Справа № 826/10255/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 вересня 2015 року № 826/10255/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.05.2015 р. № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.04.2015 № Ф-, рішення від 13.05.2015 № ,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить:

1. Визнати протиправним і скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2015 р., прийняте Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 215 379,75 грн. (враховуючи штрафні (фінансові) санкції).

2. Визнати протиправною і скасувати повністю вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 22.04.2015 зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 59 849,87 грн., направлену Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Визнати протиправним і скасувати повністю рішення № від 13.05.2015 про застосування штрафних санкцій та донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 5 984,99 грн., прийняте Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято протиправні оскаржувані рішення, які підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, оскільки позивачем не було допущено порушень чинного законодавства. Так, у позивача наявні всі первинні документи, які підтверджують правомірність формування валових витрат під час здійснення господарських операцій.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що у позивача відсутні документи, які свідчать про фактично використану сировину, що утворює основу виготовленої продукції, тобто витрати позивача первинними документами не підтверджуються.

Враховуючи заявлене сторонами у судовому засіданні 20.07.2015 р. клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1:

- п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 143 586,50 грн.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиного соціального внеску в сумі 59 849,87 грн.

За результатами перевірки складено акт від 22.04.2015 р. № 543/26-53-17-01/НОМЕР_3 та винесено:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13.05.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 215 379,75 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 143 586,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 71 793,25 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.04.2015 р. № Ф- на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 59 849,87 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.05.2015 р. в сумі 5984,99 грн.

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві надано відповідь № 4919/Л/26-53-17-01-12 від 07.05.2015 р., яким висновки акту перевірки від 22.04.2015 р. № 543/26-53-17-01/НОМЕР_3 залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням, позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

У відповідності до ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до пп. 168.2.1. п.168.2 ст. 168 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Згідно п. 177.2. ст. 172 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 вказаної статті передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

В силу ж п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Отже, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід. Він визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Витрати, які приймають участь у формуванні об'єкта оподаткування - це документально підтверджені витрати операційної діяльності.

ОСОБА_1 зареєстрована10.10.2005 р. Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією як фізична особа-підприємець, перебуває на обліку в ДПІ у Дніпровському районі м. Києва.

На час проведення перевірки була зареєстрована платником ПДВ. Основним видом діяльності є виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі.

Як вбачається з акту перевірки від 22.04.2015 р. № 543/26-53-17-01/НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_1 задекларовано загальний доход в сумі 1 097 928,00 грн.

Висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 до перевірки не були подані первинні документи, які б підтверджували фактично використану сировину, що утворює основу виготовленої продукції (меблів), що унеможливлює підтвердження витрат, пов'язаних безпосередньо із придбанням ТМЦ (заготівок). Оскільки, первинні документи, які були надані ФОП ОСОБА_1 під час перевірки, а саме: банківські виписки, видаткові, прибуткові накладні, акти виконаних робіт тощо були повернуті ФОП ОСОБА_1 під час отримання акту перевірки, а до заперечення надано лише інформацію стосовно собівартості закупленої продукції, а не фактичних витрат сировини для виготовлення продукції, таким чином, дослідити правомірність віднесення ФОП ОСОБА_1 витрат по закупівлі ТМЦ, пов'язаних з отриманням доходу не є можливим.

Вирішуючи дану справу суд виходить із наступного.

Згідно договорів суборенди нежилого приміщення № 9-12 від 01.05.2012 р., № 5-12 від 01.04.2012 р. у ФОП ОСОБА_1 перебуває в суборенді нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Також згідно договору оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) № 22/01/13 від 22.01.2013 р., позивач орендує нежиле приміщення загальною площею 19 кв.м. на 25 поверсі готельного комплексу «Турист» (№ 2506), що розташоване за адресою: 02002, АДРЕСА_2 для розміщення офісу.

Судом встановлено, що у перевіряємому періоді основними замовниками робіт у позивача були компанії ТОВ «ІВ РОШЕ Україна» та ДП «Ізюминка».

Так, між ФОП ОСОБА_1 (постачальник) та ТОВ «ІВ РОШЕ Україна» (замовник) укладено договір № б/н від 01.01.2012 р., відповідно до умов якого постачальник зобов'язується виконати роботи з виготовлення, постачання та передачі у власність замовнику меблів, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити вищезгадані меблі.

Номенклатура, асортимент, загальні кількість робіт, розмір партії, ціна за одиницю роботи, сумарна вартість партії, характеристики, строк виконання та доставки, місце доставки, а також інші важливі на погляд сторін умови будуть передбачені у додаткових угодах до даного договору, які після підписання сторонами, є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору, разом з актом, постачальник зобов'язаний надіслати замовнику рахунок-фактуру на оплату.

Згідно додаткової угоди № 1 від 11.09.2013 р., постачальник зобов'язується виконати роботи з виготовлення, постачання, складання, встановлення та передачі у власність замовнику меблів, переміщення обладнання, драбин, а також інші необхідні та пов'язані з вищезазначеними роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі роботи.

На підтвердження оплати за виконані роботи позивачем надано суду рахунки-фактури (а.с. 43-63, 68, 70, 73-74, 80-81 Том 1), видаткові накладні (а.с. 83, 85, 89, 92, 94-96, 99-101, 103, 107, 109, 118, 123-124 Том 2), акти здачі прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 126- 128 Том 2)

Про передачу товарів зі складу постачальника ТОВ «ІВ РОШЕ Україна» свідчать акти на списання матеріалів на ремонт меблів (а.с. 45-49 Том 3).

Податкові зобов'язання відображено у податкових накладних, наявних в матеріалах справи.

Доставка матеріалів до цеху позивача, який розташований по АДРЕСА_1 здійснювалася силами постачальників, а готову продукцію (меблі) з цеху позивача вивозили замовники.

Фурнітура, мебельні заготівки, комплектуючі та матеріали для виготовлення меблів було закуплено позивачем у ПП «Торгівельна фірма СМ», ПП «Виробничо-комерційна фірма «Меблеві технології», ТОВ «ВІЯР», ТОВ «Вітраж Гласс Солюшен», ТОВ «Адгезія», ТОВ «Гласспро», Спільне підприємство у формі ТОВ «Метал Холдінг», ТОВ «Метал Холдінг Трейд», ТОВ «Альянс-Дельта LTD», ПП «АС-ПАК», ТОВ багатогалузева науково-виробнича фірма «Славутич», ТОВ «Восток СВ Груп», ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «АРЕЛ», Виробничо-комерційна фірма «Вибір», ТОВ «Ламінарт Україна», ТОВ «Пластікс-Україна», ТОВ «Гласс ЛТД», ТОВ «У світі скла», ТОВ «ТК «Металстрой»,ТОВ «Еко Ліс», ТОВ «Восток - СВ Плюс», ТОВ «АВС-2000», ТОВ «ГЕО-ЛАЗЕР», ТОВ «Розетка.УА», ТОВ «Вілла Верде», ТОВ «Єдині промислові системи України», ТОВ «Стейнлес Стіл Україна», ТОВ «ТС-Плюс», ТОВ «Європлюс», ТОВ «Факторіал», що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (а.с. 51- 250 Том 3, а.с. 1- 47 Том 4).

На підтвердження оплати позивачем надано суду рахунки на оплату (а.с. 48 - 250 Том 4, а.с. 1-32 Том 5).

Також, як свідчать матеріали справи, за перевіряємий період позивач виготовляв меблі для ТОВ «ЛРП Україна ГАМ».

На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надано: рахунки - фактури (а.с. 64-65 Том 2), акти здачі прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 129- 130 Том 2).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ДП «Ізюминка» позивачем надано суду: рахунки-фактури (а.с. 66, 69, 71-72, 75-76, 78-79 Том 2), видаткові накладні (а.с. 90-91, 93, 97-98, 102, 104-106, 108, 119-120, 121, 125 Том 2).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Арго-Торгівельна мережа» - рахунки-фактури (а.с. 67, 82, Том 2), акти здачі прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 128, 132 Том 2).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Навіоніка» - рахунок-фактуру (а.с. 77 Том 2), акт здачі прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 131 Том 2).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Імекс-Трейд» - рахунок-фактуру (а.с. 84 Том 2).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Нотус-Крим» - видаткову накладну (а.с. 121 Том 2).

На підтвердження розрахунків вартості робіт із ПП «Торгівельна фірма СМ», ПП «Виробничо-комерційна фірма «Меблеві технології», ТОВ «ВІЯР», ТОВ «Вітраж Гласс Солюшен», ТОВ «Адгезія», ТОВ «Гласспро», Спільне підприємство у формі ТОВ «Метал Холдінг», ТОВ «Метал Холдінг Трейд», ТОВ «Альянс-Дельта LTD», ПП «АС-ПАК», ТОВ багатогалузева науково-виробнича фірма «Славутич», ТОВ «Восток СВ Груп», ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «АРЕЛ», Виробничо-комерційна фірма «Вибір», ТОВ «Ламінарт Україна», ТОВ «Пластікс-Україна», ТОВ «Гласс ЛТД», ТОВ «У світі скла», ТОВ «ТК «Металстрой»,ТОВ «Еко Ліс», ТОВ «Восток - СВ Плюс», ТОВ «АВС-2000», ТОВ «ГЕО-ЛАЗЕР», ТОВ «Розетка.УА», ТОВ «Вілла Верде», ТОВ «Єдині промислові системи України», ТОВ «Стейнлес Стіл Україна», ТОВ «ТС-Плюс», ТОВ «Європлюс», ТОВ «Факторіал» позивачем надано калькуляції вартості виробництва продукції (а.с. 133-250 Том 2, а.с. 1-44 Том 3).

На підтвердження здійснення розрахунків з вищевказаними контрагентами позивачем надано банківські виписки (а.с. 62-101 Том 1).

Витрати відображено позивачем в книзі обліку доходів і витрат (а.с. 1- 14 Том 2).

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Дослідивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується закупівля фактично використаної сировини, що утворює основу виготовленої продукції (меблів), що також є свідченням здійсненних позивачем витрат, пов'язаних безпосередньо із придбанням ТМЦ (заготівок), а також реалізація виготовленої продукції контрагентам в іншому ланцюгу постачання.

Судом встановлено, що господарські операції позивача здійснені в межах його господарської діяльності та відповідають дійсному економічному змісту, що не спростовано відповідачем.

Таким чином, висновки відповідача щодо непідтвердження здійснених позивачем витрат первинними документами спростовуються матеріалами справи.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13.05.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 215 379,75 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 143 586,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 71 793,25 грн. протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з доходів фізичних осіб, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року N 2464-VI (надалі - Закон N 2464-VI) максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону N 2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 названого Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Беручи до уваги той факт, що позивач в перевіряємий період знаходився на загальній системі оподаткування, а також те, що судом не встановлено завищення останнім витрат, та, відповідно заниження чистого доходу, то вказане дає суду підстави дійти висновку, що позивачем у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону N 2464-VI в повному обсязі нараховувався, утримувався та перераховувався до бюджету єдиний внесок із сум чистого доходу, а тому рішення № від 13.05.2015 про застосування штрафних санкцій та донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 5 984,99 грн. є протиправним.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону N 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Враховуючи, що рішення № від 13.05.2015р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником ненарахованого єдиного внеску визнано судом протиправним, то, відповідно, і винесення та направлення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС У М. Києві вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 22.04.2015 зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 59 849,87 грн. є також протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржувані рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163,167, 254 Кодексу адміністративного судочинства, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.05.2015 р.

3. Визнати протиправною і скасувати вимогу ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 22.04.2015 зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 59 849,87 грн.

4. Визнати протиправним і скасувати повністю рішення ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.05.2015 про застосування штрафних санкцій та донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 5 984,99 грн.

5. Судові витрати в сумі 478,20 грн. присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук