Справа № 822/2602/15
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2602/15

Головуючий у 1-й інстанції: Матущак В.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

22 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

секретар судового засідання: Мартинюк В.В.,

за участю:

представника позивача: Місяця Андрія Петровича,

представника відповідача: Рисюка Павла Васильовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Хмельницькому Головного управаління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Запчастини" до Державної податкової інспекції у м.Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Запчастини" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування судом всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

14 вересня 2015 року на адресу суду надійшло заперечення (вх. 12479/15) від представника позивача щодо апеляційної скарги відповідача, в якій просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив вимоги, що в ній викладені не задовольняти, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи, посадовими особами відповідача була проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Запчастини" з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року, у зв'язку з чим було складено акт №/22-25-22-04/31021995 від 12.06.2015 року та прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №/718, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 185 981 грн. в т.ч. за основним платежем - 123 987 грн., штрафних санкцій в розмірі 61 994 грн.

- №/719, яким збільшено суму грошового зобов'язання по додану вартість в сумі 134 751 грн. в т.ч. за основним платежем - 89 834 грн., штрафних санкцій в розмірі 44 917 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року вказаний адміністративний позов задоволено.

Колегія суддів апеляційної інстанції з такою позицією суду погоджується, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); код форми; дата і місце складання; зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі); посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Запчастини" є юридичною особою, .

Як встановлено з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ "Союзгідравліка Україна", ТОВ "Агро - Днепр", ТОВ "Промислові Мастила - Захід", ТОВ "Агрілог" та ТОВ "Альтаріс" були укладені договори поставки автозапчастин (мастил) №2203 від 22.03.2012 року, №63/12 від 26.01.2012 року, №3382/126 від 14.02.2013 року, №43 від 24.01.2012 року, №14 від 10.01.2011 року.

За умовами вищезазначених договорів, постачальники - ТОВ "Союзгідравліка Україна", ТОВ "Агро - Днепр", ТОВ "Промислові Мастила - Захід", ТОВ "Агрілог" та ТОВ "Альтаріс" зобов'язуються поставити, а позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Запчастини" прийняти й оплатити цей товар.

Для перевірки підприємством було надано ряд первинних документів стосовно поставок товарів від зазначених вище постачальників, які проводились протягом 01.07.2012 року по 31.12.2014 року включно.

Цими документами є договори (у тому числі додаткові договори), податкові та видаткові накладні.

Розрахунки за отриманий товар здійснювались у безготівковій формі (з ТОВ "Агро - Запчастини" здійснювався взаємозалік), про що свідчать надані позивачем копії банківських виписок.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне зазначити те, що необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, згідно положень яких первинні документи - письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); код форми; дата і місце складання; зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі); посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В призмі наведених правових норм колегія суддів дійшла до твердження, що позивачем правомірно було включено до складу витрат витрати, понесені ним в зв'язку з придбанням товарів, які в подальшому використовувались в межах господарської діяльності, адже факт отримання товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Запчастини" товарів (робіт, послуг) підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, які засвідчують здійснення платником витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Щодо донарахованої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 даної статті встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198).

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Форма та порядок заповнення податкової накладної передбачені ст. 201 ПК України, відповідно до п. 201.1 якої платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у даному пункті.

Згідно п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як передбачено п.п. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, Податковим кодексом України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства.

На основі отриманих податкових накладних, суми ПДВ включені позивачем до складу податкового кредиту та відображені в деклараціях по податку на додану вартість за відповідні періоди.

Суд апеляційної інстанції також додатково зазначає, що вищевказані господарські операції щодо поставки автозапчастин супроводжувались оплатою в безготівковій формі (з ТОВ "Агро - Запчастини" здійснювався взаємозалік), що у свою чергу призвело до зміни майнового стану сторін, отриманням та оприбуткуванням товару.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання представника апелянта на відсутність сертифікатів відповідності як на підставу недійсності договорів, оскільки за змістом ч.1 та 2 ст.666 ЦК України єдиними правовими наслідками невиконання продавцем обов'язку передати покупцеві документи, що стосуються товару, є право (а не обов'язок) покупця відмовитись від договору та повернути товар продавцеві.

Окрім цього, право використання сертифікованої чи несертифікованої продукції у власній господарській діяльності належить безпосередньо позивачу, який здійснює діяльність на власний ризик з метою отримання прибутку.

Також, враховуючи підтвердження первинними документами фактичного здійснення господарської операції між сторонами по придбанню товару, наявність або відсутність у платника податків - покупця сертифікатів якості товару, транспортної документації не впливає відповідно до вимог податкового законодавства на правомірність формування податкового кредиту.

В призмі наведених правових норм та наявних обставин справи колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до твердження, що наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю дійсно мали місце.

Щодо відсутності товаро-транспортних накладних при здійсненні господарських відносинах між ТОВ "Союзгідравліка Україна", ТОВ "Агро - Днепр", ТОВ "Промислові Мастила - Захід", ТОВ "Агрілог" та ТОВ "Альтаріс", колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення вантажів здійснюється на підставі цивільно-правових договорів, без застереження щодо обов'язкового застосування ТТН, які за своєю суттю можуть бути тільки однією з рекомендованих форм договору перевезення. Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, діють в частині, що не суперечить цьому Закону, а тому дотримання вимоги про наявність ТТН під час перевезення вантажів є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть притягатися до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт в процесі виконання перевезень вантажів. Отже, ТТН є документами, що регламентують тільки взаємини перевізника і замовника як учасників транспортного процесу.

Суд апеляційної зазначає, що ТТН є підставою для списання ТМЦ у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним і безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу ТМЦ. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ТТН не відносяться до обов'язкових документів податкової звітності, передбаченої ПК України.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків (зокрема, у вигляді позбавлення його права на податковий кредит) внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Статтею 198 ПК України не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Аналогічної позиції притримується Європейський Суд з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Також, Європейський Суд з прав людини у справі "Інтерсплав проти України" (Заява № 803/02) зазначив, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань.

Як встановлено з матеріалів справи, а саме відповідно до умов договорів поставки автозапчастин №2203 від 22.03.2012 року, №63/12 від 26.01.2012 року, №3382/126 від 14.02.2013 року, №43 від 24.01.2012 року, №14 від 10.01.2011 року доставка товару здійснюється транспортом та за рахунок Постачальника, у зв'язку з чим твердження відповідача про відсутність у позивача транспортної документації є безпідставними.

Також, в суді першої інстанції були оглянуті подорожні листи, які засвідчують поставку товару від контрагентів позивача та інші обставини транспортування. Крім того, в матеріалах справи містяться фотознімки транспортних засобів, якими здійснювалось транспортування товару.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла до твердження, що наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю дійсно мали місце.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що до ТОВ "Агро-Запчастини" помилково були застосовано податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 26.06.2015 року №/718 та /719, з тих підстав, що вони є необгрунтованими та безпідставними, та такими що суперечать нормам чинного законодавства.

В силу вимог ст. 71 КАС України, податковим органом не доведено, а в суді апеляційної інстанції не підтверджено обгрунтованості висновку акту перевірки, що стали підставою для прийняття оскаржуваних вищезазначених повідомлень-рішень від 26.06.2015 року.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що податковим органом помилково та безпідставно були винесено вищевказані податкові повідомлення-рішення відносно позивача, а тому вони підлягають скасуванню.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не грунтуються на вимогах законодавства та не простовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Хмельницькому Головного управаління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 24 вересня 2015 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.