Справа № 2а-6911/11/1270
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2011-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2011 року справа №2а-6911/11/1270 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Васильєва І. А.

суддів Казначеєва Е.Г. , Яманко В.Г.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2011 р. у справі № 2а-6911/11/1270 (головуючий І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства "Свердловантрацит" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

10 серпня 2011 року позивач ОСОБА_2 обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з адміністративним позовом до Луганського окружного адміністративного суду про стягення з відповідача ДП «Свердловантрацит» адміністративно-господарські санкції у розмірі 15677128,06 гривень та пені за порушення строків сплати у розмірі 550270,89 гривень.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю.

Не погодившись з постановою Луганського окружного адміністративного суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій просив постанову суду скасувати внаслідок порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання сторони не прибули, належним чином повідомлені про розгляд справи.

Відповідно до вимог ст. 197 ч.1 п.2 КАС України, апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія встановил наступне.

Відповідно до вимог ст. 195 ч.1 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на невірне застосування судом норм матеріального права, а саме Закону України « Про основаи соціальної захищеності інвалідів в Україні» , відповідно до ст. 19 якого, підприємства, установи, організації самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів в рахунок нормативів робочих місць, а державна служба зайнятості та інші органи працевлаштування, всупереч думки суду, покликані лише сприяти працевлаштуванню інвалідів, але не повинні цей норматив забезпечувати, що підтверджує невиконная відповідачем норм зазначеного закону.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідач зареєстрований в якості юридичної особи, яка використовує найману працю, та має зобовязання перед Фондом по забезпеченню працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць. Позивачем були нараховані адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2010 році у розмірі 15677238,06 гривень /А.С.6/. Згідно податного позивачем розрахунку /А.С.6/ сума пені яку має сплатити відповідач становить 550270,89 гривень.

Згідно зі ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих. Відповідно до ст. 19 закону № 875Ю відповідачу встановлений норматив робочих місць інвалілів у кількості 19 працівників. Нае протязі 2008 року на підприємстві працюваль 7 інвалідів, кількість не зайнятих робочих місць 12.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 181 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що з положень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не вбачається, що обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів супроводжується його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування їх на створені робочі місця. Такий обовязок статтею 18 зазначеного Закону покладено на органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.

Нарахування адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб'єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом N 875-XII заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідач вимоги закону виконав, та в його діях немає складу правопорушення. Фактів відмови відповідача у працевлаштуванні направлених на вакантні посади інвалідів, на встановлено та не доведено позивачем.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 КАС України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2011 р. у справі № 2а-6911/11/1270, залишити без задоволення. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2011 р. у справі № 2а-6911/11/1270, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді В.Г.Яманко

ОСОБА_3