалістів Позивач неодноразово заохочувався, правами ректора університету, головою Львівської ОДА). Позивач вважає такі дії неправомірними, що порушують його права та інтереси та вплинули на розмір грошового забезпечення, яке було враховано для визначення розміру пенсії.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо недоплати грошового забезпечення ОСОБА_1. Зобов'язано Львівській державний університет внутрішніх справ здійснити донарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1 лютого 2009 року по 31 січня 2011 року, встановивши йому надбавку у розмірі 45 % посадового окладу за виконання особливо важливих завдань а також премії відповідно до особистого вкладу в загальний результат роботи в розмірі 26% від усіх видів нарахувань і виплатити суми донарахувань у розмірі 15333 (п'ятнадцять тисяч триста тридцять три), 57 грн., та 18032(вісімнадцять тисяч тридцять дві), 58 грн., відповідно, в загальному суму у розмірі 33366 ( тридцять три тисячі триста шістдесят шість ), 15 грн. Зобов'язано Львівській державний університет внутрішніх видати ОСОБА_1 довідку про даткові види грошового забезпечення за період з 1 лютого 2009 року по 31 січня 2011 року встановивши йому надбавку у розмірі 45 % посадового окладу за виконання особливо важливих завдань а також премії відповідно до особистого вкладу в загальний результат роботи в розмірі 26% від усіх видів нарахувань. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову повністю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що ЛьвДУВС є бюджетною установою, яка здійснює фактичні видатки на грошове забезпечення, включаючи премії, лише в межах фонду грошового забезпечення. Інструкція про порядок та умови виплати грошового забезпечення не передбачає обов'язку оформляти зниження надбавки спеціальним наказом. Пункт 5 Постанови КМ України від 07.11.2007 р. № 1294 передбачає право, а не обов'язок керівника встановлювати надбавку за виконання особливо важливих завдань. Тому коливання розміру надбавки не є порушенням, а реалізацією прав керівника. Скорочення додаткових видів грошового забезпечення усьому особовому складу зумовлено фінансовими можливостями ЛьвДУВС, яке у різні періоди однаковим не було. Пропри це у позивача залишились надбавки за науковий ступінь, за вчене звання, а розмір його грошового забезпечення залишався одним із найвищих в ЛьвДУВС.

У ході апеляційного розгляду представник апелянта Буляк І.Я. надав пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду надав пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позов слід задовольнити в частині вимог про визнання неправомірними дій ЛьвДУВС щодо недоплати грошового забезпечення ОСОБА_1 та зобов'язання ЛьвДУВС здійснити донарахування грошового забезпечення за період з 01 лютого 2009 року по 31 січня 2011 року, встановивши йому надбавку в розмірі 45% посадового окладу за виконання особливо важливих завдань, а також премії відповідно до особистого вкладу в загальний результат роботи у розмірі 26% від усіх видів нарахувань і виплати суми донарахувань у розмірі 15333,57 грн. та 18032,58 грн. відповідно, в загальній сумі у розмірі 33366,15 грн.. Підстав для примусового стягнення цієї суми суд не вбачає, оскільки вона не була нарахована у встановленому порядку, тому й не виплачувалась, а тому вимога про її стягнення є передчасною і грунтується на припущенні, що така виплата не буде здійснена відповідачем добровільно. Тому в цій частині у позові слід відмовити.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що Наказом № 33 о/с від 18.01.2011 р. ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за віком).

У грошовому атестаті № 8, виданому ЛьвДУВС, зазначено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 включає надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 45% (985,73 грн.) та премію у розмірі 26% (987,02 грн.).

Водночас, з довідки про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 у 2009-2011 р. вбачається, що надбавка за виконання особливо важливих завдань у лютому 2009 - січні 2011 року не мала сталого розміру і коливалась від 0 до 50% (останні три місяці - 45%), а премія - від 0 до 35% (останні три місяці - 26%). Розмір надбавки та премії встановлювався наказами ЛьвДУВС.

Порядок преміювання працівників органів внутрішніх справи передбачено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 р. № 499 (надалі - Інструкція № 499).

Відповідно до п. 2.15.1 Інструкції № 499 преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення. У п. 2.15.3 передбачено, що зменшення розміру премії, позбавлення її проводяться відповідно до положення про преміювання.

Відповідно до п. 2.15.5 Інструкції № 499 виплата премій особам рядового і начальницького складу, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі здійснюються за наказами керівників органів і підрозділів, закладів та установ МВС України. Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються до 10 числа кожного місяця на підставі мотивованих рапортів начальників структурних підрозділів, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії чи зменшення її розмірів зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

З 01.01.2010 р. у ЛьвДУВС діяло Положення про преміювання осіб рядового і начальницького складу, затверджене наказом від 30.12.2009 р. № 362.

Відповідно до п. 3.4. Положення про преміювання керівники структурних підрозділів подають до відділу роботи з персоналом списки щодо зменшення (позбавлення в повному обсязі) розміру премії окремим особам рядового і начальницького складу навчального закладу, які не забезпечили вчасного виконання показників, передбачених пунктом 3.1. Відповідно до п. 3.6 цього Положення зменшення розміру чи позбавлення премії в повному обсязі, в кожному окремому випадку оголошується наказом та повідомляється вказаним працівникам під розписку.

Колегія суддів зазначає, що накази про конкретні причини зменшення/позбавлення Позивача надбавок за виконання особливо важливих завдань та премій не видавалися. Механізм реалізації Положення про преміювання не знайшов правомірного закріплення у конкретних щомісячних наказах щодо визначення, зменшення чи збільшення або позбавлення розміру премії позивачу під час проходження ним публічної служби у Львівському державному університеті внутрішніх справ на посаді вченого секретаря секретаріату Вченої ради ЛьвДУВС.

Таким чином, встановлення надбавок і премій, їх підвищення або скасування відбувалось у ЛьвДУВС без врахування вимог чинного законодавства України, відомчих нормативно-правових актів, та Положення про преміювання осіб рядового і начальницького складу Львівського державного університету внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що грошове забезпечення позивача за спірний період нараховувалося з грубим порушенням вимог чинного законодавства, що призвело до суттєвого зменшення грошового забезпечення і, відповідно, розміру пенсії. Відповідно до п. 1.12 Інструкції № 499, якщо грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції № 499 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо. Суду не було надано відповідачем витягу з подібного наказу по ЛьвДУВС.

У зазначеній Інструкції № 499, у розділі 2.2 «Посадові оклади осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» у п. 2.2.7 наголошено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеним на посади, за якими встановлені посадові оклади від мінімуму до максимуму, конкретні розміри або зміна розміру посадових окладів (підвищення або зниження) установлюються наказом керівника органу відповідно до складності та обсягу роботи, досвіду працівників та їх ставлення до виконання службових обов'язків за посадою, яку вони обіймають, у межах зазначених мінімального чи максимального розмірів і фонду оплати праці.

Суду не було надано доказів, що протягом 2009 - 2010 рр. з боку керівництва ЛьвДУВС були зауваження щодо несвоєчасного чи неякісного виконання позивачем поставлених завдань, які б могли вплинули на зменшення загалом грошового забезпечення позивача.

У п. 2.6.1 Інструкції № 499 зазначено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, які провадять оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність, установлюється надбавка в розмірі до 50 відсотків посадового окладу.

Враховуючи специфіку функціональних обов'язків позивача в період проходження ним публічної служби у ЛьвДУВС, він здійснював інформаційно-аналітичне забезпечення ЛьвДУВС. У розділі 2.3 Інструкції «Підвищення посадових окладів» у пункті 2.3.1 вказано, що підвищення посадових окладів у кожному випадку обчислюється з основного посадового окладу та в кожному разі утворює нові розміри посадових окладів, на які нараховуються надбавки, доплати тощо, а п. 2.3.3 зазначено, що установлення підвищень здійснюється шляхом видання письмового наказу.

Отже, встановлення надбавки, її підвищення або скасування відбувається за наказами керівника, наявність яких не зміг довести відповідач.

Суд першої інстанції правильно зазначив, з чим погодилась колегія суддів, що покликання відповідача на те, що відсутність премій позивачу пов'язана з відсутністю бюджетних асигнувань вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 97 Кодексу законів про працю, форми і системи оплати праці, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород встановлюється установами, організаціями з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Ст. 98 КЗпП України визначає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних коштів.

Ч. 2. ст. 13 Закону України «Про оплату праці» встановлює, що обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Отже, положення ст. 97, 98 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про оплату праці» беззаперечно поширюється і на осіб рядового і начальницького складу ОВС, які здійснюють професійну діяльність по практичному виконанню завдань і функцій держави і одержують заробітну плату - грошове забезпечення - за рахунок державних коштів.

Кошторис доходів і видатків навчального закладу МВС України на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яке складається згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премій), затверджується щорічно одночасно із бюджетом.

Відповідно до п. 1.6. Інструкції, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Що стосується ЛьвДУВС, то цей навчальний заклад фінансується не лише з державного бюджету, але одночасно має і позабюджетні доходи, оскільки здійснює підготовку фахівців на госпрозрахунковій основі.

Закон України «Про оплату праці» у низці статей прописує загальні вимоги до процедури вирішення питань оплати праці.

Стаття 22 Закону України «Про оплату праці», вказуючи на гарантії дотримання прав щодо оплати праці, зазначає, що суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. У ч.2 ст. 29 вказує на те, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни. Таким чином, якщо працівник не був своєчасно попереджений про зміну умов праці в бік погіршення, для нього діють попередні умови праці до закінчення визначеного даною статтею терміну.

Стаття 30 Закону України «Про оплату праці» вказує на те, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці, в тому числі про розміри і підстави відрахувань із заробітної плати.

Ст. 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації права на працю.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, що має найвищу юридичну силу, громадяни мають право на соціальний захист у випадках, передбачених законом. Ч. 2 ст. 8 Конституції України встановлює вимогу щодо законів та нормативно-правових актів: вони приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч. 3 ст. 22 Конституції України).

Згідно ст. 19 Закону України «Про міліцію» передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премій) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктами 3 та 4 Наказу МВС України № 499 від 31.12.2007 року установлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальні звання, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати винагороди, яка мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, затвердженому Інструкцією.

З наведеного вбачається, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу є заробітною платою, тобто оплатою за виконання службових обов'язків.

При застосуванні норм права пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Згідно зі ст. 2 цього ж Закону структуру заробітної плати складають: основана заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Ч. 4 ст. 97 КЗпП України встановлює заборону власнику або уповноваженому ним органу чи фізичній особі в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до положень, закріплених у ст. 22 Закону України «Про оплату праці», суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Ст. 103 КЗпП України встановлює, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити працівника про нові або зміну діючих умов праці в бік погіршення не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження або зміни. Це положення дослівно відтворено у ч. 2 ст. 29 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95 - ВР. Таким чином, якщо працівник не був своєчасно попереджений про зміну умов праці в бік погіршення, для нього діють попередні умови праці до закінчення визначеного даною статтею терміну.

Пункт 1.12 Інструкції вказує, що грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за отриманням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що позов слід задовольнити в частині вимог про визнання неправомірними дій ЛьвДУВС щодо недоплати грошового забезпечення ОСОБА_1 та зобов'язання ЛьвДУВС здійснити донарахування грошового забезпечення за період з 01 лютого 2009 року по 31 січня 2011 року, встановивши йому надбавку в розмірі 45% посадового окладу за виконання особливо важливих завдань, а також премії відповідно до особистого вкладу в загальний результат роботи у розмірі 26% від усіх видів нарахувань і виплати суми донарахувань у розмірі 15333,57 грн. та 18032,58 грн. відповідно, в загальній сумі у розмірі 33366,15 грн.

Підстав для примусового стягнення цієї суми суд не вбачає, оскільки вона не була нарахована у встановленому порядку, тому й не виплачувалась, а тому вимога про її стягнення є передчасною і грунтується на припущенні, що така виплата не буде здійснена відповідачем добровільно. Тому в цій частині у позові слід відмовити.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року у справі №813/6995/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний