Справа № 2-а-2271/10/16
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№ 2-а-2271/10/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2010 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Колесник С.А.

при секретарі Хомінській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Дорожньо-патрульної служби Взводу Дорожньо-патрульної служби ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 25.10.2010р. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії відповідача протиправними, скасувати постанову АХ №312888 по справі про адміністративне правопорушення від 16.10.2010 року про накладення на нього стягнення у сумі 255 грн. та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.10.2010 року посадовою особою інспектором ДПС взводу ДПС БДПС ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_2 був складений протокол АХ1 №0092513 про адміністративне правопорушення, на підставі якого останнім винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення АХ №312888 від 16.10.2010 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у сумі 255,00 грн.

Вважає дану постанову такою, що суперечить фактичним обставинам справи та вимогам закону, оскільки 16.10.2010 року він рухався у транспортному потоці по автошляху Київ-Харків-Довжанський на автомобілі Хонда-ЦРВ, державний номер НОМЕР_1. В»їхавши в с.Манченки він, знаючи про обмеження швидкості руху на цій ділянці в 60 км/год. рухався зі швидкістю 60-65 км/год. у щільному транспортному потоці. Однак, близько 14.01 год. на 451 кілометрі він був зупинений інспектором ІДПС взводу ДПС БДПС прапорщиком міліції ОСОБА_2, який на прохання позивача пред»явити службове посвідчення та пояснити причину зупинки у проханні позивача відмовив, мотивуючи зупинку перевищенням позивачем швидкості руху, зазначивши, що він рухався зі швидкістю 98 км/год., не пред»явивши при цьому засіб вимірювання швидкості руху та документів до нього. Крім того, при складанні протоколу працівник ДАІ не роз»яснив йому ст..63 Конституції України та права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст..268 КУпАП та відмовився надати картку маршруту патрулювання

Позивач у судове засідання з»явився, позовну заяву підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.11), причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавав.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним причину неприбуття, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, Постановою АХ №312888 від 16.10.2010 року на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 255,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с.6).

В постанові вказується, що ОСОБА_1 16.10.2010 року о 13.57 год. на 451 км. автошляху Київ-Харків-Довжанський с.Манченки зазначеному знаком 5.45 ПДР керував автомобілем Хонда д/зн АХ 7936 ВО зі швидкістю 98 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР, швидкість вимірювалась приладом «Беркут» № 0312194, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, з чим позивач не погоджується, вважаючи постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, згідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржене рішення на предмет прийняття його на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, тобто відповідач повинен довести суду правомірність складання вищезазначеної постанови, таким чином відповідачем не виконано обовязку, покладеного на нього законом.

Навпаки викладеним обставинам у постанові, позивач зазначив суду, що постанова відносно нього винесена неправомірно, не відповідають фактичним обставинам, що мали місце 16.10.2010 року, викладені у постанові порушення, тобто доведено, що позивачем не порушено п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України.

При цьому, відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем не надано до суду доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та, якими б спростовувались обставини, на які посилається позивач.

Крім того, з матеріалів справи вбачається порушення відповідачем порядку фіксування адміністративного правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З постанови від 16.10.2010 року по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що дане правопорушення зафіксовано спеціальним приладом «Беркут», однак не зазачено, що технічний прилад «Беркут» при фіксації правопорушення працював в автоматичному режимі.

В свою чергу, законодавець передбачив фіксування правопорушення за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів. Такий технічний засіб має бути встановлений стаціонарно та нерухомо, з точним зазначенням його місця знаходження. В матеріалах про адміністративне правопорушення повинно бути зазначено місце (адреса) такого приладу, що працює в автоматичному режимі. Разом з тим, прилад «Беркут» не є таким, що працює в автоматичному режимі. Це портативний переносний прилад, який при використанні за призначенням інспектор ДПС тримає у руках, тому фіксувати швидкість руху автомобілів інспектор може перебуваючи в будь якому місці.

Фіксування порушення приладом «Беркут» не може виключити того, що саме фіксування мало місце в іншому місці, ніж вказано у постанові, де швидкість у 65 км/год. може бути допустимою. Також, такий прилад можна було використати при пересуванні в автомобілі, який рухався у зустрічному з позивачем напрямку безпосередньо після розїзду автомобілів, що дозволяє зафіксувати сумарну швидкість автомобілів, які рухаються один від одного.

У звязку з вищевикладеним не були забезпечені всебічність, повнота і об'єктивність з'ясування обставин по справі та вирішення її у відповідності із законом.

В постанові не вказано, хто саме зі співробітників ДПС робив вимірювання швидкості за допомогою приладу «Беркут», чи має вказана особа відповідний допуск до даного приладу. Все вищевикладене робить неможливим встановлення правильності роботи з даним приладом та достовірність вимірюваних даних.

У відповідності до ст. ст. 10 - 15 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»на вимірювання у сфері, у якій їх результати можуть бути використані в якості доказу у справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про сертифікацію та допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання. Таких документів також надано не було.

Отже, матеріали справи не містять доказів правопорушення з боку позивача, який, у свою чергу, будь-які порушення зі свого боку заперечує, а можливість зібрання таких доказів втрачена, так як відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що позивач був не згоден з наявністю факту вчинення ним відповідного правопорушення, суд вважає, що сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, не надано жодного доказу щодо здійснення фіксування правопорушення за допомогою технічного приладу «Беркут», який би працював в автоматичному режимі, приймаючи до уваги приписи ч.ч.1 та 3 ст.2, ч.2 ст.71 КАС України, суд вважає, що приймаючи постанову по справі про адміністративне правопорушення відповідач діяв з порушенням норм КУпАП, що регламентують порядок фіксування правопорушень та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, тому позовні вимоги в частині скасування постанови є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.293 КУпАП орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може прийняти рішення про скасування постанови і закриття справи, на підставі чого суд задовольняє позов позивача в цій частині.

Згідно до п.15.5. Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС (затверджено наказом МВС 27 березня 2009 року N 111), під час звернення до водія працівник Державтоінспекції МВС зобов'язаний прикласти праву руку до головного убору, привітатися, чітко й зрозуміло відрекомендуватися, назвати свою посаду, звання та прізвище, висловити вимогу про передачу водієм документів, зазначених в пункті 2.1 ПДР, для перевірки та повідомити про причину зупинки транспортного засобу і суть скоєного правопорушення. Вказаною Інструкцією не передбачено при зупинці транспортного засобу працівником ДАІ пред»являти водію картку маршруту патрулювання. На підставі чого, суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання дій відповідача протиправними.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 4, 8, 11, 71, 94, 99, 159, 160-163 КАС України, ст.ст. 122, 247, 251, 254, 283 КпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення АХ № 2312888 від 16.10.2010 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 255 (двісті п»ятдесят п»ять) грн. та закрити провадження у справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя-

Повний текст постанови виготовлений 09 листопада 2010 року.