Справа № 813/9460/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ К/800/9107/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут проектування «Комфорбуд» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання утриматись від вчинення певних дій, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут проектування «Комфорбуд» (далі - позивач, ТОВ ««Інститут проектування «Комфорбуд») звернулося до суду першої інстанції із позовом в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - відповідач) № від 09.12.2013 року; зобов'язати відповідача утриматись від вчинення певних дій, а саме - розповсюджувати будь-яким чином та використовувати в будь-який спосіб у своїй роботі висновки, викладені в акті № 465/22-10/34259862 від 25.11.2013 року та здійснювати коригування сум податкового кредиту і податкових зобов'язань, валових доходів та валових витрат позивача чи його контрагентів на підставі висновків даного акту.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення відповідача № від 09.12.2013 року; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. В задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання від вчинення певних дій відмовили, оскільки судовому захисту підлягає лише порушене право позивача, а не те, яке може бути порушене в майбутньому.

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що позивачем порушено вимоги п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість. Зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Відповідачем, на підставі направлення від 14.11.2013 року №400, проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань достовірності нарахувань податку на додану вартість при здійсненні фінансово - господарських операцій з ТОВ «Альянсгрупп» за серпень 2013 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 25.11.2013 року № 465/22-10/34259862. В якому зазначено, що позивачем порушено п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за серпень 2013 року на загальну суму 348795,00 грн. по безтоварних операціях, проведених з ТОВ «Альянсгрупп».

На підставі акта перевірки відповдіачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість, всього 523193,00 грн., у тому числі за основним платежем - 348795,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 174 398,00 грн.

До таких висновків, при проведенні перевірки позивача, відповідач дійшов, ґрунтуючись на акті ДПІ у Оболонському районі Головного управління Міндоходів м. Києві про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Альянсгрупп» від 17.10.2013 року, висновку ГОВ ДПІ у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 25.11.2013 року № 47.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Між позивачем та ТОВ «Альянсгрупп» - укладено наступні договори на виконання проектних робіт: від 04.07.2013 року за № 0407131бр (том 1 а.с. 37-39); від 30.07.2013 року № 3007131 (том 1 а.с. 41-44); від 25.06.2013 року № 2506131 (том 1 а.с. 48-51); від 05.03.3013 року №0503131 (том 1 а.с. 55-59); від 23.04.3013 року № 2304131 (том 1 а.с. 63-66); від 28.05.2013 року № 2805131 (том 1 а.с. 69-72); від 05.04.2013 року № 0504131 (том 1 а.с. 76-79); від 04.06.2013 року №0406131 (том 1 а.с. 83-86); від 04.06.2013 року №0406132 (том 1 а.с. 90-93); від 09.08.2013 року № 0908131 (том 1 а.с. 97-100); від 23.05.2013 року № 2305131 (том 1 а.с. 104-107).

Проектні роботи по укладених вище договорах були виконані ТОВ «Альянсгрупп» лише в частині. По факту виконання господарських операцій ТОВ «Альянсгрупп» видало позивачу податкові накладні (том 1 а.с. 124-136): від 30.08.2013 року № 749 на суму ПДВ 18000,00 грн., від 30.08.2013 року № 750 на суму ПДВ 20000,00 грн., від 30.08.2013 року № 751 на суму ПДВ 3700,00 грн., від 29.08.2013 року № 752 на суму ПДВ 6000,00 грн., від 29.08.2013 року № 753 на суму ПДВ 7000,00 грн., від 30.08.2013 року № 754 на суму ПДВ 70000,00 грн., від 30.08.2013 року № 755 на суму ПДВ 75000,00 грн., від 30.08.2013 року № 756 на суму ПДВ 11500,00 грн., від 30.08.2013 року № 757 на суму ПДВ 15000,00 грн., від 30.08.2013 року № 758 на суму ПДВ 16000,00 грн., від 27.08.2013 року № 1139 на суму ПДВ 7333,33 грн., від 27.08.2013 року № 1140 на суму ПДВ 7333,33 грн., від 27.08.2013 року № 1141 на суму ПДВ 2 000,00 грн.

Суми ПДВ по вказаних податкових накладних внесено позивачем до податкового кредиту звітного періоду.

Позивач здійснював оплату за отримані послуги/виконані роботи шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Приймання позивачем від ТОВ «Альянсгрупп» виконаних робіт здійснювалось за актами приймання-передачі виконаних робіт, копії яких наявні в матеріалах справи.

Результатами проектних робіт, які виконувались ТОВ «Альянсгрупп», були окремі розділи проектної документації, які надавались в електронному вигляді у форматі *.dwg і були складовою проектної документації, що розроблялася для замовників позивача.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій ТОВ «Альянсгрупп» було включено до Єдиного державного реєстру та перебувало на обліку платника податків, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Так, вищенаведене свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог законодавства щодо документального підтвердження сум податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій не встановлено порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість, яке б позбавляло позивача права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій з його контрагентами.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «Альянсгрупп», оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеними договорами, підтверджується належно оформленими первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаного товару у господарській діяльності позивача.

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на акт перевірки контрагента позивача, яким встановлено його відсутність за місцезнаходженням, оскільки цей факт не може однозначно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань перед позивачем, на момент виникнення спірних правовідносин вказана юридична особа не були позбавлені права укладати з іншими суб`єктами господарювання договорів з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності, були належним чином зареєстровані. Крім того, первинні документи оформлені контрагентами позивача належним чином, що також підтверджено відповідачем у акті перевірки позивача.

Доводи відповідача про порушення контрагентами позивача податкового законодавства суд відхиляє, оскільки за порушення податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність саме для тієї особи, яка допустила таке порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, від 31.10.2014 року у справі № 21-318а14, відповідно до якої законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в

адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року у справі № 813/9460/13 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер О.В. Карась

А.О. Рибченко