Справа № 820/2967/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2015 р. м. Київ К/800/27186/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Леонтович К.Г., Калашнікової О.В., Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою Державного реєстратора права на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Мирошниченко Де Гуардо Ольги Олексіївни на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі № 820/2967/15 за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора права на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Мирошниченко Де Гуардо Ольги Олексіївни про визнання рішення незаконним, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Державного реєстратора права на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Мирошниченко Де Гуардо Ольги Олексіївни, в якому просила визнати незаконним рішення відповідача №17538066 від 27.11.2014 року в частині відмови в реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі відсутності в правовстановлюючих судових рішеннях дати набрання ними чинності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що підстав для прийняття рішення №17538066 від 27.11.2014р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на належне позивачу майно не було, яке винесене всупереч положень Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції, позов задоволений. Скасоване рішення №17538066 від 27.11.2014 року про відмову у державній реєстрації прав та а їх обтяжень в частині визначень підстав для відмови у державній реєстрації права власності, відсутність у рішеннях та ухвалах суду, які надані до заяви як підстава для проведення реєстрації, дати набрання чинності.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду Державний реєстратор права на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Мирошниченко Де Гуардо Ольга Олексіївна звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що 17.11.2014 р. позивач та ОСОБА_5 звернулися до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області із заявою №8991839 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (картка прийому заяви №17264899). У зазначеній заяві просили зареєструвати право спільної сумісної власності в розмірі 1/4 квартири АДРЕСА_1. Як підставу виникнення права власності позивачем надані рішення Київського районного суду м.Харкова від 01.07.2013р. по справі №2018/20015/2012 та ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2013р. по справі №2018/20015/2012. Відповідно до вказаних рішень позивач набув права спільної сумісної власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, яку суд визнав спільним сумісним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і яку останній передав до спільної сумісної власності з ОСОБА_3 на підставі договору від 30.10.1999 р..

В той же час, державний реєстратор під час перевірки відомостей повідомлених позивачем та відомостей щодо зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень виявив, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про реєстрацію прав власності на 1/4 частину квартири за ОСОБА_5.

Виявлена розбіжність стала причиною у зупиненні розгляду заяви,

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів відповідачем прийняте рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.11.2014р. за №17382204. У зазначеному рішенні відповідач вказав недоліки поданих документів, також держаний реєстратор зазначив, що на наданих судових рішеннях відсутні відмітки про набрання ними законної сили та надав п'ятиденний строк для подання необхідних документів.

Після зупинення розгляду заяви позивачем були надані ряд документів: пояснення від 26.11.2014р.; копію з копії свідоцтва про право на житло, виданого ХМЦПДЖФ від 14.01.1994р., посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Кореневою С.А. від 11.02.2014р.; копію з фотокопії свідоцтва про право на житло, виданого ХМЦПДЖФ від 14.01.1994р.; рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 15.03.2012р. справа №2002/767/12; копію рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 15.03.2012р. справа №2002/767/12; рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2013р. справа №2018/20015/2012; копію рішення Київського районного суду м.Харкова від 01.07.2013р. справа №2018/20015/2012; ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 18.09.2013р. справа №2018/20015/2012; копію ухвали Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2013р. справа №2018/20015/2012; копію з копії постанови №13946/1 від 06.12.2001р., посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Савінською Н.В. 22.11.2013. №2997; копію з копії постанови №13946/1 від 06.12.2001р.

Після подання зазначених документів державним реєстратором прийняте рішення №17536510 від 27.11.2014р. про відновлення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень).

За наслідками розгляду заяви та усіх поданих документів відповідач прийшов до висновку, що заявниками не надані документи, які дають можливість встановити правові підстави виникнення права власності у заявників на 1/4 квартири, з урахуванням відомостей Державного реєстру прав власності на вказану квартиру інших осіб, що складає одиницю (квартиру в цілому), а тому у державного реєстратора відсутня можливість встановити відчуження якої частки, зазначеної в реєстрі, було підставою виникнення речового права у заявників. На підставі вказаного висновку прийняте рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №17538066 від 27.11.2014р.. У вказаному рішення також зазначено, що подані до заяви рішення судів, як підстава для проведення реєстрації, не містять дати набрання чинності.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідача №17538066 від 27.11.2014р. в частині відмови в реєстрації права власності на 1/4 частину квартири на підставі відсутності в правовстановлюючих судових рішеннях дати набрання ними чинності, ОСОБА_3 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що відповідач при прийнятті спірного рішення діяв відповідно діючого законодавства та в межах наданих повноважень, оскільки, заявниками про реєстрацію прав спільної сумісної власності не надані документи, щодо правових підстав виникнення права власності у заявників на частину квартири, з урахуванням відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявність у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про зареєстроване право на квартиру АДРЕСА_1 у відповідних частках за співвласниками, сума часток яких складає одиницю (квартира в цілому). Серед зазначених співвласників відсутній ОСОБА_5. Зазначення відповідачем в оскаржуваному рішенні про відсутність дати набрання чинності не є головною та вирішальною обставиною для відмови у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов і скасовуючи рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень в частині визначення підстав для відмови у державній реєстрації права власності, щодо відсутності у рішеннях та ухвалах суду, які надані до заяви як підстава для проведення реєстрації, дати набрання чинності, послався на ті обставини, що на рішеннях судів поданих позивачем державному реєстратору наявна дата набрання ними законної сили, тому відповідач, зазначаючи в оскаржуваному рішенні №17538066 від 27.11.2014р. про відсутність дати набрання чинності у судових рішеннях, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

За обставинами справи між сторонами виник спір щодо законності рішення Державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень в частині визначень підстав для відмови у державній реєстрації.

Згідно ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. №1952-ІV (далі за текстом - Закон №1952), права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Державній реєстрації, відповідно до ч.4 ст.15 Закону №1952, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно ч.1 ст.15 Закону №1952, державна реєстрація прав та їх обтяжень, проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно ч.2 ст.9 Закону №1952 державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8.1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Положеннями ч.4 ст.9 Закону №1952 передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Відповідно ч.2 ст.30 Закону №1952 дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Порядок подання заяви про державну реєстрацію врегульований Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2013р. №868 (далі за текстом - Порядок).

Так, відповідно до Порядку, державна реєстрація прав, надання відмови в ній проводяться у строк, що не перевищує 14 робочих днів з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (далі - заява про державну реєстрацію), крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заява про державну реєстрацію подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо. У разі коли виникнення, перехід або припинення права власності на житловий будинок, будівлю або споруду відбувається одночасно з виникненням, переходом або припиненням у відповідної заінтересованої особи речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію щодо таких об'єктів. Орган державної реєстрації прав, нотаріус приймає заяви про державну реєстрацію в порядку черговості їх надходження шляхом реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу їх реєстрації. Моментом прийняття заяви про державну реєстрацію вважається дата та час її реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів. Орган державної реєстрації прав, нотаріус видає заявникові картку прийому заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, форму та вимоги до оформлення якої встановлює Мін'юст.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, відповідно до абзацу другого ч.2 ст.15 Закону №1952, визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Заявник, відповідно п.13 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Тобто, заявник в процедурі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно самостійно формує, передбачений Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень пакет документів, складає та подає до органу державної реєстрації за місцем розташування такого майна заяву, встановленої форми.

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, відповідно до п. 15 Порядку державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач разом із заявою надав Державному реєстратору документи, які не підтверджували наявність права власності ОСОБА_5 у вказаній заявниками квартирі. В той же час, як на підставу виникнення права власності позивачем надані рішення Київського районного суду м.Харкова від 01.07.2013р. по справі №2018/20015/2012 та ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2013р. по справі №2018/20015/2012. Відповідно до вказаних рішень позивач набув права спільної сумісної власності на 1/4 частину квартири яку суд визнав спільним сумісним майном позивача та ОСОБА_5 і яку останній передав до спільної сумісної власності з ОСОБА_3.

Згідно із п.16 Порядку, у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Виявлена розбіжність стала причиною у зупиненні розгляду заяви. Разом з тим, позивачем не були усунуті обставини, які були підставами для зупинення розгляду заяви.

Відповідно п. 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пункт 23 Порядку визначає, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Пунктом 24 Порядку визначено, що орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень видає або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заявникові таке рішення разом з документами, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав.

Розглянувши подані позивачем документи відповідач прийняв рішення №17538066 від 27.11.2014р. про відмову у державній реєстрації права спільної сумісної власності на 1/4 квартири. Підставами прийняття вказаного рішення стали: державному реєстратору не надані документи, які надають можливість встановити правові підстави виникнення права власності у заявників на частину квартири з урахуванням відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявність у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про зареєстроване право на квартиру АДРЕСА_1 у відповідних частках за співвласниками, сума часток яких складає одиницю (квартира в цілому). Серед зазначених співвласників відсутній ОСОБА_5 Позивач проти зазначених підстав не заперечує.

Однак, позивач не погоджується із формулюванням абз.2 сторінки 2 рішення №17538066 від 27.11.2014р. про відмову у державній реєстрації права на нерухоме майно та їх обтяжень з підстав, що рішення суду та ухвала, які подані до заяви як підстава проведення реєстрації, не містять дати набрання чинності.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на усіх рішеннях судів поданих позивачем Державному реєстратору наявна дата набрання останнім законної сили, що відповідає вимогам п.13.6 Інструкції з діловодства місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації №173 від 17.12.2013р..

З урахуванням вищенаведених обставин колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що зазначення відповідачем в оскаржуваному рішенні про відсутність дати набрання чинності не є головною та вирішальною обставиною для відмови у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки, саме відсутність правових документів, які підтверджують правові підстави виникнення права власності у ОСОБА_5 на вказану квартиру, співвласниками якої зареєстровані в Державному реєстрі інші особи, стали підставами для прийняття спірного рішення державним реєстратором.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову, а оскаржуване рішення відповідача прийняте відповідно діючого законодавства та в межах наданих повноважень.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню в силі з урахуванням вищенаведених обставин.

Згідно ст.226 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, але помилково скасоване судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновків, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення та помилкового скасування законного рішення суду першої інстанції, яке підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 221, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державного реєстратора права на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Мирошниченко Де Гуардо Ольги Олексіївни задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року скасувати, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: