Справа № 2а-683/12
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Київ К/800/14316/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача щодо відмови провести призначення та виплату пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» протиправними та зобов'язати відповідача призначити і виплачувати йому державну пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» як інваліду 2 групи в розмірі 80% заробітної плати працюючого державного службовця за останнім місцем роботи, починаючи з 30.03.2012 року.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цих судів і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 13 грудня 2004 року по 07 грудня 2011 року ОСОБА_4 працював на різних посадах, які відносяться до посад державних службовців, і має страховий стаж державного службовця понад 10 років.

Після звільнення, а саме 31 січня 2012 року, позивач отримав другу групу інвалідності та 27 лютого 2012 року став на облік до Лугинського районного центру зайнятості.

В подальшому 30 березня 2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». У задоволенні вказаної заяви було відмовлено з підстав того, що безпосередньо перед зверненням за призначенням пенсії ОСОБА_4 не працював на посаді державного службовця.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій зазначили, що відсутні підстави для призначення позивачу пенсії відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу», оскільки інвалідність ІІ групи була встановлена позивачу вже після звільнення з державної служби і безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії він не працював на державній службі, а перебував на обліку в центрі зайнятості.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частинами другою і п'ятою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами I та II групи, у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I та II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Частинною 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 803-12) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до п. «ж» ч. 1 ст. 4 Закону № 803-12 держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до стажу роботи, а також до безперервного трудового стажу.

Враховуючи те, що з 27 лютого 2012 року позивачу надано статус безробітного і виплачувалась допомога по безробіттю та ІІ групу інвалідності позивачу встановлено лише 31 січня 2012 року, колегія суддів вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій, що безпосередньо перед зверненням за призначенням пенсії позивач не працював на посаді державного службовця, а тому відсутні підстави для призначення державної пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Доводи касаційної скарги зроблених цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і: В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман