Справа № 818/2157/15
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 р.Справа № 818/2157/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2015р. по справі № 818/2157/15

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області

про визнання неправомірними дії та про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області (далі по тексту - ТУ ДСА України у Сумській області, відповідач), в якому просив суд визнати неправомірними дії щодо ненарахування та невиплати йому заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 27 березня 2015 року у відповідності до вимог статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та зобов'язати відповідача зробити відповідний перерахунок нарахованої з 26 жовтня 2014 року по 27 березня 2015 року заробітної плати з урахуванням усіх надбавок та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідно до статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 р. по справі № 818/2157/15 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області про визнання неправомірними дій та про зобов'язання вчинити дії відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідачем в порушення вимог ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" із змінами, внесеними Законом України № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру", які набрали чинності з 26 жовтня 2014 року, нараховується та виплачується йому заробітна плата з посадового окладу у розмірі 1218 грн. З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Будченко проти України», «Кечко проти України», вказує, що обов'язок відповідача виплачувати позивачеві як державному службовцю, посада якого віднесена до 6 категорії,заробітну плату, виходячи з посадового окладу 30% посадового окладу судді місцевого суду, не залежить від наявності законодавчого механізму реалізації права позивача на отримання заробітної плати у належному, визначеному законом розмірі. Вказує, що норми ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" із змінами, внесеними Законом України № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру", мають пріоритет у застосуванні перед положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». З огляду на викладене, вважає протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві заробітної плати з розміру посадового окладу в сумі 1218 грн.

Відповідач в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Зазначив, що пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що норми і положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету. Тому відповідач, діючи виключно в межах бюджетних призначень, не мав можливості виплачувати заробітну плату у розмірі, визначеному абзацом 2 частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Стверджує, що відповідач у спірних відносинах діяв у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», а відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 працює в Конотопському міськрайонному суді Сумської області на посаді головного спеціаліста з інформаційних технологій, є державним службовцем та на час подання позову має 9 ранг державного службовця, що відповідає 5 категорії посад державного службовця.

Наявними в матеріалах справи копіями розрахункових листів підтверджено, що посадовий оклад позивача складає 1218 грн. (а.с.10 - 11).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії заяви від 14.05.2015 р., позивач звертався до ТУ ДСА у Сумській області із заявою про перерахування йому розміру посадового окладу за період з 26 жовтня 2014 по 27 березня 2015 року, як головному спеціалісту з інформаційних технологій, посада якого віднесена до 5 категорії посад державних службовців, відповідно до частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрою та статус суддів" (а.с. 22)

Листом від 05.06.2015 року ТУ ДСА у Сумській області було повідомлено позивача, що станом на 05.05.2015 року Кабінетом Міністрів України не внесено зміни у постанову № 268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», тому застосовуються розміри посадових окладів, передбачені додатками до зазначеної постанови 45-47 (а.с.23)

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх оскарження та зобов'язання відповідача здійснити позивачеві перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 27 березня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, встановленого ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням усіх надбавок, та виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, у відповідності до вимог статей 145, 146 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" уповноважений здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 8 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті та частиною першою статті 10 цього Закону.

Статтею 13 Закону України "Про оплату праці" визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про державну службу" умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47 до Постанови).

Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" мінімальну заробітну плата у 2014 році у місячному розмірі встановлено на рівні 1218,00 грн. Такий же розмір мінімальної заробітної плати встановлено і на 2015 рік.

За приписами ч.1 статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції, чинній до 28.03.2015 р.) розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Відповідно до п.п.59 п.5 Розділу XII Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року, який набрав чинності з 26 жовтня 2014 року, частину першу вищевказаної статті було доповнено абзацом другим такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Підпунктом 2 пункту 13 Розділу XIIІ Закону України "Про прокуратуру" в редакції чинній на час виникнення спірних відносин Кабінету Міністрів України доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Разом з тим, слід вказати, що згідно з положеннями статей 142, 143 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України.

Відповідно до ч.1,2 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 статті 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Отже, територіальне управління Державної судової адміністрації може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці та не наділене правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" передбачено, що норми і положення ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Таким чином, з 01.01.2015р. Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" закріплено можливість застосування положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

З 28.03.2015 року набрала чинності нова редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Частиною 1 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в новій редакції передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" набрав чинності 28.03.2015 року.

Радою суддів України 15.03.2015 року прийнято рішення № 15, яким доручено Державній судовій адміністрації звернутися до Кабінету Міністрів України щодо необхідності упорядкування умов оплати праці працівників апаратів судів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (зі змінами), зокрема, шляхом приведення положень названої постанови до норм Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Тобто, діючим законодавством закріплене право працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, на посадовий оклад у розмірі 30 відсотків від посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Однак, законодавчого механізму реалізації даного права не врегульовано, оскільки не внесені відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Статтею 95 Конституції України передбачено, що бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення, зокрема, вказаної статті Конституції України, в Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості (п. 1 резолютивної частини).

За висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в ухвалі від 03.06.2014р., прийнятої за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 проти України, Парламент України, передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних виплат, не порушив вимог Конвенції з прав людини. Також суд зазначив, що зменшення соціальних виплат обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава та таке зменшення було пропорційним переслідуваній легітимній меті щодо досягнення балансу між правами особи та економічною політикою.

Наведене свідчить про відсутність можливості з боку відповідача виплачувати заробітну плату у розмірі, визначеному ч.1 статті 147 (до 28.03.2015 року - частиною 1 статті 144) Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що у спірних відносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність власних дій, які є предметом оскарження позивачем.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача неправомірними, а також про зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 виходячи з нового розміру посадового окладу, встановленого ч.1 ст.144 (з 28.03.2015 р. - ч.1 ст.147) Закону України «Паро статус суддів», оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимог про визнання дій відповідача протиправними.

Колегія суддів зазначає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про нарахування та виплату їй компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, виходячи з наступного.

За приписами ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що компенсації підлягають лише нараховані, але не виплачені грошові доходи, які не мають разового характеру.

Разом з тим, заробітна плата, в розмірі, вказаному позивачем в позовній заяві, відповідачем нарахована не була. Отже, підстави для виплати компенсації громадянам втрати частини доходів відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2015р. по справі №818/2157/15 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2015р. по справі № 818/2157/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 22.09.2015 р.