Справа № 1570/6354/2012
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 1570/6354/2012

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Вербицької Н.В., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року по справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість та про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Приморському районі м Одеси Одеської області Державної податкової служби (правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області) подала апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Ремонтно-будівельна дільниця Одесголовпстач» відмовити в повному обсязі.

Постановою від 25 лютого 2013 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд в повному обсязі задовольнив адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Ремонтно - будівельна дільниця Одесголовпостач» до ДПІ у Приморському районі м Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 250 від 11.10.2012 року, про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість за квітень 2011 року в розмірі 63 617 грн.; про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.10.2012 року, про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 69 717 грн. (за основним платежем - 69716 грн., за штрафними санкціями - 01 грн.)

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального та матеріального права, не повно та не всебічно з'ясував обставини справи, безпідставно залишив поза увагою ті докази, які мали суттєве значення для правильного вирішення спору.

Приватне акціонерне товариство «Ремонтно-будівельна дільниця Одесголовпостач» надало до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що в період з 18 вересня по 01 жовтня 2012 року посадовими особами Державної податкової інспекції у Приморському районі в місті Одесі Одеської області Державної податкової служби проведена позапланова документальна виїзна перевірка приватного акціонерного товариства «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач», , щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ПП «Флімпекс» за період - квітень 2011 року, їх реальності та повноти відображення в обліку за період вересень 2011 року, за результатами якої складений акт № 5841/22-5/05514198 від 03 жовтня 2012 року, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено, що в порушення ст. 185, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, приватним акціонерним товариством «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» у звітному періоді квітень 2011 року включено суми ПДВ до податкового кредиту в розмірі 1 333 333, 33 грн., в результаті чого встановлено заниження сплати податку на додану вартість у сумі 1 333 333, 33 грн. за період квітень 2011 року (т. 1 а.с. 10-18).

На підставі акту № 5841/22-5/05514198 від 03 жовтня 2012 року ДПІ в Приморському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби прийнято податкові повідомлення-рішення № від 11.10.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 63 617, 00 грн., та № від 11.10.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 69 716, 00 грн. (т. 1 а.с. 8, 9).

Також суд першої інстанції встановив, що 22 травня 1998 року виконавчим комітетом Одеської міської ради проведена державна реєстрація юридичної особи - відкритого акціонерного товариства «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» (т. 2 а.с. 46, 65-77). Згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів Товариства (протокол б/н від 22.04.2011 року найменування відкритого акціонерного товариства «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» змінено на приватне акціонерне товариство «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» (т. 1 а.с. 48-62).

01 липня 2010 року ВАТ «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» (Замовник) та приватним підприємством «Флімпекс» (Постачальник) укладений договір № 37, відповідно до умов якого Замовник доручає Постачальнику здійснювати закупівлю продукції виробничо-технічного призначення, а Постачальник зобов'язується поставити продукцію виробничо-технічного призначення в необхідному Замовнику асортименті, кількості та якості по узгодженим станом на дату укладення даного договору цінам, та здійснює доставку продукції власними силами за адресою: 6-й км Овідіопольської дороги, вул. Аеропортівська, 3, база ВАТ «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» або по будівельним об'єктам (т. 1 а.с. 75-76).

На виконання умов договору № 37 від 01 липня 2010 року ПП «Флімпекс» в квітні 2011 року згідно до видаткових накладних № 0000144 від 15 квітня 2011 року, № 0000145 від 15 квітня 2011 року, № 0000146 від 15 квітня 2011 року, № 0000147 від 15 квітня 2011 року поставило ПрАТ «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» продукцію виробничо-технічного призначення, та виписало податкові накладні № 415012 від 15 квітня 2011 року на загальну суму 417 200, 00 грн. в тому числі ПДВ 69533, 33 грн., № 427007 від 27.04.2011 року на загальну суму 382 800, 00 грн. в тому числі ПДВ 63 800, 00 грн., які включені позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень 2011 року (т. 1 а.с. 77-87).

Згідно до товарно-транспортних накладних № 2 від 15 квітня 2011 року, № 17 від 15 квітня 2011 року, № 18 від 15 квітня 2011 року, № 7 від 27 квітня 2011 року, № 8 від 27 квітня 2011 року, № 9 від 27 квітня 2011 року, № 10 від 27 квітня 2011 року, № 11 від 27 квітня 2011 року приватним підприємством «Флімпекс» продукцію за договором № 37 від 01 липня 2010 року поставлено на адресу бази ПрАТ «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач»: вул. Аеропортівська, 3, з пункту навантаження, розташованого за адресою: смт Великодолинське, вул. Єнтузіастів, 10. Відповідно до договору оренди складських приміщень № А-18-11 від 01 квітня 2011 року складські приміщення, розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, вул. Єнтузіастів, 10, знаходяться в оренді приватного підприємства «Флімпекс» (т. 1 а.с. 41-44, 88-95).

Також суд першої інстанції встановив, що приватним акціонерним товариством «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» на виконання умов договору № 37 від 01 липня 2010 року сплачено на рахунок ПП «Флімпекс» вартість отриманої продукції виробничо-технічного призначення (т. 1 а.с. 96-97).

Згідно бухгалтерської довідки від 23 листопада 2012 року щодо використання товарно-матеріальних цінностей, придбаних у ПП «Флімпекс» в квітні 2011 року, приватним акціонерним товариством «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач», отриману від ПП «Флімпекс», продукцію, за договором № 37 від 01 липня 2010 року, реалізовано КП «Міські дороги», ТОВ «Бласт ЛТД», ТОВ «Камбіо-Стройсервіс» та ТОВ «Чудовий дім «Шляхобуд», а також використано під час виконання ремонтно-будівельних робіт на користь Одеської державної академії холоду, Південноукраїнського національного педагогічного університету, відділу освіти Приморської районної адміністрації, Управління освіти та науки Одеської міської ради, що підтверджено наявними в матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами (т. 1 а.с. 99-230).

Враховуючи встановлені при розгляді справи фактичні обставини, які підтверджені матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов висновку щодо безпідставності доводів податкового органу про те, що товар за договором № 37 від 01 липня 2011 року не був переданий, а тому у позивача відсутні об'єкти оподаткування при придбанні та продажу товарів в квітні 2011 року, про порушення позивачем ст. 185, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, та про заниження позивачем сплати податку на додану вартість у сумі 1333333, 33 грн. за період квітень 2011 року. Суд першої інстанції встановив, що доводи податкового органу спростовані наданими позивачем доказами на підтвердження того, ПрАТ «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» та ПП «Флімпекс» дотримано та виконано умови укладеного між ними договору № 37 від 01 липня 2010 року; приватним підприємством «Флімпекс» передано приватному акціонерному товариству «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» продукцію виробничо-технічного призначення, у зв'язку з чим виписано на ім'я приватного акціонерного товариства «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» податкові накладні, а приватним акціонерним товариством «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» отримано вказану продукцію, оплачено її вартість у відповідності до домовленості сторін, отримано податкові накладні, внесено їх до реєстру отриманих та виданих податкових накладних та включено до складу податкового кредиту з ПДВ відповідного звітного періоду, а отриману продукцію використано у власній господарській діяльності, що підтверджено первинними бухгалтерськими документами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач неправомірно, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, прийняв оскаржені податкові повідомлення-рішення № від 11.10.2012 року та № від 11.10.2012 року, які підлягають скасуванню.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є податкові повідомлення-рішення № від 11.10.2012 року та № від 11.10.2012 року, які прийняті на підставі акту позапланової документальної виїзної перевірки № 5841/22-5/05514198 від 03 жовтня 2012 року, в якому податковим органом зафіксовано порушення позивачем ст. 185, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України при фінансово-господарських взаємовідносинах з ПП «Флімпекс» у квітні 2012 року.

Висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на дослідженні, наданих до перевірки первинних бухгалтерських та податкових документів про що зазначено в самому акті (т. 1 а.с. 14), які податковий орган вважає такими, що не підтверджують реальність господарських правовідносин між позивачем та його контрагентом ПП «Флімпекс», внаслідок визнання нереальності угод, укладених ПП «Флімпекс» у квітні 2010 року, відповідно до акта № 1852/22-5/36434644 від 01.10.2012 р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Флімпекс».

Апеляційний суд зазначає, що вимоги апеляційної скарги обґрунтовані доводами, які дублюють акт перевірки позивача № 5841/22-5/05514198 від 03 жовтня 2012 року та письмові заперечення на адміністративний позов (т. 2 а.с. 1-4), та не містять заперечень щодо встановлених судом першої інстанції фактичних обставин щодо реальності угоди, її платності, товарності та використання придбаного позивачем товару у власній господарській діяльності, що підтверджено матеріалами справи - договором № 37 від 01.07.2010 р. (т. 1 а.с. 75-76), видатковими накладними № 0000144 від 15 квітня 2011 року, № 0000145 від 15 квітня 2011 року, № 0000146 від 15 квітня 2011 року, № 0000147 від 15 квітня 2011 року (т. 1 а.с. 77-79, 80, 81, 82), податковими накладними № 415012 від 15 квітня 2011 року № 427007 від 27.04.2011 року (т. 1 а.с. 83-87), товарно-транспортними накладними № 2 від 15 квітня 2011 року, № 17 від 15 квітня 2011 року, № 18 від 15 квітня 2011 року, № 7 від 27 квітня 2011 року, № 8 від 27 квітня 2011 року, № 9 від 27 квітня 2011 року, № 10 від 27 квітня 2011 року, № 11 від 27 квітня 2011 року (т. 1 а.с. 41-44, 88-95), банківськими виписками про оплату придбаного позивачем товару (т. 1 а.с. 96-97), доказами використання позивачем придбаної продукції у власній господарській діяльності (т. 1 а.с. 99-230).

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо неналежного оформлення первинних бухгалтерських документів, оскільки вони, як і висновки ату перевірки позивача, ґрунтуються на висновках акта ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС № 1852/22-5/36434644 від 01.10.2012 р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Флімпекс» (т. 2 а.с. 26-27).

Оскільки законодавцем визначений перелік обставин-підстав, з настанням (здійсненням) яких пов'язано виникнення права платника податку на податковий кредит, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, а дослідженими доказами по справі у їх сукупності доведена правомірність та правильність визначення позивачем за спірними господарськими відносинами за період, який перевірявся, податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податкового кредиту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податковий орган не довів наявність порушень норм податкового та цивільного законодавства, а тому висновки податкового органу зазначені в акету перевірки позивача та в апеляційній скарзі є необґрунтованими та законодавчо безпідставними.

Податковий орган, як при проведення перевірки, при розгляді справи судом першої інстанції, так і при апеляційному оскарженні судового рішення посилається лише на відомості щодо незнаходження контрагента позивача за місцезнаходженням, внаслідок чого вважає, що первинні документи, надані до перевірки щодо взаємовідносин з постачальником не мають юридичної сили та доказовості, оскільки складені з метою надання вигоди покупцеві, а не фіксування фактично здійснених господарських операцій.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи апеляційної скарги, оскільки вони не є достатніми доказами в підтвердження доводів податкового органу про нереальність виконання угод між позивачем та його контрагентом, і не є підставою для визнання показників звітності позивача непідтвердженим, тому як доказами порушення правил податкової звітності є виключно матеріали перевірок платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів.

Жодних доказів про самостійне дослідження відповідачем обставин укладання договорів позивачем, предмету правочинів, змісту прав та обов'язків сторін за ними, повноважень фізичних осіб, які від імені суб'єктів господарювання укладали правочин, обізнаності суб'єктів господарювання щодо обставин діяльності один одного, дійсних намірів сторін правочинів, наявності чи відсутності розумних економічних чинників на укладання правочинів, подальшого руху сплачених позивачем грошових коштів, відповідачем в акті перевірки позивача не наведено.

Відсутність контрагента позивача за юридичною адресою станом на момент звірки не є доказом правомірності висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства по операціям за угодами із вказаним контрагентом у момент їх укладення та виконання.

На жодну зі сторіну цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності установчих документів контрагента та дотримання ним вимог податкового і іншого законодавства, у тому числі щодо фактичного перебування за юридичною адресою.

Чинне (на час вчинення господарських операцій, формування податкового кредиту) податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит з фактичним знаходженням підприємства-постачальника за юридичною адресою.

За таких обставин висновок податкового органу про безтоварний характер спірних операцій з поставки товару позивачеві та неналежне оформлення первинних бухгалтерських документів ґрунтується на неправильній юридичній оцінці обставин справи.

Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

При цьому апеляційний суд зазначає, що згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212 ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 22 вересня 2015 року.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя Н.В.Вербицька

суддя О.О.Кравець