Справа № 133/881/13-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 133/881/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Проць В.А.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

17 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Флоріанівської сільської ради Козятинського району на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Флоріанівської сільської ради Козятинського району про стягнення невиплаченої заробітної плати, матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби та оздоровлення, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

27.03.2013 року позивач - ОСОБА_2 звернулась до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Флоріанівської сільської ради Козятинського району про стягнення невиплаченої заробітної плати, матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби та оздоровлення, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.06.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

16.09.2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв'язку з тим, що його представник перебуває на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до ч. 7 ст. 56 КАС України законним представником органу, підприємства, установи, організації в суді є його керівник чи інша особа, уповноважена законом, положенням, статутом.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України).

Таким чином, законодавством не обмежено коло осіб, які можуть здійснювати представництво Флоріанівської сільської ради Козятинського району в суді одним представником та надано право на власний розсуд здійснювати добір особи, що може здіснювати представництво.

Отже, неможливість участі одного представника не свідчить про неможливість участі в судовому процесі всього органу.

Крім цього, відповідачем не надано суду доказів перебування його представника на стаціонарному лікуванню.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 05 березня 1985 року позивачка почала працювати на посаді секретаря Флоріанівської сільської ради.

Згідно розпорядження Флоріанівського сільського голови від 27.10.2010 року позивачці було надано чергову відпустку з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.

17 листопада 2010 року позивачку було звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням строку повноважень Флоріанівської сільської ради Козятинського району на підставі п. 1 ст. 50 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

В день звільнення з посади секретаря Флоріанівської сільської ради в порушення ст.ст. 47, 116 КЗпП України з нею не були проведені в повному обсязі розрахунки, а саме; не була виплачена заробітна плата за останній день роботи, а лише за одну годину роботи. Також, позивачці не було виплачено в повному обсязі матеріальну допомогу на соціально - побутові потреби та оздоровлення.

Натомість, після звільнення рішенням 3 сесії 6 скликання Флоріїанівської сільської ради від 20.01.2011 року було відмінено рішення 23 сесії 5 скликання Флоріанівської сільської ради про надання позивачці матеріальної допомоги на матеріально-побутові потреби у звязку з відсутністю коштів на дану виплату.

Дане рішення сільської ради позивачкою було оскаржено до Козятинської міжрайпрокуратури, яка за результатом перевірки винесла протест на рішення 3 сесії 6 скликання Флоріанівської сільської ради від 20.01.2011 року «Про відміну рішення 23 сесії 5 скликання від 13.07.2010 року «Про надання матеріальної допомоги на матеріально-побутові потреби» секретарю сільської ради ОСОБА_2 в звязку з відсутністю коштів на дану виплату.

За результатом розгляду вищевказаного протесту Козятинської міжрайпрокуратури №3241 від 25.07.2012 року, рішенням 10 сесії 6 скликання Флоріанівської сільської ради від 12.09.2012 року було прийнято рішення «Про відміну рішення 3 сесії 6 скликання від 20.01.2011 року «Про відміну рішення 23 сесії 5 скликання від 13.07.2010 року «Про надання матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби секретарю сільської ради ОСОБА_2».

Цього ж дня, 10 сесія 6 скликання Флоріанівської сільської ради прийняла рішення «Про надання матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби секретарю сільської ради ОСОБА_2» в розмірі середньомісячної заробітної плати, однак, до даного вищевказана матеріальна допомога на соціально-побутові погреби позивачці виплачена не була.

На думку позивачки вище вказані дії Флоріанівської сільської ради Козятинського району є протиправними та порушують її законні права та охоронювані інтереси, щ стало підставою звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Кодексу законів про працю України, Закону України "Про оплату праці", прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 47 ч. 1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунки у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

В ст. 116 ч. 1 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівнику сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, копи спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 2 ч. 2 ЗУ «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входить також додаткова заробітна плата, яка визначена як винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гаранти і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Аналогічні положення, містяться в п.2.3.3 Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 ролу за №114/8713, де вказано, що до складу фонду додаткової заробітної плати входить, зокрема, матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників.

Таким чином, матеріальні допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці позивачки, крім того, суми даних виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

З огляду на викладене відповідач повинен виплатити позивачці недоотриманий заробіток за відпрацьований нею повний робочий день - 17.11.2010 року, в сумі - 119 грн. 65 коп. = 136, 44 грн. (середньоденний заробіток, згідно довідки виконкому Флоріанівської сільської ради) - 16,79 грн. (виплачена позивачці заробітна плата за 1 год. роботи 17.11.2010 року).

Оскільки, 17.11.2010 року позивачка працювала цілий робочий день, а саме, приймала участь у підготовці та роботі установчої сесії, здавала товарно-матеріальні цінності та службову документацію, за наслідками чого, був складений відповідний комісійний акт, будь-яких актів про прогул або відсутність на робочому місці більше трьох годин Флоріанівською сільською радою того дня не складалось.

Крім того, зазначена обставина підтверджується відповіддю начальника Управління праці та соціального захисту населення Козятинської РДА на ім'я голови Козятинської районної ради Стахова В.І. від 22.02.2011 №3-13-03/436, де зазначено, що день 17.11.2010 не був зарахований, позивачці, як робочий день, і заробітна плата за цей день їй нарахована повністю не була, хоча вона фактично здійснювала посадові обов'язки, однак, облік її робочого часу не було проведено.

Також сільська рада повинна сплатити позивачці недоотриману суму коштів матеріальної допомоги на оздоровлення, в розмірі - 1115, 68 грн. = 3001,68 (середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2) - 1886 грн. (посадовий оклад, згідно із карткою-довідкою за 2010 рік) та невиплачену при звільненні матеріальну допомогу на соціально-побутові потреби, в розмірі - 3001, 68 грн.

Враховуючи те, що в день звільнення, з позивачкою не були повністю проведені розрахунки по заробітній платі, то відповідач повинен також виплатити їй середній заробіток за весь час затримки.

Згідно з матеріалами справи, затримка виплати заробітної плати складає 55 місяців (з 17.11.2010 - день звільнення по 17.06.2015 день постановлення судового рішення) х 3001, 68 (середньомісячна заробітна плата позивачки, згідно довідки сільради)=165092, 40 грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку).

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що позивачем не порущено строку звернення до суду, оскільки позивачка звернулась з позовом про стягнення сум складових належної їй заробітної плати, в тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення та на соціально - побутові потреби без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем й це її право відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим конституційного принципу верховенства права.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При цьому, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 15.10.2013 року №9-рп/2013 вказав, що при розгляді спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України підлягає застосуванню у випадках пред'явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов'язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач безпідставно не здійснив всі необхідні розранки щодо виплати заробітку позивачки.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог, які правомірно задоволені судом першої інстанції.

Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Флоріанівської сільської ради Козятинського району залишити без задоволення, а постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.