Справа № 243/5718/15-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Профатило П.І.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року справа №243/5718/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Васильєвої І.А., Ханова Р.Ф. Казначеєва Е.Г.,

секретар судового засідання Корадо А.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_4 (на підставі довіреності),

за участі представника відповідача Удалих І.С. (на підставі довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2015 р. у справі № 243/5718/15-а (головуючий І інстанції - Профатило П.І.) за позовом ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду України в м.Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2015 року позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконними дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області щодо зменшення його виплати пенсії з 4228, 25 грн. до 3684, 45 грн. з квітня 2015 року; зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України у м. Слов'янськ здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_6 пенсії у розмірі 4228,25 грн. з квітня 2015 року і надалі; стягнути з Управління Пенсійного Фонду України у м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області на його користь недовиплачену щомісячну пенсію у розмірі 543, 80 грн. помножену на кількість місяців з квітня 2015 року по місяць набрання законної сили судовим рішенням (а.с.47).

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. (а.с. 54-55).

Позивач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, згідно з яким внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не поширюється на позивача ОСОБА_6,, який одержує пенсію і здійснює підприємницьку діяльність, оскільки в законі чітко зазначено «у період роботи та інших посадах». Поняття «робота» та «підприємництво» мають різну правову природу і регулюються різними нормативними актами (Кодекс законів про працю України та господарський кодекс України), проте суд не бере це до уваги. Апелянт звертає увагу на те, що ні суд, ні відповідач не навели конкретної норми закону, яка б визначала підприємців працюючими особами або поширювала поняття «період роботи на інших посадах/роботах» на підприємців. Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що «якщо особа є застрахованою та продовжує сплачувати відповідні внески, займаючись підприємницькою діяльністю, то відповідна особа є працюючою і на неї поширюється норма ст. 47 Закону 1058», оскільки вказаний висновок суперечить вимогам ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала, просили її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні надав письмові заперечення проти апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи позивач ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 17.03.2003 року, серія НОМЕР_1, є фізичною особою-підприємцем (а.с. 6).

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку, ОСОБА_6 знаходиться на спрощеній системі оподаткування (а.с. 7).

27 квітня 2015 року позивач звернувся з запитом до Начальника Управління Пенсійного Фонду України у м. Слов'янську і Слов'янському районі Донецької області враховуючи те, що з квітня 2015 року розмір його пенсії було зменшено з 4230 грн. до 3684 грн. (а.с. 8).

12 травня 2015 року листом № 4747/10 Пенсійним Фондом було надано відповідь відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» зі змісту якої вбачається що відповідно до вимог ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», тимчасово у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи, пенсія призначена особі відповідно до цієї статті, розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З посиланням на вимоги ст. 11 Закону України № 1058, Пенсійний Фонд зробив висновок про те, що суб'єкти підприємницької діяльності віднесено до працюючих, які сплачують відповідні внески (а.с. 9).

Отже спірним у даній справі є питання, чи розповсюджуються на позивача вимоги ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015 року.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-8, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» були внесені зміни, згідно яких тимчасово, у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-4, зі змінами та доповненнями, загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають зокрема фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 № 5067-VI, зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Державна реєстрація фізичних осіб-підприємців - це засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру (стаття 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"). Згідно із частиною 3 статті 46 цього Закону, фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Отже фізична особа-підприємець вважається працюючою до дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що ст.42 Господарського кодексу України, визначено підприємництво як вид господарської діяльності, а саме підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тлумачення слова робота (у праві) наводиться як діяльність, результати якої мають матеріальне вираження і можуть бути реалізовані для задоволення потреб організації і (або) фізичних осіб. Отже підприємницька діяльність в розумінні наведених правових норм є роботою.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2015 р. у справі № 243/5718/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької областівід 18 серпня 2015 р. у справі № 243/5718/15-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 16 вересня 2015 року.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді: Р.Ф.Ханова

Е.Г.Казначеєв