Справа № 808/7048/14
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2015 рокусправа № 808/7048/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Дельта» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Дельта» (далі - ТОВ «ТД «Дельта») звернулося до суду з позовом до відповідача Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя), в якому просить визнати неправомірними дії ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя під час проведення планової виїзної перевірки позивача; скасувати винесені відповідачем 06.10.2014 року податкове повідомлення-рішення №, яким ТОВ «ТД «Дельта» збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 542224, 50 грн., з яких за основним платежем в сумі 361483 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 180741, 50 грн. та податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ «ТД «Дельта» збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 185832, 50 грн., з яких за основним платежем в сумі 148666 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 37166,50 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.01.2015 року позов задоволено, визнано протиправними дії ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя під час проведення планової виїзної перевірки ТОВ «ТД «Дельта», скасовано податкові повідомлення-рішення від 06.10.2014 року № та № , стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в розмірі 560,28 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно ст.41 КАС України, не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя в період з 04.08.2014 року по 15.09.2014 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТД «Дельта» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт №1012/08-28-22-01/36447852 від 22.09.2014 року.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків позивачем порушено приписи пп.14.1.228, пп. 14.1.231, п 14.1 ст. 14, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.6 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток за 2013 рік на суму 361483 грн.; п.198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з ПДВ на загальну суму 148666 грн. за період вересень, листопад, грудень 2013 року.

Висновки податкового органу про недійсність даних у податковій звітності позивача ґрунтуються на отриманих від інших податкових органів актів перевірки контрагентів позивача щодо нереальності господарських операцій.

На підставі акту перевірки відповідачем 06.10.2014 року винесені податкове повідомлення - рішення №, яким ТОВ «ТД «Дельта» збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 542224, 50 грн., з яких за основним платежем в сумі 361483 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 180741, 50 грн. та податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ «ТД «Дельта» збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 185832, 50 грн., з яких за основним платежем в сумі 148666 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 37166,50 грн.

Позивач оскаржив зазначені податкові повідомлення - рішення в судовому порядку.

Відповідно до приписів пп.134.1.1 п.134.1. ст.134 ПК України об'єктом оподаткування на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст.152 цього Кодексу.

Згідно п.138.2,138.4 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу; та витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139 ст.139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не включаються до складу витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ТД «Дельта» укладено наступні договори: з ТОВ «Біопрот» договір поставки №57 від 20.09.2012 року, з ТОВ «Білдінг Контракт» договір про виконання навантажувально - розвантажувальних робіт №18 від 14.11.2013 року, договори поставки №041113/1, №041113/2 від 04.11.2013 року.

Виконання вищевказаних договорів підтверджується первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV(далі - Закон № 996-XIV), а саме: податковими накладними, видатковими накладними, рахунками - фактурами, товарно - транспортними накладними, актами приймання навантажувально - розвантажувальних робіт, платіжними дорученнями тощо.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що позивач правомірно включив до складу валових витрат перевіреного періоду суми вартості наданих послуг та придбаного товару по операціям з контрагентами ТОВ «Біопрот», ТОВ «Білдінг Контракт» та мав усі необхідні розрахункові, та інші документи, підтверджені відповідними первинними бухгалтерськими документами, а тому висновки податкового органу щодо заниження позивачем податку на прибуток за 2013 рік на суму 361483 грн. є неправомірними.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до приписів п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Згідно вищевказаних норм, ПК України встановлено вичерпний перелік документів (податкова накладна, митна декларація, товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ), на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

Пунктами 201.8. та 201.9. ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

Таким чином, витрати для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Виконання позивачем вищевказаних договорів з контрагентами ТОВ «Біопрот», ТОВ «Білдінг Контракт» підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону №996-XIV.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем до складу податкового кредиту за період вересень, листопад, грудень 2013 року правомірно віднесено суми податку на додану вартість по виписаним контрагентом податковим накладним на загальну суму 148666 грн.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними позивачем правомірно включено до складу податкового кредиту за період вересень, листопад, грудень 2013 року та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, оскільки чинне податкове законодавство України не ставить в залежність право сторони в договорі на податковий кредит від проведення перевірок податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб, а також наявності та змісту правових взаємовідносин цих осіб між собою.

Матеріалами справи доведений факт дійсного виконання позивачем та його контрагентами ТОВ «Біопрот», ТОВ «Білдінг Контракт» господарських угод, позивач не мав підстав вважати діяльність зазначених контрагентів протиправною, так як на час дії угод контрагенти позивача були зареєстровані в установленому порядку як платники ПДВ, мали право виписувати та надавати податкові накладні, не були виключені з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України згідно приписів ч.2 ст.71 КАС України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними та скасування винесених ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя податкових повідомлень - рішень № та № від 06.10.2014 року.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються.

Суд першої інстанції у відповідності до приписів ч. 1 ст. 94 КАС України правильно стягнув з Державного бюджету України на користь позивача здійснені ним документально підтверджені судові витрати в сумі 560,28 грн.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова