Справа № 820/18349/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ К/800/11620/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі - відповідач) від 26.05.2014 року № 146-15 про сплату 13529,05 грн. податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0090 га не знаходиться у користуванні позивача, а знаходиться у користуванні іншої юридичної особи, а тому позивач не зобов'язаний сплачувати оренду плату за земельну ділянку, якою він не користується.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що договір оренди землі від 20.10.2006 року є чинним, а тому позивач зобов'язаний сплачувати оренду і плату за користування земельною ділянкою.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Відповідно до договору оренди землі від 20.10.2006 року, ОСОБА_4 надано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0090 га, у тому числі під забудовою 0,0043 га та інших угідь 0,0047 грн.. Строк дії договору до 01.04.2010 року.

ОСОБА_4 передав у власність ПП «Альянс-Інвест» нежитлові приміщення підвалу № 20-№29, 1 поверху № 57-№ 62, 2-го поверху № 26-№ 29 в літ. «А-8» загальною площею 811,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 11.12.2006 року № 7983. Також, 13.12.2014 року укладено відповідний Акт приймання-передачі нежитлового приміщення.

Рішенням 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування та надання згоди на укладання договорів суборенди земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 24.12.2008 року, припинено громадянину ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою площею 0,0090 га. у АДРЕСА_1 за його добровільною відмовою та надано ПП «Альянс-Інвест» в оренду строком до 01.12.2013 року зазначену земельну ділянку для експлуатації та обслуговування виносної вітрини салону по продажу меблів.

Станом на 26.09.2013 року власником зазначеного об'єкту нерухомості є ТОВ «Інвестиційна компанія «НКМ4».

Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.05.2014 року № 146-15 про сплату ОСОБА_4 13529,05 грн. податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб (за 2014 рік).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 287.1 Податкового Кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно з ст. 287.6 Податкового кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про плату за землю» (який діяв до 31.12.2010 року, далі - Закон) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

У ст. 5 Закону визначено, зокрема, що об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, суб'єктом власник земельної ділянки і землекористувач, у тому числі орендар.

За змістом ст. 15 Закону обов'язок сплачувати за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 125 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ЗК) встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно з ст. 126 ЗК передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

У той же час питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статтями 120 ЗК та 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Зазнчені норми чітко встановлюють, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені. Тобто, з моменту передачі позивачем нерухомих об'єктів, розташованих на спірній земельній ділянці, до іншої юриридичної особи, обов'язок позивача зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розміщений такий об'єкт, припинився у зв'язку з фактичним припиненням речового права на спірну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Стаття 654 ЦК передбачає розірвання договору в тій самій формі, що передбачена для його укладення.

Таким чином, для цілей регулювання земельних відносин виникнення права оренди земельної ділянки та припинення цього права пов'язане із фактом державної реєстрації відповідного договору (припинення цього договору).

Водночас податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні особи. Наведене означає і відсутність обов'язкової реєстрації факту розірвання договору оренди землі для встановлення обставин щодо припинення податкового обов'язку платника.

Враховуючи пріоритетність застосування спеціальних норм Податкового кодексу України перед іншими нормами законодавства у регулюванні податкових правовідносин, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що недотримання норм земельного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок (припинення цього права) не може викликати права та обов'язку платників у сфері оподаткування.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, - права власності або права користування. У зв'язку з тим, що фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснює її новий власник та попередній землекористувач (позивач) добровільно відмовився від права користування зазначеною земельною ділянкою, то обов'язок сплати орендої плати за земельну ділянку покладено на нового власника, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 820/18349/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко