Справа № 2а-5/10/0209
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-5/10/0209

Головуючий у 1-й інстанції: Сєчко В.Л.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

17 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Лисої С.Д.,

представника відповідача - Євчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Лінійного управління на Південно-Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лінійного управління на Південно-Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до Козятинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Лінійного управління на Південно-західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив визнати бездіяльність відповідачів, пов'язану з невиплатою одноразової грошової допомоги протиправною та стягнути солідарно з відповідачів недоплачену суму одноразової грошової допомоги в розмірі 10800,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Постановою Козятинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано Лінійне управління на Південно-західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті провести переоформлення документів на виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до ст.23 ЗУ «Про міліцію», Постанови КМУ від 12.05.2007 року №707 «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції», згідно грошовому забезпеченню за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день установлення інвалідності включивши до грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику міліції, посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та щомісячна надбавка в розмірі 100 грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років).

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідачами - Лінійним управлінням на Південно-західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті та Міністерством внутрішніх справ України подано апеляційні скарги, в яких просили скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2011 року апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України та апеляційну скаргу Лінійного управління на Південно-західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті задоволено. Постанову Козятинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2010 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 серпня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 12.08.2015 року зазначив, що суд апеляційної інстанції визнав правомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою посадою, яка складалася з посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, зазначивши при цьому, що відповідач правомірно не врахував надбавки в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) передбаченої Указом Президента України від 31 серпня 2001 року №771 «Про внесення змін до Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926», оскільки позивач ні на момент встановлення інвалідності ні на час звільнення такої надбавки не отримував.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки доводам позивача, зазначеним у позові про те, що для проведення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги ЛУ на Південно-західній залізниці УМВС України було надано довідку про його грошове забезпечення на день встановлення інвалідності. Згідно вказаної довідки грошове забезпечення ОСОБА_3 складалось з посадового окладу - 95 грн., окладу за спеціальним званням - 55 грн., надбавки за вислугу років 40% - 60 грн. та 100% надбавка - 210 грн. всього 420 грн.

При цьому, як вбачається з довідки про грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги відповідачем зазначено, що надбавка за вислугу років позивачу виплачена у розмірі 30%. Оскільки, судом апеляційної інстанції не були перевірені вказані доводи позивача, щодо протиправності дій неврахування відповідачем надбавки за вислугу років у розмірі 40%, то постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2011 року не можна вважати обґрунтованою.

Також зазначено, що під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняте обґрунтоване і законне судове рішення.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.08.2015 року апеляційні скарги Лінійного управлінням на Південно-західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті та Міністерства внутрішніх справ України прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи на 17.09.2015 року.

Представник відповідача - Міністерства внутрішніх справ України в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивач - ОСОБА_3 та відповідач - Лінійне управління на Південно-західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті в судове засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином. Враховуючи положення ч.4 ст.196 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності позивача та представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач - ОСОБА_3 в період з 19.07.1979 року до 14.08.1997 року проходив службу в ЛВВС на ст. Козятин УМВС України на Південно-Західній залізниці. Вислуга років, згідно послужного списку позивача складає 20 років 00 місяць 13 днів, що підтверджується матеріалами справи, досліджених судом.

09.07.2007 року позивачу безстроково встановлено II групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням службових обов'язків під час ліквідації наслідків на ЧАЕС.

В подальшому, Лінійним управлінням на Південно-західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті було проведено оформлення документів на виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до ст.23 ЗУ «Про міліцію», Постанови КМУ від 12.05.2007 року №707 «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції».

На підставі довідки Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області від 31.10.2008 року № 80/8742 ОСОБА_3 виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 9360,00 грн. (а.с. 10).

Не погоджуючись з вказаними діями відповідачів, позивач звернувся з даними позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ЛУ на ПЗЗ УМВС України на транспорті, під час підготовки і оформлення документів ОСОБА_3 на отримання грошової допомоги у зв'язку з встановленням групи інвалідності мало підготувати довідку про грошове забезпечення для виплати грошової допомоги, до якої включити 100 відсоткову надбавку, так як на час встановлення інвалідності така надбавка була передбачена діючими нормативними актами та внутрішніми наказами МВС. Такої надбавки відповідач в довідку не включив, що потягло за собою порушення права позивача, оскільки не отримав в повному обсязі одноразову грошову допомогу.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції,з огляду на наступне.

Частиною 6 ст.23 ЗУ «Про міліцію» передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707 затверджено Порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції.

Відповідно до п.3 Порядку, розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності. До грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику міліції, включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) згідно із законодавством. (ЗУ «Про міліцію», Указ Президента від 04.10.1996 № 926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ», який був чинний на момент видачі довідки та на момент звільнення).

На момент встановлення інвалідності ОСОБА_3 (липень 2007 року) порядок нарахуванні та виплати грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ на час звільнення позивача здійснювалося згідно з Указом Президента України від 04.10.1996 №926 "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ".

Даний Указ затверджував форми і розмір грошового забезпечення працівників міліції, а саме затверджував схеми посадових окладів, окладів за спеціальним званням та при цьому надавав право керівникам органів внутрішніх справ у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів, встановлювати надбавки, доплати та премії.

Так, грошове забезпечення працівників міліції, з якого нараховувалася одноразова грошова допомога, складалося з:

- посадового окладу (розміри затверджені п. 1 Указу Президента України від 04.10.1996 № 926);

- окладу за спеціальним званням (розміри затверджені п. 1 Указу Президента України від 04.10.1996 № 926);

надбавки за вислугу років (розміри затверджені п. 2 Указу Президента України від 04.10.1996 № 926);

- стовідсоткової надбавки (передбачена п. 2-1 Указу Президента України від 04.10.1996 № 926, даний пункт доповнено Указом Президента України від 31.08.2001 № 771/2001).

Стовідсоткова надбавка була встановлена особам рядового, а також середнього і старшого начальницького складу органів внутрішніх справ Указом Президента України від 31 серпня 2001 року № 771 "Про внесення змін до Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926".

Пунктом 2 цього Указу передбачено, що виплату встановлених надбавок відповідно до цього Указу особам рядового і начальницького складу та працівникам органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, здійснювати, починаючи з 1 жовтня 2001 року.

Судом встановлено, що на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ (серпень 1997 року) стовідсоткова надбавка йому не виплачувалась.

Таким чином, позивачеві після встановлення групи інвалідності виплата одноразової грошової допомоги повинна бути проведена з розрахунку грошового забезпечення за останньою посадою, яке складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років.

Відповідно до довідки Лінійного управління на Південно-Західній залізниці УМВС України на транспорті від 12.10.2007 №37/8-195-С до грошового забезпечення для проведення такої виплати були включені посадовий оклад - 95,00 грн., оклад за спеціальним званням - 55,00 грн. та надбавка за вислугу років - 45,00 грн., а загалом 195 грн.

Як слідує із матеріалів справи, позивачу саме з цього розміру грошового забезпечення і була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 9360,00 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на довідку, згідно якої його грошове забезпечення на день встановлення інвалідності складало б: - посадовий оклад - 95 грн.; - оклад за спеціальне звання - 55 грн.; - надбавки за вислугу років 40% - 60 грн.; - 100% надбавка - 210 грн., оскільки у довідці (а.с.60) вказано грошове утримання старшини міліції на посаді міліціонера з вислугою 35 років станом на липень 2007 року, а не грошове утримання старшини міліції ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст. 71 КАС).

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті спірного рішення відповідачі діяли відповідно до вимог ч.2 ст.3 КАС України та ст.19 Конституції України, а тому відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянтів дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення позовних вимог, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Лінійного управління на Південно-Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті задовольнити повністю.

Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лінійне управління на Південно-Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті про визнання бездіяльності протиправною скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом п'яти днів.

Головуючий /підпис/ Біла Л.М.

Судді /підпис/ Гонтарук В. М.

/підпис/ Смілянець Е. С.

З оригіналом згідно:

секретар