Справа № 813/412/13-а
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ К/800/28112/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Гончар Л.Я., Мороз В.Ф.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Державного підприємства «Львівський державний цирк» на постанову Львівського окружного адміністративного суду та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у справі

за позовом Державного підприємства «Львівський державний цирк»

до відповідача Державної фінансової інспекції у Львівській області

з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Міністерство культури України

про визнання протиправною вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

17.01.2013р. до суду надійшов позов Державного підприємства «Львівський державний цирк» (далі Підприємство) про визнання протиправною вимоги Державної фінансової інспекції у Львівській області (далі Фінінспекція). Свій позов Підприємство обґрунтувало тим, що за наслідками проведеної ревізії Фінінспекція направила позивачу вимогу із зобов'язанням вчинити дії по усуненню порушень вимог законодавства. Вважаючи, що висновки про наявність порушень в діяльності Підприємства є помилковими, позивач просив задовольнити позов.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2013р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2.06.2015р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями, Підприємство звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати та залишити позов без розгляду. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо скасування вимоги. Крім того, під час апеляційного перегляду справи позивачем направлено до суду заяву про відкликання позову та залишення його без розгляду, проте вказану заяву безпідставно відхилено апеляційним судом.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за наслідками проведеної Фінінспекцією ревізії складено акт від 23.10.2012р. та направлено в адресу позивача вимогу №13-03-01-15м/8470 від 8.11.2012р. в якій зазначено, що внаслідок припущених Підприємством фінансових порушень завдано збитків на загальну суму 4111,55тис.гр. та запропоновано позивачу здійснити дії з відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до статті 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В своїй постанові від 21.04.2015 року у справі №21-76а15 Верховний Суд України зазначив наступне :

«Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом цих норм матеріального права у подібних відносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Відповідно до статті 2 Закону № 5463-VI головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону № 5463-VI Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 46 Порядку визначено, що якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Таким чином, є підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимогу від 22 серпня 2012 року про усунення порушень, виявлених під час ревізії Підприємства № 58.

При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, № 21-63а14) і 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14).

За таких обставин висновок суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, у зв'язку з чим оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню».

За таких обставин адміністративний позов Підприємства про визнання протиправною вимоги №13-03-01-15м/8470 від 8.11.2012р. яка стосуються відшкодування завданих збитків задоволенню не підлягає, оскільки правильність визначення цих збитків може бути перевірена виключно в межах справи за позовом Фінінспекції про стягнення завданих збитків. Відтак, судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Що стосується доводів позивача про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, то колегія суддів виходить з наступного.

25.05.2015р., тобто під час апеляційного перегляду справи, від позивача надійшло клопотання про відкликання позовної заяви в порядку п.5 ч.1 ст.155 КАС України. Клопотання мотивовано тим, що Верховним Судом України висловлено правову позицію, відповідно до якої унеможливлено задоволення заявленого Підприємством позову. На цій підставі позивач просив відкликати (залишити без розгляду) позовну заяву про визнання протиправною вимогу Фінінспекції від 8.11.2012р.; скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2013р. і залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2.06.2015р. відмовлено в задоволенні заяви.

Пунктом 5 частини 1 статті 155 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви.

Водночас, частиною 3 статті 155 КАС України обумовлено, що особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Аналогічне право повторного звернення до адміністративного суду у випадку задоволення клопотання позивача про відкликання позовної заяви передбачено частиною 6 статті 108 КАС України.

Таким чином, відкликання позивачем позовної заяви можливо виключно до прийняття судом першої інстанції судового рішення по суті заявленого позову, що унеможливлює відкликання позовної заяви на стадії апеляційного та касаційного перегляду справи.

З огляду на викладене судом апеляційної інстанції зроблено правильний висновок про відсутність підстав, передбачених статтею 203 КАС України, для скасування постанови суду першої інстанції та залишення без розгляду позову Підприємства.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки висновки суду апеляційної інстанції щодо безпідставності заявленого позову відповідають висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду України, тобто справу вирішено правильно, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 2201,223,224,230,231,254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний цирк» залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2013р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2.06.2015р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

Л.Я. Гончар

В.Ф. Мороз