Справа № 2-а-8/2010
Суддя: Смирнов В. А.
Дата ухвалення: 2010-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Печенізький районний суд Харківської області
Справа № 2-а-8/2010р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2010 року смт. Печеніги

Печенізький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Смирнова В.А.

при секретарі Шевченко О.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Управління Пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області про визнання бездіяльності ПФУ протиправною та зобов*язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Печенізького районного суду Харківської області з адміністративним позовом, в якому після уточнення позовних вимог, прийнятих судом, просив суд відмову відповідача здійснити перерахунок його пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнати протиправною. Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Печенізькому районі здійснити перерахунок його пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячі із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеною ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування та провести відповідні виплати з 11.11.2008 року.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, та суду пояснив, що ОСОБА_1 постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи отримує в управлінні ПФУ в Печенізькому районі пенсію по інвалідності, яка призначена у відповідності до ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач звернувся до управління ПФУ з вимогою про проведення перерахунку пенсії з урахуванням згідно діючого законодавства. За результатами розгляду письмового звернення позивача, йому було офіційно відмовлено у проведенні вказаного перерахунку, про що він був письмово повідомлений. Вважаючи неправомірною відмову управління ПФУ щодо проведення перерахунку пенсії, позивач у судовому порядку намагається зобов*язати орган Пенсійного фонду здійснити вказані дії. Позивач зазначає, що у відповідності до ст. 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір його пенсії як інваліда ІІІ групи не може бути нижчим 6-ти мінімальних пенсій за віком. Відповідач вважає вказані висновки безпідставними та помилковими, оскільки позивач здійснив невірне трактування норм діючого пенсійного законодавства обгрунтовуючи наявні позовні вимоги, а саме: позивач отримує пенсію по інвалідності яка призначена за нормами Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, частиною 4 статті 54 якого передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002р. № 1 встановлено, що розрахунок пенсій, призначених відповідно до частини 4 статті 54 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проводиться виходячі з мінімального розміру пенсії за віком 19 гривень 91 копійка. Це відповідає також вимогам Порядку обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв*язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.1997р. № 523.

Відповідно до вимог частини першої та третьої статті 28 Закону України Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, та застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Таким чином, відповідач вважає, що вимоги позивача про те, що базова мінімальна пенсія за віком при нарахуванні пенсії на підставі статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи повинна визначатися згідно із Законами України Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування та про Державний бюджет України на відповідний рік, суперечить законодавству, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до вимог вказаного законодавства немає правових підстав для перерахунку пенсії у бік збільшення на підставі зазначених нормативно- правових актів. УПФУ в Печенізькому районі просить суд в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Суд вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області та є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, інвалідом 3-ї групи по захворюванню, що повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії А № 160916 С (а. с.5).

З довідки, наданої управлінням Пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області від 14.01.2010 року, вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області і отримує пенсії по інвалідності ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи: основний розмір пенсії на 11.11.2008 р. становить 760 грн.; додаткова пенсія: 74, 70 грн., а всього 834, 70 грн; розмір основної пенсії на 01.11.2009р. становить 760,00 грн., додаткова пенсія : 85,95 грн., а всього 845,95 грн. (а. с. 19).

Такими чином, запереченнями на позовну заяву та довідкою про фактично нараховану та сплачену пенсію підтверджуються доводи позивача про те, що пенсія за період з 11.11.2008 року йому нараховувалася та виплачувалася відповідачем не відповідно до вимог ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідно до підзаконних актів, прийнятих Кабінетом Міністрів України, а саме постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002р. № 1.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Згідно протокола № 222 від 13.01.2009р. УПФУ в Печенізькому районі ОСОБА_1 пенсія призначена з 11.11.2008р.( а.с.22).

Згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону від 06.06.1996р. №230/96-ВР) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам 3 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону від 19.12.1991р. №2001-ХІІ, із змінами, внесеними Законом від 06.06.1996р. №230/96-ВР) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам I групи 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

З положеннями даних норм співпадає припис п. 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 30.10.1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". А в пункті 2 постанови від 03 січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей закону, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Згідно абз. 1, 3 ч. 1 ст. 2 Закону України №966-ХІV від 15 липня 1996 року «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що набрав чинності з 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 45 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, визначається Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

За змістом абз. 3 ст. 1 вказаного Закону, державні соціальні гарантії встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг необхідних для задоволення основних соціальних та культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про державний бюджет на відповідний рік.

Визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомоги.

Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є виправною величиною від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю призначених за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України або іншому нормативно-правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже за Конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачу застосуванню підлягають ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не підзаконні акти, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Відповідач посилається на те, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України. Але надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього закону в тому числі й інших законів, якими встановлений розмір мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, суд дійшов висновку про невідповідність дій відповідача щодо виплати позивачу з 11.11.2008 року державної пенсії та додаткової пенсії в розмірах, які не відповідають Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та діючому законодавству.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статті 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року положення ст. 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18. підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34. підпунктів 1-6, 8-12, пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані такими, що не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення п. 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратило чинність і не підлягало застосуванню з 22 травня 2008 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки суд дійшов висновку про невідповідність дій відповідача щодо виплати позивачу державної пенсії та додаткової пенсії в розмірах, які не відповідають Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та діючому законодавству за період з 11.11.2008 року, вимога про визнання протиправною бездіяльності управління Пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області по призначенню та перерахунку позивачу основної та додаткової пенсії та про зобов*язання вчинити певні дії є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 19, 64, 124, 152 Конституції України, ст. ст. 50, 54, ст. ст. 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року , ст. ст. 2, 4-14, 71, 99, 159-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області про визнання бездіяльності ПФУ протиправною та зобов*язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Відмову відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 по інвалідності відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнати протиправною.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Печенізькому районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячі із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеною ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування та провести відповідні виплати з 11.11.2008 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3грн. 40 коп, сплачені позивачем при подачі позову до суду.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Печенізький районний суд Харківської області шляхом подання в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2010 року.

Суддя : Смирнов В.А.