Справа № 759/19983/13-а
Суддя: Макаренко В. В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/50/14
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року Святошинський районний суд м.Києва у складі головуючого судді Макаренко В.В., при секретарі Бондаренко С.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 12.12.2013 року звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, яким просить визнати його відрядження з 07.01.1989 року по 25.01.1989 року на територію Демократичної Республіки Афганістан, як роботу на контрактній основі, визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови у встановленні йому статусу учасника війни з посиланням на відсутність документів, що підтверджують роботу на контрактній основі та зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації встановити йому статус учасника війни, видати посвідчення учасника війни та відповідні нагрудні знаки, посилаючись на те, що з 23 грудня 1988 року він був направлений на роботу по оргнабору через військомат м. Києва, як цивільний працівник у військову частину за кордон (польова пошта НОМЕР_1 ). Під час роботи у військовій частині п. НОМЕР_1 за наказом командування під грифом 000-особливо таємно в період з 07 січня по 25 січня 1989 року він перебував у відрядженні на території Демократичної Республіки Афганістан, де забезпечував боєздатність контингенту радянських військ. 09 жовтня 2013 року він звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністраціїз заявою про встановлення йому статусу учасника війни, проте отримав відмову, відповідно до якої, причина відмови у встановленні йому статусу учасника війни є те, що відсутні документи та відомості про його роботу на контрактній основі в Демократичній Республіці Афганістан. Крім того, зазначив, що контракт є лише формою трудового договору, що встановлює факт перебування у трудових відносинах, а тому вважає, що у період з 23 грудня 1988 року по 30 вересня 1991 року він працював за трудовим договором, перебуваючи у трудових відносинах, що підтверджується зокрема записами в трудовій книжці.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, зазначивши, що відповідач неправильно зробив висновки при аналізі наданих ним документів, у зв`язку з чим просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що позивач 09.10.2013 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про встановлення йому статусу учасника війни на підставі того, що він у період з 23.12.1988 року по 30.09.1991 року працював за трудовим договором. Відповідно до наданої позивачем трудової книжки ОСОБА_2 в період часу з 23.12.1988 року по 30.09.1997 року працював у військовій частині № НОМЕР_1 слюсарем а в період часу з 07.01.1989 року по 25.01.1989 року по наказу командування знаходився у відрядженні на території Демократичної Республіки Афганістан, у складі спеціальної ремонтної групи, в якості слюсаря ремонтника, але даних про те, що він був направлений на роботу на контрактній основі ОСОБА_2 не надав. Крім того, зазначила, що згідно листа галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 26.11.2012 року документи військової частини № НОМЕР_1 на зберігання до архіву не надходили, а тому законних підстав для встановлення статусу учасника війни ОСОБА_2 немає.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2013 ОСОБА_2 звернувся з заявою до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської РДА в м. Києві про встановлення йому статусу учасника війни відповідно до п. 6 ст. 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачу посвідчення учасника війни і відповідних нагрудних знаків (а.с. 11-12), проте листом від 16.10.2013 року Управління праці та соціального захисту населення Святошинської РДА в м. Києві ОСОБА_2 було відмовлено в зв`язку з тим, що з наданих позивачем документів не вбачається факт направлення останнього на роботу на контрактній основі (а.с. 13).

Відповідно до наказу Обчислювального центру Українського управління цивільної авіації від 15.12.1988 року № 55/л ОСОБА_1 звільнено з 22.12.1988 року за власним бажанням в зв`язку з направленням по оргнабору для роботи в Радянських військах за кордоном за ст. 38 КЗпП УРСР (а.с. 8).

Відповідно до витягу з трудової книжки ОСОБА_2 (а.с. 6), останній в період часу з 23.12.1988 року по 30.09.1997 року працював у військовій частині № НОМЕР_1 слюсарем а в період часу з 07.01.1989 року по 25.01.1989 року по наказу командування знаходився у відрядженні на території Демократичної Республіки Афганістан, у складі спеціальної ремонтної групи, в якості слюсаря ремонтника.

Крім того, як вбачається з заперечень поданих Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинської РДА в м. Києві, документи військової частини № НОМЕР_1 на зберігання до галузевого державного архіву Міністерства оборони України не надходили.

Згідно п.6 ст. 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (ВР України, від 22.10.1993, № 3551-XII) учасниками війни вважаються, працівники, які на контрактній основі направлялися на роботу в держави, де велися бойові дії (включаючи Республіку Афганістан у період з 1 грудня 1979 року по грудень 1989 року), і не входили до складу обмеженого контингенту радянських військ.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

ОСОБА_3 у наданні статусу учасника війни, Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації виходило з того, що документи, подані позивачем і які надійшли на запити управління, не підтверджують факт направлення на роботу на контрактній основі.

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача заявляла клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду у зв`язку з пропуском ним строку звернення до адміністративного суду, з огляду на те, що позивач дізнався про порушення свого права ще у 04.12.2012 році після отримання відповіді про відмову у встановленні йому статусу учасника війни, оскільки позовні вимоги позивача стосуються саме неправомірних дій Управління праці та соціального захисту щодо відмови у встановленні позивачу статусу учасника війни.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надане, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 11, 69, 70, 71 та 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

СУДДЯ: