Справа № 212/5268/12
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2015 р. м. Київ К/800/52495/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Гончар Л.Я, Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Ленінського районного суду м. Вінниці та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради

про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

29.03.2012р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради (далі Департамент праці) про визнання дій відповідача щодо нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною неправомірними та про зобов'язання здійснити перерахунок допомоги.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.04.2012р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 2.10.2014р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_3 звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та задовольнити позов. При цьому скаржник зазначила, що суди дійшли помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог.

У своїх запереченнях відповідач зазначив, що рішення судів є законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

18.04.2011р. ОСОБА_3 була призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що перевищує мінімальний, з 1.04.2011р. по 30.09.2011р. в сумі 960грн.

3.10.2011р. позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення допомоги по догляду за дитиною у розмірі, що перевищує мінімальний. При цьому відповідачем у заяві ОСОБА_3 було зроблено застереження, що остання в строк до 3.11.2011р. повинна надати довідку ДПІ про доходи за ІІ-ІІІ квартали 2011р.

Розпорядженням відповідача від 4.11.2011р. відмовлено в призначення допомоги в підвищеному розмірі в зв'язку з ненаданням довідки про доходи з державної податкової інспекції за ІІІ квартал 2011р.

Через відсутність доказів, що підтверджують право позивача отримувати допомогу в розмірі, що перевищує мінімальний, відповідачем на період з 1.10.2011р. по 12.04.2012р. було призначено допомогу в розмірі 130гр.

Статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. №1751 затверджено Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (далі Порядок №1751).

Згідно з пунктом 19 Порядку №1751 виплата допомоги в розмірі, що перевищує мінімальний, здійснюється протягом шести календарних місяців. Якщо особа, якій призначена допомога, після закінчення зазначеного строку не підтвердила право на призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, допомога виплачується у мінімальному розмірі.

Таким чином, для продовження отримання з 1.10.2011р. допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, ОСОБА_3 повинна була надати Департаменту праці, у відповідності до приписів пункту 22 Порядку №1751, довідку про склад сім'ї та декларацію про доходи та майновий стан (яка заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім'ї).

Позивача зареєстровано у якості суб'єкту підприємницької діяльності, відтак, з огляду на положення пункту 5.4 Методики обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги (затв. спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України та Державного комітету молодіжної політики, спорту і туризму України від 15.11.2001р. N 486/202/524/455/3370), її доход визначався на підставі даних державної податкової адміністрації.

В той же час, з 1.01.2011р. набув чинності Податковий Кодекс України, статтею 177.5 якого встановлено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року. З огляду на відсутність станом на жовтень 2011р. інформації про доходи приватного підприємця, податковий орган не мав змоги надати ОСОБА_3 довідки про її доходи за ІІ-ІІІ квартали 2011р.

З метою усунення протиріч у чинному законодавстві щодо переліку документів, які можуть підтверджувати розмір доходу приватних підприємців, відповідним наказом від 11.11.2011р. до Методики обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги внесено зміни, згідно з якими за відсутності даних податкових інспекцій доходи фізичних осіб - підприємців визначаються на підставі даних книги обліку доходів і витрат за встановленою формою.

Вказані зміни було зареєстровано у Міністерстві юстиції України 5.12.2011р., офіційно оприлюднено 22.12.2011р. і з цієї дати вони набрали чинності.

Відмовивши в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій послались на те, станом на листопад 2011р. для підтвердження права на призначення допомоги по догляду за дитиною у розмірі, що перевищує мінімальний, позивач повинна була надати довідку про доходи податкового органу і підтвердження іншими документами наявності або відсутності такого доходу чинним законодавством не передбачалось. З огляду на відсутність такої довідки суди дійшли висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

При цьому судами не в повній мірі враховано положення частини 3 статті 2 КАС України відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Департамент праці відмовив у призначенні допомоги в розмірі, що перевищує мінімальний, через ненадання позивачем довідки податкового органу, отримання якої на той час було унеможливлено положеннями Податкового Кодексу України.

Таким чином, на позивача фактично покладено відповідальність за неузгодженість різних нормативних актів та за неможливість отримати довідку, передбачену вищезгаданою Методикою, проте судами не дано оцінки відповідності дій відповідача вищенаведеним принципам.

Також судами попередніх інстанцій не дано оцінки доводам позивача про те, що Міністерство соціальної політики України у липні 2011р. надіслало роз'яснення про те, що управління праці та соціального захисту населення мають призначати допомогу на підставі Книги обліку доходів і витрат, та про те, що ОСОБА_3 надавала відповідачу таку Книгу для проведення перерахунку.

Відповідно до пункту 22 Порядку №1751 розмір допомоги, яка надається з урахуванням доходів сім'ї, може бути перерахований з місяця подання отримувачем допомоги заяви до закінчення строку її призначення.

З матеріалів справи вбачається, що допомога у мінімальному розмірі була призначена на період з 1.10.2011р. по 12.04.2012р. В цей час позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявами про перерахунок призначеної допомоги, надаючи при цьому як Книгу обліку доходів і витрат, так і отриману у січні 2012р. довідку податкового органу, але Департамент праці відмовився здійснити такий перерахунок.

Не зважаючи на те, що зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що вона оскаржує і ці дії відповідача, судами не було з'ясовано, чи надавала при цьому позивач документи, що дають підстави для проведення такого перерахунку, та не прийнято рішення щодо законності дій Департаменту праці щодо відмови в проведенні перерахунку допомоги.

Оскільки матеріали справи не містять ані інформації, що містилась у Книзі обліку доходів і витрат позивача, ані інформації, що містилась у довідці податкового органу від 21.01.2012р., колегія суддів позбавлена можливості встановити, чи мала позивач у жовтні 2011р. право на призначення допомоги в розмірі, що перевищує мінімальний, та чи були підстави для проведення перерахунку розміру допомоги з урахуванням майнового стану позивача при подальших зверненнях ОСОБА_3

Таким чином, попередні судові інстанції у розгляді даної справи припустилися порушення норм процесуального права, а саме вимог частини третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо прийняття судового рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених дослідженими у судовому засіданні доказами.

Не встановлення в судовому процесі вище зазначених обставин як таких, що мають суттєве значення у справі з огляду на неможливість правильно вирішити спір без їх з'ясування, відповідно до частини другої статті 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень у зв'язку з їх не відповідністю вимогам частин 4 та 5 статті 11, частині 1 статті 138 та статті 159 цього Кодексу з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231, 254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.04.2012р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 2.10.2014р. скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді А.О. Логвиненко

Л.Я. Гончар

В.Ф. Мороз