Справа № 22-а-2019/11
Суддя: Міщенко С. В.
Дата ухвалення: 2011-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Черкаської області
Справа №-22а - 2019/11 Головуючий по 1 інстанції
Категорія 10.3.2 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» червня 2011 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Міщенка С.В.,

суддів Сіренка Ю.В., Пальонного B.C.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області на постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області про визнання відмови з боку Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області в перерахунку пенсії по інвалідності, пов'язаної з участю у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС неправомірною та проведення перерахунку раніше призначеної державної та додаткової пенсії, виплату яких передбачено статтями 50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області про визнання відмови в перерахунку пенсії по інвалідності неправомірною.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно довідки МСЕК від 18.02.2008 року серії 1-4К № 012989 він визнаний інвалідом 2-ї групи в зв'язку з захворюваннями, пов'язаними з роботами на забрудненій території внаслідок аварії на ЧАЕС.

На підставі вказаних документів позивачу призначена та виплачується пенсія по інвалідності та доплати до неї, але в меншому ніж належить розмірі.

Згідно ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ у всіх випадках розмір пенсій для інвалідів, відносно яких встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по другій групі інвалідності восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю по другій групі інвалідності, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.67 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 05.10.2006 року № 231-V «у випадку збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений у відповідності зі ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1;2;3;4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму».

Позивач звертався із письмовою заявою до відповідача про проведення ним перерахунку його пенсії по інвалідності, але у відповіді відповідач стверджує, що відсутні підстави для перерахунку його пенсії.

Вважаючи такі дії Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області неправомірними, позивач просив суд визнати неправомірною з боку Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області відмову в перерахунку пенсії по інвалідності у відповідності з ст.ст. 50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та просив зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області здійснити перерахунок пенсії по інвалідності і виплачувати її з дня подання заяви до пенсійного фонду.

Постановою Драбівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2009 позов задоволено частково.

Визнано відмову з боку Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області в перерахунку пенсії по інвалідності, пов'язаної з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_3 - неправомірною.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області провести з 28 вересня 2008 року ОСОБА_3 перерахунок та виплату раніше призначеної державної та додаткової пенсії, а також всіх видів доплат, виплату яких передбачено ст..ст. 50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У решті позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області просить дії визнати правомірними, скасувати постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2009 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю, оскільки позивачу сплачувалася пенсія в межах коштів, що були виділені на ці цілі та в розмірі, що був визначений Кабінетом Міністрів України.

Особи, які беруть участь у справі не надали клопотання про розгляд справи за їх участю, а тому суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга на постанову підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено , і це не заперечувалося відповідачем, що позивача визнано інвалідом II -ї групи, що пов'язана з наслідками аварії на ЧАЕС. Положеннями статті 14 Закону N 796-ХІІ його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону N 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону N 796-ХІІ в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІ-Ї групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того , що відповідач повинен здійснити нарахування та виплату пенсій позивачу, виходячи з їх розмірів, встановлених Законом України від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року N 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету".

Висновки суду в цілому відповідають обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року були внесені відповідні зміни, як обмежували розмір вказаних виплат, але ці зміни припинили дію після ухвалення Конституційним Судом рішення від 22.05.2008 року за №10-рп/2008 року, - якими ц. обмеження були визнані неконституційними і норми про нарахування пенсії у вказаних розмірах відновили дію з дати проголошення вказаного Рішення. Інших змін до вказаних норм закону не вносилося.

За таких обставин правильними та такими, що відповідають Закону N 796-ХІІ, є висновки суду попередньої інстанції про те, що позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8-ми мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно - правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту - суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанцій прийшов до правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону N 796-ХІІ, а не постанов КМУ, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Зі статей 50 та 54 Закону N 796-ХІІ випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції щодо не взяття до уваги положень частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону N 796-ХІІ.

Безпідставними також є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначених пенсій у таких розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 50 і 54 Закону N 796-ХІІ, щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону N 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому правильними також є висновок суду попередньої інстанції щодо протиправності відмови відповідачем у перерахунку пенсій у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність здійснення перерахунку пенсій позивачеві з врахуванням наведених вище розмірів та норм Закону.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, в цій частині не спростовують висновків суду та встановлених обставин справи.

Але судом першої інстанції при постановленні постанови не було взято до уваги те, що відповідно до ч.2 ст.2 КАС України кожна особа має право звернутись до суду лише за захистом своїх уже порушених прав. А отже законом визначено, що предметом позовних вимог можуть бути вже вчинені дії і судовий захист можливий лише від дій чи бездіяльності, що вже настали, а не можуть настати в майбутньому. До того ж, суд не може наперед визначити порядок та розмір нарахування і виплати пенсії відповідачам, постільки це не належить до його компетенції, а є виключною прерогативою законодавчої та виконавчої гілок влади .

При таких обставинах постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає до зміни, шляхом зазначення в резолютивній частині постанови періоду за який належить зобов'язати Управління пенсійного Фонду України в Драбівському районі Черкаської області проводити ОСОБА_3 відповідні виплати пенсії, визначивши його з 28 вересня 2008 року по дату ухвалення судом першої інстанції постанови 24 листопада 2009 року.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не є і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 201 КАС України суд апеляційної інстанції змінює постанову або ухвалу суду, якщо визнає, що суд першої інстанції правильну по суті вирішив справу чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись Законом України від 2 грудня 2010 року N 2748-VI «Про внесення змін до розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами», ст.ст. 197 , 198 201,205,207 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області на постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області про визнання відмови у перерахунку пенсії по інвалідності - задовольнити частково.

Постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2009 -змінити.

Абзац 3-й постанови викласти в наступній редакції:

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_3 за період з 28 вересня 2008 року по 24 листопада 2009 року державну пенсію по інвалідності в розмірі восьми

мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний

захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щомісячну

додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за

віком, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру прожиткового

мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який встановлений законами України про

Державний бюджет України на відповідні роки, при цьому врахувати виплати, які проведені

позивачеві за вказаний період.

У решті постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2009 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/