Справа № П/811/666/15
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2015 рокусправа № П/811/666/15

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року по справі № П/811/666/15 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області (далі по тексту - відповідач або Відділ), в якому, з урахуванням змін позовних вимог, просила визнати незаконним та скасувати наказ Відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області №1/к від 12.02.2015 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_1»; поновити її на посаді завідувача сектору землеустрою та ринку земель Відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області; просила стягнути з Відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача 3000,00 грн. моральної шкоди; визнати незаконним та скасувати наказ Відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області №5/к від 27.02.2015 року «Про внесення змін до наказу начальника відділу від 12.02.2015 року №1/к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1».

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.04.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначила, що судом першої інстанції не було досліджено всі наявні у справі докази у повній мірі, вказувала на порушення судом норм відносно оцінки пояснень свідків як доказів, на порушення розгляду питання щодо її звільнення профспілковою організацією, вказувала, що вона не була присутня при засіданні профспілково комітету, не приймала участь у голосуванні щодо її звільнення, що є грубим порушенням її прав як звільненого працівника. Апелянтом зазначалось, що для її звільнення керівник Відділу повинен був перевірити причину її відсутності на робочому місці протягом трьох годин, і лише за відсутності поважної причини приймати рішення про звільнення у з прогулом. Відповідач як суб'єкт владних повноважень не виконав своє зобов'язання щодо доказування правомірності оскаржуваних наказів. Апелянт вказувала, що її звільнення відбулось в порушення посадової інструкції, відповідно до якої, завідувач сектору звільняється за поданням заступника начальника відділу, однак такого подання не існує, оскільки заступник начальника з таким поданням і не зверталась до начальника Відділу. ОСОБА_1 вказувала, що в оскаржуваному наказі №5/к від 27.02.2015 року «Про внесення змін до наказу начальника відділу від 12.02.2015 року №1/к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1», в частині її звільнення, не вказано точну дату її звільнення, що є порушенням Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, також на думку апелянта, незаконність цього наказу полягає у тому, що він виданий в період перебування позивача на лікарняному.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що, суд при вирішенні спору перевіряє докази порушення працівником, трудового законодавства, що були підставою розірвання трудового договору та чи додержано роботодавцем правила і порядок застосування притягнення до дисциплінарної відповідальності. Суд першої інстанції вказував, що право працівника на відпустку без збереження заробітної плати виникає після згоди роботодавця, передбачається згоду сторін, тобто одного бажання працівника не достатньо для отримання відпустки, перелік підстав законодавством не визначений, оскільки важливість залежить від конкретних обставин, тому рішення надавати чи не надавати відпустку належить до компетенції роботодавця, роботодавець приймає рішення та видає наказ щодо надання зазначеної відпустки або відмови у її наданні. Фактично ОСОБА_1 за резолюцією керівника Відділу отримана відмову на відпустку 11.02.2015 року, однак не перевірила цю обставину та 11.02.2015 року не вийшла на роботу. Судом першої інстанції зазначалось, що узгодження між ОСОБА_1 та роботодавцем щодо надання відпустки без збереження заробітної плати, не було. Відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни і, тягне накладення одного з видів дисциплінарного стягнення - догану або звільнення передбаченого статтею 147 КЗпП України. Суд першої інстанції вказував, що роботодавець має враховувати, що відсутність працівника на роботі можна кваліфікувати як прогул тільки у разі відсутності на це поважних причин, тому ненадання позивачем пояснень фактично встановила відсутність поважних причин відсутності на робочому місці, чинне законодавство не містить перелік підстав, за яких причини прогулу будуть вважатись поважними. Суд першої інстанції вказував, що звільнення позивача, яка є членом профспілкового комітету з посади, проведено за попередньою згодою профспілкового комітету. Суд вказував, що відповідач унеможливив порушення абз. 2 п. 10 ст 40 КЗпП України щодо недопустимості звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності застосовувати немає підстав, та видав наказ про те, що днем звільнення позивача слід вважати день виходу на роботу з лікарняного. Суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов висновку, що прогул є порушенням трудової дисципліни, роботодавець мав право звільнити ОСОБА_1 за вчинений прогул.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу від 28.12.2012 року №5/к призначено на посаду завідувача сектору землеустрою та ринку земель відділу Держзеагенства у Голованівському районі Кіровоградської області.

10.02.2015 року ОСОБА_1 було подано начальнику відділу Держземагентства у Голованівському районі Кіровоградської області заяву про надання одного календарного дня відпустки без збереження заробітної плати 11.02.2015 року, без зазначення підстави. Відповідно до резолюції на заяві, керівником зазначено, що він не заперечує проти відпустки але у інший робочий день. Фактично надання відпустки без збереження заробітної плати 11.02.2015 року ОСОБА_1 не було погоджено, а отже, 11.02.2015 року ОСОБА_1 була зобов'язана перебувати на своєму робочому місці та здійснювати свої функціональні обов'язки.

11.02.2015 року заступником начальника Відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області було подано начальнику Відділу доповідну записку про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці та про необізнаність в причинах її відсутності. В зв'язку з відсутністю на робочому місці 11.02.2015 року позивача, на підставі доповідної записки заступника начальника Відділу Держземагентства у Голованівському районі, начальником Відділу видано наказ про створення комісії для з'ясування причин відсутності позивача на роботі. Утвореною комісією складено акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 11.02.2015 року.

Після виходу ОСОБА_1 на роботу 12.02.2015 року керівником Відділу було запропоновано надати письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці 11.02.2015 року, однак позивач відмовилась надати такі пояснення, про що складено акт. У своїй позовній заяві, позивач пояснює свою відсутність на роботі 11.02.2015 року тим, що вона була записана на прийом до голови Кіровоградської обласної державної адміністрації, однак підтвердження цього в матеріалах справи відсутні.

12.02.2015 року начальником Відділу направлено до профспілкової організації письмове подання №0-28-0.1-159/2-15 від 12.02.2015 року про отримання згоди на звільнення ОСОБА_1, яка вчинила прогул. Для розгляду подання 12.02.2015 року були скликані збори профспілкового комітету Відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області, на яких відповідно до протоколу № 1 була присутня ОСОБА_1

Як вбачається з протоколу профспілкових зборів №1 від 12.02.2015 року, було надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за п.4 ст. 40 Кодексу законів про працю України., про що профспілкова організація повідомила начальника Відділу листом № 32-175/1-15 від 12.02.2015 року.

Наказом № 1/к від 12.02.2015 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_1» позивача було звільнено з посади завідувача сектору землеустрою та ринку земель Відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області з 12.02.2015 року у зв'язку з відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України. З наказом позивач не ознайомлена що засвідчено актом. Листом від 12.02.2015 року за №31-28-0.2-163/2-15, ОСОБА_1 повідомлено про необхідність з'явитись до Відділу Держземагентства у Голованівському районі для отримання трудової книжки.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Голованівської районної лікарні та їй було видано лікарняний лист в цей же день. 24.02.2015 року оригінал листа непрацездатності ОСОБА_1 направила відповідачу поштою, тим самим повідомила про своє перебування на лікарняному.

Встановлено, що 27.02.2015 року після одержання лікарняного листа від 12.02.2015 року, начальником Відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області прийнято наказ №5/к «Про внесення змін до наказу начальника відділу від 12.02.2015 року №1/к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1», яким внесено зміни до п.1 наказу №1/к від 12.02.2015 року та викладено в наступній редакції: ОСОБА_1 звільнити в день виходу з лікарняного через відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідачем здійснено запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 12.02.2015 року по 22.02.2015 року та з 23.02.2015 року по 06.03.2015 року перебувала на лікарняних за листками непрацездатності № 228512 від 12.02.2015 року та № 239686 від 23.02.2015 року. Оригінал першого листка непрацездатності № 228512 від 12.02.2015 року був отриманий Відділом поштою, другий листок непрацездатності не був отриманий роботодавцем, отже роботодавець не знав дати виходу ОСОБА_1 з лікарняного, тому у наказі визначено дату звільнення вихід ОСОБА_1 з лікарняного.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30, ст. 32 Закону України «Про державну службу» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі інших передбачених підстав. Рішення про припинення державної служби може бути оскаржено державним службовцем безпосередньо до суду.

Тобто, підставами для звільнення можуть бути такі, що визначені Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 Кодексу законів про працю України, за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Нормами Кодексу законів про працю України непередбачено обов'язковості надання працівнику відпустки без збереження заробітної плати, передбачена лише можливість отримання такої відпустки, тим більше передбачено, що її термін повинен бути погоджений з роботодавцем.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Варто вказати, що підставою для звільнення працівника є відсутність його на роботі більше трьох годин, або відсутність весь робочий день, зважаючи на відсутність ОСОБА_1 на роботі 11.02.2015 року, роботодавець мав право звільняти її з підстави прогулу. Відповідач після отримання інформації від ОСОБА_1 про її лікарняний та не знаючи дату закінчення цього лікарняного прийняв наказ про виправлення у наказі про її звільнення у частині дати з якої ОСОБА_1 слід вважати звільненою.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 43 Кодексу законів про працю України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Колегія суддів зазначає, що питання про звільнення ОСОБА_1 було проведено за попередньою згодою виборного органу - первинної профспілкової організації, членом якої є ОСОБА_1 Керівником Відділу було направлено до профспілкового комітету відповідне письмове подання, яке відповідно до протоколу засідання організації було розглянуто у присутності ОСОБА_1 Про прийняте рішення первинної профспілкової організації керівник Відділу також був повідомлений письмово, профспілковою організацією було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 Варто вказати, що ОСОБА_1 не ставить питання про невідповідність даних протоколу профспілкових зборів №1 від 12.02.2015 року дійсності.

Зважаючи на відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 11.02.2015 року без поважних причин у роботодавця були підстави для звільнення ОСОБА_1 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що підстав для визнання незаконними та скасування наказів Відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області №1/к від 12.02.2015 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_1» та №5/к від 27.02.2015 року «Про внесення змін до наказу начальника відділу від 12.02.2015 року №1/к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1» немає, разом як й немає підстав для поновлення позивача на посаді.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року по справі № П/811/666/15 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Т.С. Прокопчук