Справа № 646/1846/14-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ К/800/49423/14

Вищий адміністративний суд України в складі суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Голяшкіна О.В., Цуркана М.І.,

секретар судового засідання Вишняк О. М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_8, Харківська міська рада, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2013 року ОСОБА_7 (далі - позивач) звернулася в Червонозаводський районний суд м. Харкова з позовом до комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - відповідач), треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_8, Харківська міська рада , в якому просила:

- визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо невнесення відомостей про самовільні будівлі літ.«А3-1» (приміщення1-1,1-2,1-5) літ «А4-1» (приміщення 3-1,3-3,3-4,3-5), літ. «Ж»;

- зобов'язати відповідача внести в технічний паспорт домоволодіння по АДРЕСА_1 відомості про самовільні будівлі літ. «А3-1» (приміщення 1-1,1-2,1-5), літ «А4-1» (приміщення 3-1,3-3,3-4,3-5) літ. «Ж».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що є спадкоємицею домоволодіння АДРЕСА_1. У технічній документації на вказаний житловий будинок невірно відображена інформація про наявність самочинних будівель, що порушує її права, оскільки ця обставина впливає на розмір часток у співвласності.

На думку позивача, самочинні приміщення та будівлі загрожують технічному стану будинку та не відповідають будівельним та технічним нормам. Відсутність в технічному паспорті відомостей про самовільні будівлі позбавляє можливості звернутися в суд з позовом про їх знесення.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 3 липня 2014 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволена.

Постанова Червонозаводського районного суду м. Харкова від 3 липня 2014 року скасована та прийнята нова постанова про задоволення адміністративного позову.

Визнано протиправною бездіяльність комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» щодо невнесення до технічного паспорту домоволодіння по АДРЕСА_1 відомостей про самочинні будівлі літ «А3-1» (приміщення 1-1,1-2,1-5), літ «А4-1» (приміщення 3-1,3-3, 3-4, 3-5), літ. «Ж».

Зобов'язано комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» внести в технічний паспорт домоволодіння по АДРЕСА_1 відомості про самочинні будівлі літ. «А3-1» (приміщення 1-1,1-2,1-5), літ «А4-1» (приміщення 3-1, 3-3, 3-4, 3-5), літ. «Ж».

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, третя особа ОСОБА_6 просить скасувати вищезазначене судове рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Представник позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_4 надав суду заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відмовити ОСОБА_6 у задоволенні касаційної скарги, залишити постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року без змін.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши оскаржувані рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач 19 вересня 2011 року звернулася до відповідача із заявою про виготовлення технічної документації для подальшого оформлення права на спадщину.

14 квітня 2011 року відповідачем був виготовлений технічний паспорт на домоволодіння по АДРЕСА_1, в якому зазначено, що на території домоволодіння самочинною будівлею є будівля літ. «Ч».

Не погодившись з відомостями вищезазначеної технічної документації, позивач звернулась до відповідача із заявою про уточнення переліку самовільних будівель, які знаходяться на території вказаного домоволодіння, зазначивши у своїй заяві, що у технічному паспорті від 14 квітня 2011 року міститься інформація лише про самочинно побудовану будівлю під літ. «Ч», в той час як самочинними будівлями є літ. «Ж», «А3-1» (приміщення 1-1, 1-2, 1-5), літ. «А4-1» (приміщення 3-1, 3-3, 3-4, 3-5).

Відповідач надав відповідь від 12 жовтня 2011 року № 144, в якій зазначив, що 26 серпня 2011 року на реєстрацію до відповідача було надане рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 червня 2009 року, на підставі якого було встановлено конкретне користування та власність приміщеннями та будівлями, які враховані до ідеальних часток співвласників, оскільки вказівка на вилучення самочинно збудованих приміщень і будівель відсутня.

Позивач після отримання відповіді звернулася до відповідача з заявою про уточнення переліку самочинно побудованих будівель, на яку отримала відповідь від 19 жовтня 2012 року № 1580, у якій відповідач знову послався на вищевказане судове рішення як на підставу перерозподілу ідеальних часток всіх співвласників домоволодіння.

Не погоджуючись з наданою відповідачем відповіддю та відомостями технічної документації, позивач звернулась до суду першої інстанції з вищезазначеними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції помилково, з чим погоджується Вищий адміністративний суд України, дійшов висновку про те, що підстав для його задоволення немає, посилаючись при цьому на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 червня 2009 року, яким після припинення спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в м. Харкові між ОСОБА_9 та іншими співвласниками за результатами перерозподілу між цими співвласниками ідеальних часток у праві власності на вказане нерухоме майно, співвласнику ОСОБА_6 відповідно до її ідеальної частки було виділено в користування, в т.ч. спірні будівлі та приміщення літ. «А3-1» (приміщення 1-1, 1-2, 1-5), літ. «Ж», а співвласнику ОСОБА_8 відповідно до її ідеальної частки - у т.ч. спірні приміщення «А4-1» (приміщення 3-1, 3-3, 3-4, 3-5).

Суд апеляційної інстанцій дійшов до вірного висновку про те, що предметом розгляду у справі №2-2647/2009г., за яким було винесено рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 червня 2009 року, є виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, припинення спільної часткової власності та перерозподіл ідеальних часток співвласників. Позовних вимог про визнання права власності на самочинне будівництво не заявлялося.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з вищевказаного рішення суду, спільна часткова власність на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 була припинена між співвласником ОСОБА_9, якій була виділена в натурі її частка, та всіма іншими співвласниками, у зв'язку з чим розміри ідеальних часток інших співвласників, які залишилися у відносинах спільної часткової власності, були перерозподілені та визначені кожному співвласнику певні приміщення та надвірні будівлі у користування. Питання щодо встановлення права власності на самочинне будівництво даним судовим рішенням вирішено не було.

ОСОБА_6 звернулась до суду із заявою про виправлення описки, вказавши, що цим рішенням їй не залишено у користування, а за нею визнане право власності зокрема на спірне майно: житлову прибудову літ. «А3-1», гараж літ. «Ж».

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 березня 2014 року у задоволенні заяви про виправлення описки відмовлено.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2011 року позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_7, Харківської міської ради про визнання права власності на самочинні побудови та зустрічний позов ОСОБА_8 про визнання права власності на самочинні побудови були залишені без розгляду в порядку частини першої п. 5 статті 207 ЦПК України. Із зазначеної ухвали вбачається, що ОСОБА_6 просила визнати за нею право власності на житлову прибудову літ. «А3-1», гараж літ. «Ж», а ОСОБА_8 просила визнати за нею право власності на житлову прибудову літ. «А4-1», що розташовані в АДРЕСА_1, однак звернулися до суду із письмовими заявами від 20 вересня 2011 року про залишення їх позовів без розгляду.

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області листом від 27 жовтня 2011 року надала відповідь на заяву ОСОБА_7 від 28 вересня 2011 року, згідно якого за самовільне будівництво житлової прибудови літ. «А3-1» (прим. №1-1 коридор, прим. № 1-2 санвузол, прим. № 1-5 житлова), гаражу літ. «Ж», тамбуру до прибудови літ. «А3-1» на території домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_6 притягнена 22 березня 2010 року до адміністративної відповідальності за статтею 97 КУпАП та зазначено, що до Інспекції не надходило заяв від ОСОБА_6 щодо прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1, а листом від 11 червня 2013 року повторно повідомлено, що ОСОБА_6 не зверталась до Інспекції з приводу отримання дозволу або оформлення документів на самочинні будівлі.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 6 грудня 2013 року ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями, відомостей про право власності на спірні житлові прибудови в реєстрі не міститься.

Законодавством закріплена певна процедура набуття права власності на самочинне будівництво через органи місцевого самоврядування та органи влади, а також за рішенням суду відповідно до частини третьої та частини п'ятої статті 376 ЦК України, при цьому необхідно звернутися до суду з відповідним позовом про визнання права власності на самочинне будівництво.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять правовстановлюючих документів та рішень компетентних органів про визнання права власності на спірні самочинні прибудови, а тому суд апеляційної інстанції правильно вважає, що відповідач не мав підстав для не включення спірних прибудов у матеріали технічної документації як таких, що є самочинними.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною першою статті 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З приписів п. 4 статті 26, статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вбачається, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Відповідно до статті 32 цього Закону, віднесення будівництва до категорії складності об'єктів будівництва здійснюється проектною організацією і замовником; від зазначеної категорії залежить склад дозвільної документації (статті 26 - 31 зазначеного Закону), необхідної для початку будівництва.

Відповідно до частин другої-п'ятої статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Оскільки судами попередніх інстанцій не підтверджена наявність дозвільних документів на будівництво спірного нерухомого майна, відсутні рішення компетентних органів про прийняття в експлуатацію спірних будівель, відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на них та немає судового рішення про визнання права власності на самочинні прибудови літ. «А3-1», «А4-1» та «Ж», то зазначені прибудови залишаються у статусі самочинного будівництва та мають бути внесені до матеріалів технічної документації як такі.

Інструкцією «Про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна» визначено, що технічна інвентаризація проводиться, зокрема, за бажанням замовника, а згідно п. 3.1, п. 3.2 розділу 3 зазначеної Інструкції технічній інвентаризації підлягають об'єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди, а також вбудовані та окремо розташовані захисні споруди. Виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), торговельні, господарські кіоски та павільйони, металеві гаражі, підлягають технічній інвентаризації з включенням їх у планові та інші матеріали. У разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка.

З урахуванням викладеного, Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідач, помилково вважаючи рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 червня 2009 року правовстановлюючим документом щодо спірних прибудов, не зазначив в матеріалах технічної документації інформації про наявність самочинних прибудов літ. «А3-1», «А4-1» та «Ж», чим було допущене порушення вимог Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна».

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: