Справа № 644/5001/15-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 р.Справа № 644/5001/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.07.2015р. по справі № 644/5001/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова

про визнання незаконними дій та про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова, в якому просив суд:

- визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова по виплаті ОСОБА_1 з 01.04.2015 пенсії в розмірі 85 відсотків призначеного розміру пенсії;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова здійснювати ОСОБА_1 з 01.04.2015 виплату пенсії у призначеному йому розмірі.

В обґрунтування позову посилався на те, що Управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова йому на підставі положень Закону України «Про прокуратуру» з 27.09.2011 призначено, а з 24.12.2013 перераховано пенсію за вислугою років, яка визначена у розмірі 12980,30 грн. При цьому вказаний Закон, у редакції на час призначення пенсії та її перерахунку, не містив жодних обмежень щодо розміру виплати пенсії. Водночас ОСОБА_1 з 02.12.2013 звільнився із органів прокуратури і 11.12.2013 зареєструвався як фізична особа - підприємець, основним видом діяльності якого є надання послуг у сфері права.

З 01.04.2015 УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Харкова в зв'язку з тим, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, виплату належної йому пенсії зменшило на 1947,04 грн., мотивуючи це тим, що з 01.04.2015р. відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», в період роботи працюючим пенсіонерам в автоматичному режимі виплачується 85% призначеного розміру пенсії.

Позивач, не погоджуючись з позицією відповідача, вважає його дії є незаконними, оскільки право на пенсійне забезпечення передбачено ст. 46 Конституції України, тобто воно є конституційним правом.

В той же час, відповідно до приписів ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також, на підставі Закону України «Про прокуратуру», обмеження у виплаті розміру пенсії можливе лише в період їх роботи на інших посадах/роботах, ніж ті, які надали їм право на отримання пенсії відповідно до Закону «Про прокуратуру». При цьому Закон, вказуючи на період роботи на інших посадах/роботах, має на увазі лише трудові відносини, що випливає із змісту абз. 6 п. 1 розділу І Закону, в якому прямо зазначається, що після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Також, позивач вказує, що особи, які здійснюють підприємницьку діяльність, відносяться до окремої категорії пенсіонерів. Сам закон, вносячи зміни до Закону України «Про прокуратуру», не містить жодної вказівки про те, що пенсіонерам - прокурорам, які є фізичними особами - підприємцями, має обмежуватись виплата призначеної пенсії. А оскільки такої прямої вказівки не має, то принцип верховенства права не дозволяє тлумачити закон у спосіб, який веде до обмеження конституційного права на пенсійне забезпечення, що тим більше прямо заборонено ст. 22 Конституції України. При цьому, позивач звертає увагу на ту обставину, що пенсія йому була призначена і перерахована у розмірі 90% від його заробітної плати відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001, а тому, закон не має зворотної сили, а звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається. Крім того, на думку позивача, є абсолютно незаконним посилання відповідача як на обґрунтування зменшення виплати пенсії на п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005. Відповідно до вказаного пункту документом, який підтверджує факт того, що особа не працює ( не провадить діяльність з отриманням доходу) є відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця. А оскільки щодо ОСОБА_1 така інформація є, то відповідно до цього він є працюючим пенсіонером. Ця реєстрація дає лише право на здійснення підприємницької діяльності і нічого більше. Також, в цьому Законі відсутній натяк на те, що пенсіонери, які зареєстровані як підприємці, є працюючими пенсіонерами. Вказаний Порядок є виключно відомчим нормативним актом, який регулює процедурні питання щодо загального порядку подання та прийняття документів для обчислення пенсії і він не є тим актом, на підставі якого зменшується виплата пенсії.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.07.15 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова про визнання незаконними дій та про зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова з 27.09.2011 року і отримує пенсію по вислузі років відповідно до положень частини 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Як вбачається з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців сер. АГ № 600199 від 16.12.2013 року та з даних відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.19).

З 01.04.2015 УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Харкова в зв'язку з тим, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, виплату належної йому пенсії зменшило на 1947,04 грн., мотивуючи це тим, що з 01.04.2015р. відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», в період роботи працюючим пенсіонерам в автоматичному режимі виплачується 85% призначеного розміру пенсії.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при виплаті ОСОБА_1 з 01.04.2015 пенсії в розмірі 85 відсотків призначеного розміру пенсії відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

02.03.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України №213-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (набув чинності з 01.04.2015 року) (далі по тексту - Закон №213- VII). Цим Законом були внесені зміни, зокрема, і до Закону України "Про прокуратуру".

Частину п'ятнадцяту статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» замінили чотирма частинами такого змісту:

«Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується;

у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України».

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Тобто, у даній статті встановлено наступні положення:

1)якщо особа, якій призначена пенсія відповідно до Закону України «Про прокуратуру», продовжує працювати на посаді, що дає право на призначення такої пенсії - пенсія не виплачується пенсіонерові на весь час роботи взагалі.

2)якщо особа, якій призначена пенсія відповідно до Закону України «Про прокуратуру» продовжує працювати на будь яких інших посадах/роботах, а розмір її пенсії перевищує 3654,00 грн. - пенсія на час роботи виплачується у розмірі 85%.

Згідно частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, як пояснила представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції, з набранням чинності Закону №213-VII, пенсійний орган виплачує позивачу 85% від призначеного розміру пенсії автоматизованим способом.

Відповідно до Закону України №213-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» абзац 2 частини 3 ст.42 викладено у такій редакції:

" З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності."

Відповідно до ст. 7 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №16/98-ВР від 14.01.1998 року (далі - Закону №16/98) загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню підлягають, у тому числі і громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно ст.21 Закону №16/98, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок на пенсійне страхування, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, медичне страхування, страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, страхування на випадок безробіття, який в обов'язковому порядку сплачується страхувальниками з метою забезпечення реалізації прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за соціальним страхуванням.

ОСОБА_1 є підприємцем та провадить діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно ч. 3 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Позивачем до матеріалів справи надана довідка з Індустріальної ОДПІ м. Харкова, у якій зазначено, що ОСОБА_1 здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності. Загальна сума доходу за звітний (податковий період), згідно з наданими деклараціями платника єдиного податку до Індустріальної ОДПІ м. Харкова склала 0 грн. (а.с. 21)

При цьому, відсутність прибутку від провадження підприємницької діяльності не свідчить про нездійснення підприємцем такої діяльності взагалі.

Оскільки ОСОБА_1 має статус підприємця і на сьогоднішній день реєстрація як фізичної особи-підприємця не припинена, він вважається застрахованою особою та зобов'язаний сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а це є підставою застосувати до нього обмеження, встановлені ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року та зареєстрований в Мінюсті 27.12.2005 року за №1566/11846.

Документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними.

Цей порядок прийнятий на основі та на виконання Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і не суперечить йому, навпаки, конкретизує та доповнює, що відповідає загальноприйнятим положенням теорії держави та права про юридичну дію нормативно-правових актів.

Як пояснила представник відповідача за даними, які наявні у відділі персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж нашого управління, ОСОБА_1 з 11.12.2013 року зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, про що видана довідка №2474 від 21.07.2014 року (знаходиться в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1).

Згідно з пунктом 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213- VII, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Тобто, застосування до позивача положень Закону №213-VII не можна вважати зворотньою дією закону в часі або ж скасуванням чи звуженням його конституційних прав і свобод.

Окрім того, п. 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-VII визначив, що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Таким чином, у самому Законі №213-VII прямо зазначено, що його норми поширюються на усіх осіб, незалежно від часу призначення їм пенсії, зокрема на пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про прокуратуру", а також чітко визначив випадки виплати пенсії, яка підлягає обмеженню у розмірі згідно з цим Законом, у повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при виплаті ОСОБА_1 з 01.04.2015 пенсії в розмірі 85 відсотків призначеного розміру пенсії відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими, спростовуються зібраними доказами по справі та не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 06.07.15 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.07.2015р. по справі № 644/5001/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Старостін В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 21.09.2015 р.