Справа № 824/967/15-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/967/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лепюк О.П.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

17 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання дій протиправними, визнання документа таким, не підлягає виконанню, зобов'язання до виконання певних дій,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2015 року позивач - ОСОБА_2 звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Чернівецький окружний адміністративний суд ухвалою від 19.05.2015 року вказаний позов залишив без руху підстав визначених ст.106 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги скаржник зокрема наголошує, що не погоджується з ухвалою суду в частині зобов'язання сплати судового збору та зазначає, що всупереч висновків суду першої інстанції про необхідність сплати судового збору, позивач є людиною похилого віку з єдиним джерелом існування яким є пенсія за віком у розмірі 1049 грн. при розмірі судового збору у 1827 грн. вказуючи що немає можливості сплати судового збору, а в такому випадку суд позбавляє її права судового захисту.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач звернувся до суду з позовною заявою як немайнового (щодо визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення певних дій), так і майнового (щодо оскарження постанов головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Ткача В.В. про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 65,30 грн. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 20,00 грн. від 14 серпня 2012 року) характеру.

При подання позовної заяви, позивачем також подано клопотання, в якому він просить суд звільнити його від сплати судового збору у відповідності до пункту 6-1 частини першої статі 5 Закону України "Про судовий збір" та згідно частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали виходив з того, що посилання позивача на вказані норми щодо звільнення його від сплати судового збору за подачу даного позову до суду є необґрунтованими та безпідставними у зв'язку з тим, що Пунктом 6-1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов'язаних із дискримінацією, а згідно з матеріалами справи , а саме змісту позовної заяви та її вимог, в даному випадку позов ОСОБА_2 не є позовом, пов'язаним із дискримінацією в розумінні пункту 6-1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", а є позовом, поданим у зв'язку з неправомірними, на думку позивача, діями та рішеннями посадових осіб суб'єкта владних повноважень щодо виконанням ними виконавчого документу - вимоги управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях №659-У від 02 квітня 2012 року про сплату боргу в сумі 653,06 грн.

Із врахуванням зазначеного, суд першої інстанції зазначив, що розмір судового збору за вимоги майнового характеру становитиме 1827,00 грн., та 73,08 грн. - за позовні вимоги немайнового характеру, а отже прийшов до висновку, що за подання цього адміністративного позову позивачем має бути сплачено судовий збір у розмірі 255,78 грн.

Проте до зазначених висновків суду першої інстанції, колегія суддів ставиться критично, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції зазначено, що частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Згідно ч.4 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже враховуючи обставини справи, у випадку відмови у задоволенні позовних вимог позивач буде змушений заплати повну ставку судового збору, а саме 1827,00 за вимоги майнового характеру та 73,08 за позовні вимоги немайнового характеру.

Згідно матеріалів справи, розмір пенсії позивача яка є його єдиним доходом становить 1049,00 грн., отже у випадку відмови у задоволенні позовних вимог йому прийдеться сплати суму, що перевищує його місячний дохід та в такому випадку може позбавити його основного джерела існування, що думку суду буде порушувати права та свободи позивача закріплені Конституцією та іншими законами України.

Разом з тим, залишаючи позовну заяву позивача без руху з підстав не сплати судового збору суд в даному фактично може позбавити позивача права на судовий захист, що є грубим порушенням Основного закону.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як свідчать матеріали справи, позивач цим правом скористався, водночас неможливість ним сплатити судовий збір у зазначених розмірах у зв'язку з поважними причинами, не може бути перешкодою у доступі до правосуддя.

Судом першої інстанції зазначено, що положеннями статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судовому збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Та зроблено висновок , що наведена норма права дозволяє дійти висновків про те, що підставою для звільнення від сплати судового збору є незадовільний майновий стан сторони. Звільнення сторони від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

Колегія суддів з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.

Вказана норма Закону України "Про судовий збір" також продубльована ч.1 ст. 88 КАС України згідно якою суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначаючи, що звільнення від сплати судового збору є правом а не обов'язком суду, не врахував завдання та мети прийняття зазначених норм.

На думку колегії суддів вказані норми прийняті законодавцем з метою захисту конституційного права особи на судовий захист передбаченого статтею 55 Конституції України у випадку неможливості нею при зверненні до суду сплати судовий збір у розмірах встановлених законом через її важкий майновий стан та як наслідок призвести до порушення її права на судовий захист.

В супереч зазначеному суд першої інстанції не розглянув клопотання позивача через призму статті 55 Конституції України, статті 88 КАС України та статті 8 Закону України "Про судовий збір", не дав оцінки майновому стану позивача та не перевірив чи дійсно позивач має майнову можливість сплатити судовий збір у зазначеному розмірі та чи наявні підстави для звільнення його від сплати судового збору.

У випадку відсутності у особи можливості сплатити судовий збір через відсутність у неї фінансової можливості у зв'язку з важким матеріальним становищем звільнення від сплати судового збору є не правом суду, а обов'язком - захистити право особи на судовий захист на виконання вимог Конституції України.

Не можна позбавити особу права на звернення до суду через неможливість сплати нею судового збору.

При вирішенні зазначеного клопотання, суд першої інстанції повинен був врахувати вимоги ст.6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, з якої випливає обов'язок держави забезпечити особі реальну можливість доступу до захисту своїх прав в суді, зокрема з можливістю звільнення останньої від сплати судового збору з врахуванням її майнового стану, у противному випадку, це можна розглядати як порушення права на справедливий судовий розгляд, гарантований п.1 ст.6 вказаної Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом (ч. 4 ст. 6 КАС України).

При винесенні оскаржуваної ухвали, на думку колегії суддів, суд першої інстанції зобов'язаний був врахувати вищевказані норми процесуального та матеріального права та надати апелянту реальну можливість скористатись його правами на справедливий судовий захист.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено необґрунтований висновок щодо пропущення апелянтом строку звернення до суду у зв'язку з відсутністю доказів поважності причин його пропуску.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання дій протиправними, визнання документа таким, не підлягає виконанню, зобов'язання до виконання певних дій скасувати.

Справу направити до Чернівецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.