Справа № 821/2037/15-а
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/2037/15-а

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Білозерське ремонтно-транспортне підприємство" на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року по справі за адміністративним позовом Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (Білозерське відділення) до Відкритого акціонерного товариства "Білозерське ремонтно-транспортне підприємство" про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року Цюрупинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (Білозерське відділення) (далі - ОДПІ) звернулась до суду з адміністративним позовом до відкритого акціонерного товариства "Білозерське ремонтно-транспортне підприємство" (далі - ВАТ) про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено, суд надав позивачу дозвіл на погашення податкового боргу ВАТ у загальній сумі 142057,57 грн., в тому числі по земельному податку у сумі 54300,26 грн., податку на додану вартість у сумі 84075,73 грн., податку на доходи фізичних осіб у сумі 1833,54 грн. та податку з власників транспортних засобів у сумі 1848,04 грн., за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Не погоджуючись з постановою суду, представником ВАТ подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ВАТ зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку платників податків в ОДПІ, та з 19 травня 2011 року перебуває в стані припинення за рішенням засновників.

Станом на 01 липня 2015 року за ВАТ обліковується податковий борг у загальній сумі 142057,57 грн., в тому числі:

- по земельному податку у сумі 54300,26 грн.;

- по податку на додану вартість у сумі 84075,73 грн.;

- по податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у сумі 1848,04 грн.;

- по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у сумі 1833,54 грн.

Оскільки вчиненням контролюючим органом передбачених законодавством заходів щодо стягнення вказаної суми боргу, погашення даної суми не відбулось, ОДПІ звернулося до суду.

ВАТ наполягало, що за рішенням засновників знаходиться в стані припинення, а надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна унеможливить проведення ліквідаційної процедури, передбаченої законодавством.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що податковий орган в даній справі не позбавлений права звернути стягнення на заставлене майно з метою погашення існуючого податкового боргу поза межами встановленої законом черговості для задоволення вимог кредиторів, також суд враховував відсутність на розрахункових рахунках відповідача грошових коштів та наявність майна, яке перебуває у податковій заставі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду та зазначає, що положення Конституції України щодо власності кореспондуються зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, що жодним чином не обмежує право держави вводити в дію такі закони, які є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Рішенням Конституційного суду України від 24 березня 2005 року № 2-рп/2005 (справа № 1-9/2005) встановлено, що сутність податкової застави полягає у запровадженні на певний строк особливого порядку розпорядження платником податків своїми активами. Цей інститут як спосіб забезпечення не погашеного у строк податкового зобов'язання є джерелом наповнення бюджетів та державних цільових фондів.

Відповідно до підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

З наведеної норми вбачається, що зміст даного способу забезпечення полягає у наданні повноважень органу стягнення за певних умов здійснити погашення грошового зобов'язання платника податків за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ВАТ з 19 травня 2011 року перебуває у стані припинення, за рішенням засновників.

Порядок погашення грошових зобов'язань або податкового боргу в разі ліквідації платника податків, не пов'язаної з банкрутством, визначений статтею 97 Податкового кодексу України. Норми цієї статті за суб'єктним складом є спеціальними по відношенню до загальних норм Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 97.1 статті 97 Податкового кодексу України під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрація у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства.

Ліквідація ВАТ відповідає цим ознакам, а отже норми вказаної статті розповсюджуються на нього.

Підпунктом 97.4.1 пункту 97.4 статті 97 Податкового кодексу України встановлено, що особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, стосовно платника податків, який ліквідується, є ліквідаційна комісія або інший орган, що проводить ліквідацію згідно із законодавством України.

Відповідно до статті 111 Цивільного кодексу України у разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів, ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

З наведеного слідує, що на відміну від інших платників податків, особою, відповідальною за погашення податкового боргу (у тому числі шляхом реалізації майна боржника) є ліквідаційна комісія, а не податковий орган, як це зазначено у підпункті 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Отже, з моменту внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про рішення власника чи уповноваженого ним органу про ліквідацію платника податків, податковий орган не може погашати податковий борг такого платника за рахунок його майна, що знаходиться у податковій заставі.

Таким чином, у даному випадку втрачається визначений підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України правовий зміст податкової застави, яким є забезпечення можливості контролюючого органу здійснити продаж майна платника податків у погашення його податкового боргу.

Окрім зміни особи, яка є відповідальною за погашення податкового боргу платника податків, що ліквідується, з реєстрацією рішення про ліквідацію особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлюється спеціальна черговість погашення вимог кредиторів, у тому числі щодо податкового боргу.

Так, згідно з пунктом 97.2 статті 97 Податкового кодексу України у разі якщо власник або уповноважений ним орган приймає рішення про ліквідацію платника податків, не пов'язану з банкрутством, майно зазначеного платника податків використовується у черговості, визначеній відповідно до законів України.

У відповідності до ст. 60 Господарського кодексу України, ліквідація суб'єкта господарювання здійснюється ліквідаційною комісією, яка утворюється власником (власниками) суб'єкта господарювання чи його (їх) представниками (органами), або іншим органом. Визначеним законом, якщо інший порядок її утворення не передбачений цим Кодексом. Ліквідацію суб'єкта господарювання може бути також покладено на орган управління суб'єкта, що ліквідується. Орган (особа), який прийняв рішення про ліквідацію суб'єкта господарювання, встановлює порядок та визначає строки проведення ліквідації, а також строк, що не може бути меншим ніж два місяці з дня оголошення про ліквідацію. Ліквідаційна комісія або інший орган, який проводить ліквідацію суб'єкта господарювання, вміщує в друкованих органах відповідно до закону повідомлення про його ліквідацію та про порядок і строки заяви кредиторами претензій, а явних (відомих) кредиторів повідомляє персонально у письмовій формі у встановлені цим Кодексом чи спеціальним законом строки. Одночасно ліквідаційна комісія вживає необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості суб'єкта господарювання, який ліквідується, та виявлення вимог кредиторів, з письмовим повідомленням кожного з них про ліквідацію суб'єкта господарювання. Ліквідаційна комісія оцінює наявне майно суб'єкта господарювання, який ліквідується, і розраховується з кредиторами, складає ліквідаційний баланс та подає його власнику або органу, який призначив ліквідаційну комісію. Достовірність та повнота ліквідаційного балансу повинні бути перевірені у встановленому законодавством порядку.

Статтею 61 Господарського кодексу України визначено, що претензії кредиторів до суб'єкта господарювання, що ліквідується, задовольняються з майна цього суб'єкта, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами. Черговість та порядок задоволення вимог кредиторів визначаються відповідно до закону. Претензії, що не задоволені через відсутність майна суб'єкта господарювання, претензії, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо їх заявники у місячний строк після одержання повідомлення про повне або часткове відхилення претензії не звернуться до суду з відповідним позовом, а також претензії, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, вважаються погашеними. Майно, що залишилося після задоволення претензій кредиторів використовується за вказівкою власника.

Вказаний порядок задоволення претензій кредиторів кореспондуються також із пунктом 1 статті 112 Цивільного кодексу України, яким встановлено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Отже, за рахунок майна платника податків, що ліквідується, погашення податкового боргу відбувається у третю чергу. Використати майно платника податків для погашення податкового боргу можливо лише при відсутності заборгованості, яка погашається у першу та другу чергу.

Згідно копії звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів" (Додаток 1) сума заборгованості ВАТ з виплати заробітної плати станом на 01 липня 2015 року складає 205771,58 грн.

Таким чином, саме після погашення зазначеної заборгованості за рахунок коштів, одержаних ліквідаційною комісією від продажу майна платника податків, можуть бути задоволені вимоги ОДПІ.

Підсумовуючи все викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при вирішенні справи, порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Тому колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України, вважає необхідним скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти по справі нову постанову.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Білозерське ремонтно-транспортне підприємство" - задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року - скасувати, та прийняти по справі нову постанову, якою у задоволені позову Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (Білозерське відділення) до Відкритого акціонерного товариства "Білозерське ремонтно-транспортне підприємство" про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.М.Милосердний

Судді: А.І.Бітов

І.Г.Ступакова