Справа № 128/4128/13-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/4128/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Гриценко І.Г.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

17 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Майданюк Я.Л.,

представника позивача: ОСОБА_2;

представника відповідача: Матвійчук Валентини Василівни;

представника третьої особи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 та Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради та зобов'язання сільську раду затвердити технічну документацію із землеустрою,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 звернулась до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради та зобов'язання сільську раду затвердити технічну документацію із землеустрою.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року даний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послались на неповне зясування обставин у справі, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Представник відповідача та представник третьої особи ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг та просили суд їх задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти доводів апеляційних скарг та просила суд залишити їх без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 08.06.2004 року, житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_8 та ОСОБА_6 по 1/2 частці кожному.

Згідно додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом №562/2001 від 18.08.2004 року, ОСОБА_6 є спадкоємицею1/2 частки майна чоловіка ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкове майно складається з 1/2 частки житлового будинку 1963 року побудови з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Зі змісту архівної довідки №212 від 21.07.2004 року слідує, що в протоколі №6 загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Леніна с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області від 26.07.1962 року записано, що ОСОБА_8, чоловікові позивачки, було наділено нову присадибну ділянку площею 0,28 га з присадибного фонду колгоспників.

З архівної довідки №477 від 10.11.2008 року вбачається, що рішенням виконавчого комітету Малокрушлинецької сільської ради народних депутатів від 28.03.1996 року-№5 «Про передачу земель у приватну власність», затвердженого рішенням 5 сесії 22 скликання Малокрушлинецької сільської ради народних депутатів від 28.05.1996 року передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_8 всього - 0,50 га землі, в т.ч. для обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства -0,25 га.

Згідно поданої заяви ОСОБА_6 щодо надання земельної ділянки у власність площею 0,50 га, в зв'язку з прийняттям спадщини за законом на будинок по АДРЕСА_1, рішенням 13 сесії 4 скликання Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 20.09.2004 року внесено зміни до рішення 5 сесії сільської ради 22 скликання від 25.05.1996 року «Про безкоштовну передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,50 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_8».

Пунктом 3 даного рішення надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_6 площею 0,50 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,25 га.

Пунктами 4,5 даного рішення вирішено землевпоряднику сільської ради внести зміни в земельно-облікові документи. Громадянці ОСОБА_6 замовити виготовлення технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності на землю.

Згідно довідки Малокрушлинецької сільської ради від 20.07.2012 року №371 встановлено, що відповідно до Земельно-кадастрової книги №279 в ОСОБА_6 рахується 0,50 га землі, в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована в межах населеного пункту в АДРЕСА_1; для ведення особистого селянського господарства - 0,25 га, яка розташована в межах населеного пункту в АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 55). Вказане також підтверджується і Витягом з книги реєстрації громадян, яким безкоштовно передано земельну ділянку у приватну власність (том 1 а.с. 144).

Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_6, які розташовані в с. Малі Крушлинці розроблена Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру на площу земельної ділянки розміром 0,50 га, яка рахується за ОСОБА_6 згідно Земельно-кадастрової книги сільської ради та рішення 13 сесії 4 скликання Малокрушлинецької сільської ради від 20.09.2004 року, яким передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку.

25.04.2013 року позивачка ОСОБА_6 звернулась до відповідача із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Судами також встановлено, з пояснень учасників розгляду справи та матеріалів справи, що між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 триває спір щодо земельної ділянки, на якій знаходиться будинок з господарськими будівлями і спорудами ОСОБА_5 по АДРЕСА_3, який належить останній на підставі рішення Вінницького районного суду від 01.02.2007 року, яке набуло законної сили і право власності зареєстровано в відповідних установах. Зазначеним рішенням суду питання щодо земельної ділянки біля будинку ОСОБА_6 не вирішувалось.

Проте, рішенням 23 сесії 6 скликання Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 21.05.2013 року ОСОБА_6 було відмовлено в затвердженні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області з тих підстав, що технічна документація ОСОБА_6 виготовлена з численними порушеннями, а саме: в абзаці п'ятому Пояснювальної записки розробник неправдиво повідомляє, що обстежено і встановлено зовнішні межі земельної ділянки разом із суміжними власниками і землекористувачами, зокрема топографом було обміряно сусідню земельну ділянку із житловим будинком і господарськими будівлями по АДРЕСА_3. Сільська рада звернулася до директора ДП «Поділлягеодезкартографія» з проханням усунути недоліки, проте в абзаці шостому Пояснювальної записки розробник вказує, що заяв та скарг не надійшло. В акті встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки невірно вказані сусіди.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою Позивача є не мотивованим а відтак, підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Приписами ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до органу містобудування та архітектури.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За змістом пункту д ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, організація землеустрою.

Відповідно до ст. 181 Земельного кодексу України, землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Згідно ст. 184 Земельного кодексу України землеустрій передбачає: а) встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, землеволодінь і землекористувань; б) розробку загальнодержавної і регіональних програм використання та охорони земель; в) складання схем землеустрою, розроблення техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель відповідних адміністративно-територіальних одиниць; г) обґрунтування встановлення меж територій з особливими природоохоронними, рекреаційними і заповідними режимами; ґ) складання проектів впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань та створення нових; д) складання проектів відведення земельних ділянок; е) встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; ж) складання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозмін, упорядкування угідь, а також розроблення заходів щодо охорони земель; з) розроблення іншої землевпорядної документації, пов'язаної з використанням та охороною земель; и) здійснення авторського нагляду за виконанням проектів з використання та охорони земель; і) проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про землеустрій" (далі Закону), документацією із землеустрою є затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Відповідно до ст. 25 Закону, документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Документацією із землеустрою, крім інших, є схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць.

Згідно ст. 28 Закону розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.

Статтею 30 Закону передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 186 Земельного кодексу України, прогнозовані матеріали, техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель і схеми землеустрою після погодження їх у встановленому порядку розглядаються і затверджуються відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. При цьому такий орган в силу своїх повноважень може або прийняти рішення про затвердження такої технічної документації або відмовити у її затвердженні.

Згідно ст. 56 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об'єднання земельних ділянок, включає: пояснювальну записку; технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути.

Отже, одним із складових технічної документації із землеустрою є план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки.

Відповідно до ст. 198 Земельного кодексу України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

За змістом ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного-земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь.

Як уже зазначалось судом, однією із підстав для відмови Малокрушлинецькою сільською радою позивачці-ОСОБА_6 в затвердженні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 та на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в рішенні від 21.05.2013 року є те, що топографом було обміряно сусідню земельну ділянку із житловим будинком і господарськими будівлями по АДРЕСА_3. В акті встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки невірно вказані сусіди.

Встановлено, що треті особи ОСОБА_7 і ОСОБА_5 є колишнім подружжям.

З архівної довідки від 11.11.2004 року вбачається, що протоколом №3 засідання правління колгоспу ім. Леніна с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області від 09.04.1990 року вирішено задовольнити заяву ОСОБА_7 (сина позивача) і виділити йому 0,12 га землі для будівництва будинку.

Відповідно до архівної довідки №458 від 17.12.2009 року, рішенням виконавчого комітету Малокрушлинецької сільської ради народних депутатів від 28.03.1996 року №5 передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_7 всього - 0,50 га землі, в т.ч. для обслуговування житлового будинку - 0,12 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,38 га (том 2 а.с. 13).

При цьому , цим же рішенням виконавчого комітету Малокрушлинецької сільської ради народних депутатів від 28.03.1996 року №5 також передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_8 всього - 0,50 га землі, в т.ч. для обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,25 га (том 1 а.с. 68).

Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.02.2007 року, яке набуло чинності 02.04.2007 року, визнано, що жилий будинок АДРЕСА_3 станом на 1994 рік був недобудованим, на той час являвся спільною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5. Далі судом розділено майно подружжя, визнавши за ОСОБА_5 право власності на 100% жилого будинку з господарськими спорудами та будівлями під номером АДРЕСА_3, і стягнуто з неї на користь ОСОБА_7 1А частку в спільному майні подружжя у вигляді грошової компенсації в розмірі 10114 грн.

Реєстраційне посвідчення на жилий будинок з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_3 видане КП ВООБТІ 27.09.2007 року на ім'я ОСОБА_5 (том 2 а.с. 16).

Будь-яке рішення сільської ради чи суду про виділення земельної ділянки, на якій знаходиться будинок ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 на ім'я ОСОБА_5 відсутнє.

Статтею 120 Земельного кодексу України в редакції станом на 2007 рік (на момент переходу права власності на жилий будинок АДРЕСА_3 до ОСОБА_5) передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зі змісту виготовленої технічної документації земельної ділянки ОСОБА_6 у затверджені якої відмовлено сільською радою вбачається, що ОСОБА_6 належить дві земельних ділянки з різним цільовим призначенням, які розташовані на території Малокушлинецької сільської ради, але в різних місцях, тобто не за однією адресою, а по АДРЕСА_1 і в полі АДРЕСА_2, та підлягає в подальшому оформленням двома окремими правовстанолюючими документами щодо права власності ОСОБА_6 на ці землі, тому вказана обставина вважається підставою для скасування оспорюваного рішення сесії сільської ради, із-за неповного мотивування підстав в прийнятому рішенні.

Крім того, будинок ОСОБА_5, по АДРЕСА_1, що належить їй на підставі рішення Вінницького районного суду від 01.02.2007 року і відповідно до даного рішення розпочатий будівництвом в 1990-х роках та ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_7 і інші не надали суду рішення суду чи іншого документу про заборону будівництва будинку по АДРЕСА_3.

Разом з тим, представник третьої особи ОСОБА_5 не надав суду належних доказів, які б підтверджували право власності або право користування земельною ділянкою ОСОБА_5 відповідною площею, на котрій розташований належний їй на праві власності будинок АДРЕСА_3.

Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_6 розробленої ДП «Поділлягеодезкартографія» встановлено, що межі земельної ділянки в натурі встановлені в присутності землевласника та погоджені з суміжними землевласниками, про що свідчать складені акти, зауважень та скарг при встановленні меж земельних ділянок не заявлено.

В зв'язку з неодноразовими зверненнями позивачки ОСОБА_6 до Малокрушлинецької сільської ради із заявами про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), Малокрушлинецька сільська рада 23.10.2012 року зверталася до ДП «Поділлягеодезкартографія» із заявою, в якій вказувала про недоліки технічної документації ОСОБА_6 (том 1 а.с. 139).

У відповідь на дану заяву директор ДП «Поділлягеодезкартографія» листом №1354 від

28.11.2012 року просив Малокрушлинецьку сільську раду надати відповідні документи для внесення змін до технічної документації (том 1 а.с. 140).

Разом з тим, Малокрушлинецька сільська рада належним чином не відреагувала на лист ДП «Поділлягеодезкартографія» від 28.11.2012 року і не надала даному підприємству відповідні документи для внесення змін до технічної документації ОСОБА_6, хоча до компетенції сільської ради належить організація землеустрою, що передбачено ст. 12 Земельного кодексу України.

В спростування вказаної обставини Малокрушлинецька сільська рада не надала суду відповідних доказів.

Крім того, судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_6 у відповідності з вищенаведеними законодавчими нормами виготовлений проект технічної документації із землеустрою та погоджений із суміжними землевласниками -фізичними особами і відповідним органами.

Підставою для відмови у підписанні технічної документації із землеустрою земельної ділянки позивача є посилання сільської ради на включення нею у площу земельної ділянки сусідню земельну ділянку із житловим будинком і господарськими будівлями по АДРЕСА_3 без посилання на документи, якими підтверджується право ОСОБА_5 на земельну ділянку по АДРЕСА_3.

Однак, на підставі встановлених обставин справи та доданих документів, ОСОБА_6 виготовила технічну документацію на земельну ділянку розміром, яка її була надана рішенням сільської ради у власність для обслуговування будинку та іншого цільового призначенні від 20.09.2004 року, вказаною земельною ділянкою вона тривалий час користується. Факту включення позивачем у площу земельної ділянки сусідню земельну ділянку належними документами не встановлено.

Рішення Малокрушлинецької сільської ради щодо виділення у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по теперішній час є чинними, ніким не оспорюваним та не скасованим, а будь які інші рішення щодо належності земельної ділянки ОСОБА_5 суду не надані.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що рішення 23 сесії 6 скликання Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 21.05.2013 року щодо відмови ОСОБА_6 в затвердженні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки, в натурі (на місцевості) є протиправним, неповно мотивованим та підлягає скасуванню.

Щодо доводів скарги третьої особи про необґрунтований вихід за межі позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

За змістом З урахуванням ст. 11 КАС України, вправі вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту сторони.

З огляду на обставини справи та заявлені позовні вимоги колегія суддів вважає цілком обґрунтованим вихід за межі позовних вимог оскільки суд не вправі підміняти собою субєкта владних повноважень рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Така позиція суду щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму ВСУ від 24.10.2008 року за № 13.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду, а відтак, відсутні підстави для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 та Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 24 вересня 2015 року.

Головуючий Кузьмишин Віталій Миколайович

Судді Боровицький Олександр Андрійович

Сушко Олег Олександрович