Справа № 825/1160/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ К/800/62931/14

22 вересня 2015 року м. Київ № К/800/62931/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Швеця В.В., Штульман І.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання нарахувати грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначені та виплаті йому грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, яка настала 21.11.2012 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби; визнати протиправним протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 31.01.2013 року №1 в частині відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з інвалідністю, яка настала 21.11.2012 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби; зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати позивачу грошову допомогу в зв`язку з настанням 21.11.2012 року інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, як інваліду III групи у розмірі 27 місячного грошового забезпечення на день звільнення (04.12.2004 року), виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення та стягнути її на користь позивача.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначені та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю, яка настала 21.11.2012 року внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Визнано протиправним протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 31.01.2013 року №1 в частині відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю, яка настала 21.11.2012 року внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати ОСОБА_1 грошову допомогу в зв`язку з настанням 21.11.2012 року інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, як інваліду III групи у розмірі 27 місячного грошового забезпечення на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення і стягнути її на його користь. В іншій частині позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідачі звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, в задоволені позову відмовити.

Позивач у письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявників не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України. На підставі наказу Міністра оборони України №747 від 07.10.2004 року позивача було звільнено у запас за підпунктом «в» пункту 67 у зв`язку зі скороченням штатів та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №53 від 11.10.2004 року, виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів утримання з 04.12.2004 року.

З 21 листопада 2012 року позивача було визнано інвалідом 3 групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.

З метою отримання одноразової грошової допомоги, 04.12.2012 року (повторно 28.12.2013 року) позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної з травмою, отриманою під час виконання обов`язків військової служби, на що його листом Чернігівського обласного військового комісаріату від 01.03.2013 року №1000 було повідомлено, про відмову у задоволені його заяви, розглянутої комісією Департаменту фінансів Міністерства оборони України (протокол №1 від 31.01.2012 року).

Підставою для відмови стало те, що не позивача не поширюється положення статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, яка діяла після 01.01.07 р., так як він був звільнений в 2004 році.

Частково задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, з яким погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що правових підстав для відмови у задоволені позову не має, оскільки право на грошову допомогу у звільненого військовослужбовця наступає саме в момент встановлення інвалідності, а не в момент його звільнення.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011ХІІ (далі Закон № 2011).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.

Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі - постанова № 499, Порядок відповідно) визначено порядок виплат страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 (далі Умови, постанова № 488 відповідно).

Підпунктом «б» пункту 6 Умов встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку (у редакції, чинній на час встановлення позивачам ІІ групи інвалідності) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 20-місячного грошового забезпечення - інвалідам IIІ групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 27-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

У пункті 2 Порядку також зазначено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.

Проаналізувавши положення зазначених редакцій статті 16 Закону № 2011-ХІІ та зміст постанов №№ 488, 499, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, висловлену у подібних категоріях справ, зокрема постанова від 10.03.2015 року № 21-563а14, дійшла висновку про те, що «обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Тому у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання нарахувати грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін
Судді: В.В. Швець

І.В. Штульман