Справа № 2а-17274/11-а(2а/404/119/15)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2015 рокусправа № 2а-17274/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Дадим Ю.М. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України, територіального управління Державної судової адміністрації у Кіровоградській області про стягнення заборгованості по заробітній платі ,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Головного управління Державного казначейства України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області, в якому (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимоги) просила стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 172686,11грн. та компенсацію за затримку виплати в сумі 64 593,14 грн., а всього - 237 279,25 грн.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2015 р. адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Державної судової адміністрації України з рахунку державного бюджету України, відкритому у Державному казначействі України, на користь ОСОБА_1 надбавку за інтенсивність праці в розмірі 2 668,63 грн., з належною індексацією за затримку виплати. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувавши постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2015 р. та постановити рішення, яким стягнути на її користь заборгованість по зарплаті в сумі 172 686,11 грн. та компенсацію за затримку її виплати в сумі 64 593,14 грн., а всього 237 279,25 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 працювала на посаді судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області, проте, на її думку, в період 1995р. - 2006р. обрахунок її заробітної плати здійснювався відповідачами без врахування визначених положеннями Указів Президента України від 10.07.1995р. №584/95, від 19.09.1996 №856/96, від 05.03.2002р. №220/2002 та постанови КМУ від 13.12.1999р. №2288 максимальних розмірів доплат за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи, напруженість та складність роботи, за особливий характер роботи та інтенсивність праці, матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

Задовольняючи позовні вимоги, в частині виплати надбавки за інтенсивність праці, з застосуванням наслідків застосування строків звернення до суду відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.08.2011 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначена надбавка була передбачена Указом Президента України від 19 вересня 1996 року №856/96 "Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів", проте не виплачувалась позивачеві. При відмові в позовних вимогах щодо інших виплат суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені позивачем додаткові види оплати, виплачується лише відповідно до наказів голови суду, які щодо позивача не видавалися.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень Закону України "Про судоустрій України", який діяв до 01.06.2002 року, головним розпорядником бюджетних асигнувань, які передбачені на утримання судової влади було Міністерство юстиції України (до 1.01.2003 року). З 1.01.2003 року, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій України" від 7.02.2002 року ці обов'язки покладено на Державну судову адміністрацію України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Згідно із статтею 44 Закону України "Про статус суддів", який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Так, Указом Президента України від 10.07.1995 року № 584 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) надано керівникам судів право установлювати суддям за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи надбавки в розмірі до 75 % посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас у межах фонду заробітної плати суду та надавати суддям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, спрямовуючи на це кошти у розмірі місячного фонду заробітної плати, а також встановлено, що вказані виплати здійснюються з 1 липня 1995 року в межах асигнувань, виділених на утримання судів.

Указом Президента України від 05.03.2002 року № 220 "Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку з додатковим навантаженням" (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено збільшення посадового окладу на 50 відсотків, надбавку за напруженість та складність роботи в розмірі до 80 відсотків та надбавку за почесне звання "Заслужений юрист України" в розмірі 30 відсотків.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів" від 13.12.1999 року № 2288 затверджено посадові оклади керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів.

Також, вказаною вище постановою керівникам судів в межах установленого фонду оплати праці надано право здійснювати преміювання працівників судів відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі тримісячного фонду оплати праці та економії фонду оплати праці, а також надавати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Таким чином, наведеними вище положеннями нормативних актів було передбачено додаткові виплати, проте вони не носили обов'язкового характеру і встановлювались окремо в кожному випадку за рішенням керівника.

Тому посилання ОСОБА_1 не несплату розміру зазначених вище надбавок є безпідставними, оскільки передбачені вказаними вище нормативно-правовими актами розміри та види надбавок головою суду, щодо позивача, не встановлювалися.

Щодо виплати надбавки за особливий характер роботи та інтенсивність праці у розмірі 50 % від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, судом першої інстанції було правильно зазначено, що вказана надбавка була передбачена Указом Президента України від 19 вересня 1996 року №856/96 "Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів", який втратив чинність на підставі Указу Президента №46/2006 (46/2006) від 21.01.2006 року та носила обов'язків характер.

Водночас, додані до матеріалів справи розрахункові листи ОСОБА_1 за період з 1995 року по 2006 рік, свідчать про виплату останній надбавки за особливий характер роботи та інтенсивність праці у розмірі 50 % від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що висновки експерта №05-03/87 від 08.02.2008 року аудиторської фірми «Слауді і К» не є належним та допустимим доказом у справі та спростовуються первинними документами щодо виплат складових заробітної плати позивача, які містяться в матеріалах справи.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити щодо помилкового застосування судом першої інстанції ухвали щодо залишення позовних частини позовних вимог без розгляду, оскільки ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.08.2011 року були залишені позовні вимоги за період з 01.01.1995 року по 29.09.2005 року, крім вимог про стягнення заробітної плати.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2015 р. - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова виготовлена 18.09.2015 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: О.О. Круговий