Справа № 22-а-206/11
Суддя: Половінкіна Н. Ю.
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Чернівецької області
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2011 року м.Чернівці

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів Міцнея В.Ф., Височанської Н.К.

розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області про визнання дій неправомірними та виплату державної соціальної допомоги особі, яка має правовий статус дитини війни за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 2 вересня 2010 року,

встановила:

ОСОБА_1 у серпні 2010 року звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області про визнання дій неправомірними та виплату державної соціальної допомоги особі, яка має правовий статус дитини війни.

Посилалася на те, що вона отримує пенсію за віком та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Відповідачем відмовлено у здійсненні перерахування та виплаті державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2009 року.

Головуючий у 1 інстанції Стрілець Я.С. Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Справа №22а-206/2011 рік Категорія: 57

Просила визнати відмову управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області виплатити їй державну соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком протиправною та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області здійснити йому нарахування та виплату за період з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2009 року.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 2 вересня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги за період з 4 серпня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року протиправною. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 за період з 4 серпня по 31 грудня 2007 року у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року державну соціальну допомогу відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 20% мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» та виплатити, а в решті відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області в апеляційній скарзі просить рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 2 вересня 2010 року в частині визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання здійснити нарахування державної соціальної допомоги та виплату скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з того, що управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування за той період часу, коли дія цієї норми не була зупинена, але таких нарахувань не проводило, чим допустило протиправну бездіяльність.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами

справи.

Встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який визначав би цей розмір або встановлював інший немає, тому застосуванню підлягає саме ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування".

Згідно ст.7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат підвищення до пенсії позивачу.

Відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 року, визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пп.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік».

Таким чином, відповідач з 22 травня 2008 року повинен нараховувати позивачу надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України, дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, щодо наявності у відповідача обов'язку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року.

Відповідно до положень 4.2 ст.З Закону України "Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно- правовими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 "Про Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" встановлюється не розмір мінімальної пенсії, з якого обчислюється доплата особам, які мають статус "дитини війни", а конкретний розмір такої доплати, що суперечить змісту ст.6 "Про соціальний захист дітей війни", якою встановлюється розмір такої доплати у в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

У той же час, судом першої інстанцій було допущено неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні питання щодо задоволення позовних вимог за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року та зобов'язання відповідача виплачувати підвищення до пенсії позивачу в розмірі 20 % від мінімальної пенсії за віком.

На обґрунтування такого висновку суд першої інстанції послався на те, що з січня 2008 року підвищення до пенсії вже виплачувалось у розмірі 10 % від мінімальної пенсії за віком відповідно до п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а після визнання рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 цього нормативного акта неконституційним на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

При цьому судом першої інстанції не було враховано положення статей 3 і 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якими встановлений конкретний розмір державної соціальної гарантії дітям війни у вигляді підвищення до пенсії та передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Отже, правових підстав визначати розмір підвищення до пенсії позивачу, який відрізняється від установленого законом розміру немає, оскільки при розрахунку підвищення пенсії, яке передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами про Державний бюджет України на певний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Слід також зазначити, що відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

За Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Згідно з абз.1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 1 березня 2002 року №121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обов'язок щодо: призначенім пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року №8-2, управління Пенсійного фонду України у районах містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими, відповідно, головним управлінням цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням забезпечення призначення та виплати пенсій.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена Законом України «Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України, тому до компетенції останніх відноситься і відкоригування конкретного розміру підвищення до пенсії позивачу з урахуванням уже отриманих ним сум такої соціальної допомоги.

Враховуючи викладене рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 2 вересня 2010 року у частині покладення на управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області обов'язку здійснити перерахунок пенсії з підвищенням її у розмірі, який не передбачений чинним законодавством підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч.І ст.220 КАС України.

Керуючись п.4 ч.І ст.220 КАС України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької від 2 вересня 2010 року в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 20% мінімальної пенсії за віком, визначеної