Справа № 806/2224/14
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ К/800/46614/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Швеця В.В., Штульман І.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирської області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирської області про визнання незаконною відмови у виплаті грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати Малинську ОДПІ провести нарахування та виплату грошової допомоги при виході позивача на пенсію у розмірі десяти місячних посадових окладів, згідно статті 37 Закону України «Про державну службу».

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 5 червня 2014 року (після перегляду Вищим адміністративним судом України, ухвала від 14 березня 2014 року) у задоволені позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Визнано протиправною відмову Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області у виплаті ОСОБА_4 грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу». Зобов'язано Малинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошову допомогу в розмірі десяти місячних посадових окладів на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач письмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивачу в липні 2006 року була встановлена третя група інвалідності і, у зв'язку з цим, призначена пенсія за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як працюючому пенсіонеру.

10 листопада 2006 року позивачу була встановлена друга група інвалідності, але оскільки він продовжував працювати на посаді державного службовця, пенсія йому виплачувалась на загальних підставах, за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В березні 2007 року ОСОБА_4 звільнився з державної служби (посада головного державного податкового ревізора-інспектоора Володарсько-Волинської МДПІ) на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, і йому була призначена пенсія за Законом України «Про державну службу», яку він отримував до 10 листопада 2009 року.

Оскільки з 10 листопада 2009 року ОСОБА_4 повернувся на державну службу і призначений на посаду головного державного податкового ревізора інспектора ДПА в Житомирській області, - пенсія йому виплачувалась в розмірі пенсії по інвалідності, обчисленої відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 26 січня 2010 року ОСОБА_4 призначений на посаду заступника начальника державної податкової інспекції у Малинському районі, де працював до 09 листопада 2010 року і був звільнений за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) (стаж державного службовця понад 10 років).

Звільнившись з даної посади, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою і йому була призначена пенсія по інвалідності 2 групи за нормами Закону України «Про державну службу», яку він отримував до 08 листопада 2013 року,- до працевлаштування на державну службу.

У травні 2013 року позивач звернувся до Малинської ОППІ із заявою про виплату йому на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності за ЗУ «Про державну службу».

Листом № 2749 від 30.05.2013 року Малинська ОДПІ відмовила позивачу у виплаті грошової допомоги з підстав неподання довідки пенсійного органу про призначення пенсії за ст.37 ЗУ «Про державну службу».

У червні 2013 року ОСОБА_4 повторно звернувся з заявою про виплату грошової допомоги.

Відповідач листом №742 від 02.08.2013 року повторно відмовив у виплаті грошової допомоги з тих підстав, що позивач звільнений з державної служби не у зв'язку з виходом на пенсію, а за п.1 ст.36 КЗпП України, а крім того, у зв'язку з тим, що подана довідка пенсійного органу від 21.06.13 року № 4354 не дає підстав для виплати грошової допомоги (а.с.10).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, про протиправність дій відповідача в частині відмови наданню позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів у зв'язку з виходом на пенсію.

Згідно з частиною 13 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (Закон № 3723-XII), державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Таким чином, чинне законодавство у сфері реалізації громадянами права на державну службу передбачає, що для отримання права на виплату грошової допомоги відповідно до частини 13 статті 37 Закону № 3723-XII у розмірі 10 місячних посадових окладів, необхідною є наявність таких підстав як вихід на пенсію та стаж державної служби не менш як 10 років.

Отже, для позивача настали юридичні факти, необхідні для виплати грошової допомоги. При цьому жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в частині 13 статті 37 Закону № 3723-XII не встановлено.

Тобто звільнення за власним бажанням не може нівелювати право державного службовця на отримання зазначеної грошової допомоги у випадку наявності стажу державної служби не менше 10 років.

Таким чином, у позивача виникло право на виплату спірної грошової допомоги.

Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 26.11.2013 року у справі № 1-14/2013 , а також правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 3 червня 2014 року (справа № 21-22а14, 21-35а14, 21-170а14, 21-155а14) та від 26.05.2015 року (№ 21-456а15).

Відтак, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновку суду та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирської області залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирської області про визнання незаконною відмови у виплаті грошової допомоги залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: В.В. Швець

І.В. Штульман