Справа № 2-а-678/10
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2010-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Костопільський районний суд Рівненської області
Справа № 2-а-678/2010р
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року

Суддя Костопільського районного суду Рівненської області Грипіч Л.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Костопіль адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату у новому розмірі державної пенсії учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату у новому розмірі державної пенсії учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період 2007 - 2010 роки, та продовжувати виплати і надалі з 1 жовтня 2010 року.

Позивач зазначав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і як інвалід III групи внаслідок захворювання, повязаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримує державну та додаткову пенсії, передбачені статтями 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Посилаючись на те, що розміри призначених і виплачених йому пенсій не відповідають розмірам, установленим цим Законом, та на відмову УПФ привести їх у відповідність з останнім, ОСОБА_1 просив визнати дії відповідача неправомірними і зобовязати його усунути зазначені порушення, провівши відповідні перерахунки та сплативши йому недоплачену суму пенсії.

Позивач просив справу розглянути у його відсутності, позов задовольнити.

Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області, відповідач у справі, в письмовому запереченні просили проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача та відмовити в задоволенні позову, покликаючись на ст.ст.54,63,67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст.8 Закону України „Про пенсійне забезпечення, ст.72 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування , ст.З, ст.28 Закону України „Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування вказуючи на те, що видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно Законом України „Про державний бюджет України, Бюджетним Кодексом України та нормативно- правовими актами, які застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Закону України „Про державний бюджет України.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд рахує, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначеня державних пенсій особам, віднесеним до категрії 1, та у звязку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів III групи, та у звязку із втратою годувальника , в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів III групи, щодо яких установлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими шести мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категрії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам III групи - у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Як передбачено ст.53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом III групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію по інвалідності на підставі ст. і 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та додатку пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, на підставі ст.50 цього Закону (а.с.5-7).

Розрахунок пенсії позивачу управління Пенсійного Фонду проводило в 2007 році у відповідності до чинної на той час постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року. №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року - відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», з 22.05.2008 р. по 30.06.2008 року - відповідно до постанови КМУ від 28.05.2008 року №530 „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, з 01.07.2008 - згідно постанови КМУ „Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян від 16.07.2008 року №654.

Чинним законодавством України було визначено порядок нарахування та виплати державної та додаткової пенсій громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 р. №523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50,54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. А в п.2 постанови від 3 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», п.4 постанови від 28.05.2008 року №530 „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, п.1 постанови „Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян від 16.07.2008 року №654, якими керувався Пенсійний Фонд при нарахуванні пенсії, Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей закону, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами суд визнає, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Пунктом 41 розділу II Закону України „Про державний бюджет на 2008 рік та про внесенення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи було викладено в новій редакції.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року дані зміни були визнані такими, що не відповідає Конституції України та є неконституційним положення п.41 розділу II Закону України „Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007р.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року зворотної дії в часі не мають, відтак на період до 22 травня 2008 року на відповідний рік не поширюється. Тому задоволенню підлягають вимоги позивача за 2008 рік лише за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Твердження відповідача про те, що ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування про розміри пенсії стосується лише пенсіонерів, яким пенсія призначена за цим Законом, не відповідає дійсності.

Відповідно до ст.17 Закону України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії основні державні соціальні гарантії встановлюються законами України з метої забезпечення конституційних прав громадян на достатній життєвий рівень - до таких гарантій віднесено і мінімальний розмір пенсії за віком та мінімальний розмір пенсії за віком та мінімальний розмір заробітної плати, - які не можуть бути меншими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні №8-рп/2005 (у008р710-05) від 11 жовтня по справі №1-21/2005) повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Суд визнає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати пенсії у зазначених позивачем розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст.46 Конституції України та ст.ст.50 і 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щодо визначення розміру та виплати пенсії.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

З таких підстав, суд визнає протиправною відмову відповідача у перерахунку пенсії позивача.

Відповідно до ч. 2, ч. З ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, проте цим Кодексом передбачено, що іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду. Згідно із ч. 2 ст. 87 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5.11.1991 року (з наступними змінами і доповненнями) суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Тому суд рахує, що позивач не пропустив строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свод чи інтересів.

Щодо позовної вимоги позивача про зобовязання відповідача нараховувати пенсію відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи надалі: починаючи з 1 жовтня 2010 року, з дня звернення з даним позовом до суду, при нарахуванні пенсії, то вказана вимога не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ч.. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Таким чином, звернення до суду зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа, у звязку з чим визнання будь-якого права на майбутнє є безпідставним та необґрунтованим.

На підставі наведеного та керуючись п.З ст.122 ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного

судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 пенсії, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інваліда III групи в меншому розмірі, ніж це було встановлено ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інваліду III групи відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і ст.87 Закону України „Про пенсійне забезпечення, з урахуванням виплачених сум за період з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 1 січня по 30 вересня 2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити за безпідставністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ: