Справа № К/9991/61679/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/61679/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційними скаргами ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року та Головного контрольно-ревізійного управління України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2011 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Головного контрольно-ревізійного управління України, Контрольно-ревізійного управління в Харківській області про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та грошової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому зазначав, що 1 лютого 2011 набула законної сили постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2008 року про поновлення його на роботі. Посилаючись на право про оплату вимушеного прогулу з дня звільнення, просив суд стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 86438,93 грн..

Також зазначав, що 18 квітня 2011 року звернувся до Головного контрольно-ревізійного управління України з приводу виплати грошової винагороди за сумлінну безперервну працю, у виплаті якої відмовлено з посиланням на відсутністю необхідного стажу державної служби. Вважаючи таку відмову неправомірною просив суд зобов'язати виплатити винагороду у розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2011 року позов задоволено частково: стягнуто солідарно з Головного контрольно-ревізійного управління України та Контрольно-ревізійного управління в Харківській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 74 223,75 грн.; зобов'язано Головне контрольно-ревізійне управління України виплатити грошову винагороду відповідно до статті 34 Закону України «Про державну службу» в розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про стягнення з Контрольно-ревізійного управління в Харківській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 74 223,75 грн. У решті позову відмовлено.

Позивач у касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції. У обґрунтування касаційної скарги зазначав про наявність підстав для зарахування періоду роботи з 29 квітня 2005 року по 17 жовтня 2006 року до стажу державної служби та відповідно про право на грошову винагороду.

Головне контрольно-ревізійне управління України у касаційній скарзі просило скасувати рішення окружного суду, змінити рішення апеляційного суду та відмовити у задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2008 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 лютого 2011 року, зобов'язано Головне контрольно-ревізійне управління України поновити ОСОБА_4 на посаді начальника Контрольно-ревізійного управління в Харківській області з 18 квітня 2010 року. Питання стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу судами не вирішувалося.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19 квітня 2008 року по 31 січня 2011 року. Оскільки судовим рішенням його було поновлено на державній службі та з урахуванням трудового стажу відповідно до записів у трудовій книжці, позивач має право на грошову винагороду відповідно до статті 34 Закону України «Про державну службу».

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове виходив з того, що середній заробіток підлягає стягненню з Контрольно-ревізійного управління в Харківській області оскільки позивач був поновлений на посаду яка є штатною одиницею даного управління, та відповідно до записів трудової книжки його трудовий стаж складає 29 років 07 місяців, а тому не має права на грошову винагороду за сумлінну безперервну працю.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суди попередніх інстанцій виходили з того, що з 19 квітня 2008 року по 31 січня 2011 року позивач перебував у вимушеному прогулі, а тому за цей період позовні вимоги є правомірними.

Разом з тим, суди не звернули увагу на те, що з 23 лютого 2009 року ОСОБА_4 був працевлаштований до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та з 07 травня 2010 року переведений на роботу до Головного контрольно-ревізійного управління України, що впливає на розрахунок як часу вимушеного прогулу так і середнього заробітку за цей час.

Касаційний суд не має повноважень встановлювати обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, зокрема, встановити тривалість вимушеного прогулу та розмір середнього заробітку, тому судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають скасуванню, а справа в цій частині направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків державним службовцям видається грошова винагорода в розмірі та порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 24 лютого 2003 року № 212 затвердив Порядок видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, чинний на час виникнення спірних правовідносин.

Грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків видається особам, які пропрацювали безперервно на посадах державних службовців в одному або кількох органах державної влади не менше ніж 10 років. Безперервний стаж роботи в органах державної влади обчислюється на підставі записів у трудовій книжці та документів, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи.

Пунктом 3 даного Порядку визначено розміри грошової винагороди: від 10 до 15 років роботи - одна середньомісячна заробітна плата; від 15 до 20 років - дві, від 20 до 25 років - три, від 25 до 30 років - чотири, від 30 років і більше - п'ять, у межах асигнувань на оплату праці, передбачених у державному бюджеті для відповідних органів державної влади.

Відмовляючи у нарахуванні грошової винагороди відповідачі виходили з того, що з 23 лютого 2009 року по 06 квітня 2010 року позивач не працював на посадах дер-жавного службовця, а тому стаж державної служби було перервано. Проте з урахуванням судового рішення, яким позивача було поновлено на посаді начальника Контрольно-ревізійного управління в Харківській області з 18 квітня 2008 року (що є державною службою) у зв'язку з незаконним звільненням, стаж державної служби позивача було збільшено та підлягає вирішенню питання його переривання.

Допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Головного контрольно-ревізійного управління України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2011 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/