Справа № 425/2362/14-а (2а/425/7/15)
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ К/800/18867/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Калашнікової О.В., Чумаченко Т.А.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 9 лютого 2015 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у справі № 425/2362/14-а (2а/425/7/15) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області, в якому просив: визнати незаконними дії відповідача щодо не виплати позивачу пенсії за інвалідністю в розмірі фактичної шкоди з 01.07.2012 р. та зняття його з обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області; зобов'язати відповідача поновити йому виплату пенсії з 01.07.2012 року та здійснити виплату заборгованості з 01.07.2012 року; поновити позивача на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області з 01.07.2012 р.; поновити строк звернення до суду з 01.07.2012 р.; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату основної пенсії, як інваліду 2 групи та особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та виплату додаткової пенсії за віком у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком згідно рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області від 26.07.2011 року № 29325815.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем були порушені норми Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", чим суттєво обмежене права та охоронювані законом інтереси позивача щодо належного пенсійного забезпечення як особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та інваліда 2 групи.

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 9 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, визнано дії управління Пенсійного фонду в м.Рубіжному Луганської області щодо зняття ОСОБА_1 з обліку в управлінні Пенсійного фонду в м.Рубіжному Луганської області та невиплати йому пенсії по інвалідності з 16.04.2014 р. незаконними, зобов'язане управління Пенсійного фонду в м.Рубіжному Луганської області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 16.04.2014 р.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року скасована постанова Рубіжанського міського суду Луганської області від 9 лютого 2015 та прийнята нова, якою позовні вимоги задоволені частково. Визнані неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 30 липня 2014 року без додержання положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. N 22-1. Зобов'язане управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 липня 2014 року відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. N 22-1. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, відноситься до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 11.03.2009 р. був інвалідом 3 групи, а з 02.03.2011 р. інвалід 2 групи, захворювання якого пов'язано з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_1 з 11.03.2009 р. по 30.06.2012 р. перебував на обліку в територіальних управліннях Пенсійного Фонду України та отримував пенсію по інвалідності.

З листа відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Ульянівській області від 28.08.2012 року №09/04-5637 вбачається, що позивач з 01.07.2007 р. отримує пенсію з коштів Пенсійного фонду Російської Федерації.

У зв'язку з отриманням наведеної інформації, відповідачем на підставі розпорядження П/О № п/справи 148831 позивачу призупинена виплата пенсії по інвалідності з 01.07.2012 р.

На підставі розпорядження відповідача № 276 пенсійна справа позивача закрита з 01.10.2012 р. у зв'язку з отриманням останнім пенсії за віком у Пенсійному Фонді Російської Федерації згідно інформації з листа відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Ульянівській області від 28.08.2012 р. №09/04-5637.

Зазначені розпорядження позивачем не оскаржувалися.

Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 24.03.2014 року у справі № 1-кп/425/7/14 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України та стягнуто на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області матеріальну шкоду в розмірі 117780,29 грн.

Зазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наданих ним недостовірних відомостей, а саме неповідомлення про отримання пенсії в іншій державі, незаконно призначена і виплачена пенсія на території України в розмірі 117780,29 грн., у зв'язку з чим Пенсійному Фонду України завдано матеріальну шкоду на вищевказану суму.

У зв'язку з оскарженням вищенаведеного вироку, кримінальна справа по ОСОБА_1 до теперішнього часу знаходиться на розгляді апеляційного суду Луганської області.

Позивач 30.07.2014 р. звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії та листом відповідача від 05.08.2014 р. № 02/с-14 ОСОБА_1 повідомлений, що якщо він бажає отримувати пенсію в Україні, йому необхідно звернутися до управління пенсійного фонду з заявою про призначення (поновлення) пенсії та про запит пенсійної справи з Російської Федерації відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. N 22-1.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області від 26.07.2011 р. ВП № 29325815 відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-а-263/11, виданого Троїцьким районним судом Луганської області про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату основної пенсії, як інваліду 2 групи, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 та 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач припинивши позивачу виплату пенсії, діяв неправомірно, а тому право позивача на отримання пенсії підлягає відновленню.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не були дотримані положення Порядку 22-1 щодо розгляду заяви позивача, зокрема, проведення дій, передбачених п. 38 Порядку 22-1 та прийняття за результатами розгляду заяви відповідного рішення, а тому дана заява має бути розглянута у визначеному законом порядку. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд прийшов до висновку про неможливість одночасного отримання особою двох пенсій в обох державах.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Основним законом, який регулює порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 49 цього Закону встановлено, що припинення виплати пенсії за певних умов здійснюється на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет оскарження повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, та встановлені законом умови їх реалізації.

Як зазначалося вище, виплата пенсії позивачу припинена з 01.07.2012 р. на підставі розпорядження відповідача.

З огляду на положення п.1 ч.2 ст. 17 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки саме рішення відповідача має для позивача правове значення з питання припинення виплати пенсії, яке останнім не оскаржується, а тому суд позбавлений можливості в повній мірі захисти права позивача в даній справі, оскільки необхідною умовою реалізації захисту цього права є саме скасування рішення суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, вимоги позивача щодо його поновлення на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області з 01.07.2012 року не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача здійснити перерахунок та виплату пенсії, як інваліду 2 групи відповідно до ст.ст. 50 та 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції , що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач на даний час не перебуває на обліку відповідача, як отримувач пенсії, оскільки на підставі розпорядження відповідача № 276 пенсійна справа ОСОБА_1 закрита з 01.10.2012 року. Дане розпорядження позивачем не оскаржується.

Також вірними є висновки суду апеляційної інстанції про відсутність поважних причин для поновлення строку на звернення до суду з 01.07.2012 року. Суд не бере до уваги посилання позивача на норми Закону України „Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", адже дані норми не стосуються предмету позову, а направлені на регулювання питань відшкодування ядерної шкоди, завданої життю і здоров'ю особи в розумінні вищенаведеного закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач 30.07.2014 р. звертався до відповідача з заявою про призначення пенсії, на яку останньому надана відповідь від 05.08.2014 р. № 02/с-14.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність порушення прав позивача щодо розгляду його заяви з наступних підстав.

Згідно п. 37 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. N 22-1, в редакції чинній на час звернення позивача з заявою від 30.07.2014 року (далі Порядок 22-1), орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Згідно п. 38 Порядку 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження;

г) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 6), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 39 Порядку 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок про те, що при отриманні від особи заяви щодо призначення, перерахунку або відновлення виплати пенсії Пенсійним органом проводяться дії, передбачені п. 38 Порядку 22-1 та за результатами її розгляду приймається відповідне рішення.

Судами встановлено, що заява позивача від 30.07.2014 р. розглянута відповідачем в порядку Закону України „Про звернення громадян", про що свідчить лист управління від 05.08.2014 р. № 02/с-14, що у свою чергу свідчить про недотримання відповідачем положень Порядку 22-1 щодо розгляду заяви позивача, зокрема, проведення дій, передбачених п. 38 Порядку 22-1 та прийняття за результатами розгляду заяви відповідного рішення.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність виходу за межі позовних вимог з метою повного захисту порушеного права позивача та зобов'язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2014 р. відповідно до встановленого законодавством порядку.

Відповідно до ст. 6 Закону України „Про пенсійне забезпечення" та ст.. 10 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно зі статтею 7 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави вважати правильним висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки особа не має права на одночасне отримання двох пенсій в обох державах.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області відхилити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: