Справа № 2а-106/11
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Київ К/800/1786/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом Черкаського міського центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2010 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 кошти в сумі 733,35 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано, як таку що постановлена неповажним складом суду. Позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь Черкаського міського центру зайнятості кошти в сумі 733,35 грн. виплачених як допомога по безробіттю.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення цих судів та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 24 жовтня 2005 року по 05 травня 2006 року відповідач перебувала у статусі безробітної та отримувала допомогу на випадок безробіття.

Згідно з довідкою Центру зайнятості відповідачу за вказаний період виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 733,35 грн.

За результатами розслідування обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідачу складено акт від 12 серпня 2010 року №229, яким встановлено, що, перебуваючи на обліку в службі зайнятості, ОСОБА_4 належала до зайнятого населення, оскільки з 14 листопада 1996 року була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця.

На підставі наказу №491 від 12 серпня 2010 року, виданого Черкаським міським центром зайнятості, у зв'язку з встановленням зазначених вище фактів, ОСОБА_4 зобов'язано повернути виплачені кошти в сумі 733,35 грн., про що їй направлено повідомлення про повернення отриманих коштів протягом десяти робочих днів з дня отримання копії наказу. Але в добровільному порядку суму виплаченої допомоги по безробіттю відповідачем не повернуто.

Частиною першою статті 18 Закону України від 1 березня 1991 року №803-XII «Про зайнятість населення» встановлено, що для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення.

Видами соціальних послуг за цим Законом є:

- професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях.

- пошук підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, у тому числі шляхом надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних; фінансування організації оплачуваних громадських робіт для безробітних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тощо.

Безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

У разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу. Реєстрація громадян провадиться при пред'явленні паспорта і трудової книжки, а в разі потреби - військового квитка, документа про освіту або документів, які їх замінюють.

Особи, визнані у встановленому порядку безробітними, мають право на одержання допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно пп. «б» п. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення і відповідно такого, що не можуть бути визнані безробітними, належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

Відповідно до статей 4, 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» державна реєстрація ФОП є засвідченням факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою. Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Пунктом 8 частини першої статті 31 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 36 цього Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за №915/5136; у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

З огляду на те, що на момент отримання допомоги по безробіттю ОСОБА_4 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та не повідомила про це Черкаський міський центр зайнятості, колегія суддів вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції стосовно того, що надання відповідачеві статусу безробітного є безпідставним а кошти, виплачені їй як допомога по безробіттю, підлягають поверненню.

Доводи касаційної скарги зроблених судом апеляційної інстанції висновків не спростовують, а тому підстав для скасування чи зміни оскарженого судового рішення не вбачається.

Щодо вимог касаційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів зауважує, що зазначене рішення вже скасоване судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман