Справа № 2а/2370/6013/2011
Суддя: О.Л. Грицаєнко
Дата ухвалення: 2011-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2011 року Справа № 2а/2370/6013/2011

02.09.11

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Грицаєнко О.Л.,

при секретарі Кириченко Н.В.,

за участю представників: позивача ОСОБА_1 (за довіреністю), ОСОБА_2 (за довіреністю), відповідача ОСОБА_3 (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у Звенигородському районі Черкаської області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Звенигородському районі Черкаської області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Звенигородському районі Черкаської області № НОМЕР_1 від 01.07.2011 р., № НОМЕР_2 від 01.07.2011 р.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечував, вважав його безпідставним та необґрунтованим, надав заперечення на адміністративний позов та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа - підприємець 02.10.2008 р. Звенигородською районною державною адміністрацією Черкаської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (а.с. 8).

На підставі наказу № 273 від 30.05.2011 р. (а.с. 52) та направлення від 09.06.2011 р. №147 (а.с. 54) відповідач провів документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 за період з 02.10.2008 р. по 31.03.2011 р.

За результатами перевірки складено акт № 383/17-013/НОМЕР_3 від 22.06.2011 р. (а.с. 10-22). Перевіркою виявлені порушення ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992 р. № 13-92 та п. 13 Інструкції № 12 «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю»в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на суму 10822,48 грн. Крім того, встановлено порушення пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме: не подача декларації по ПДВ за листопад, грудень 2010 р.

На підставі акту перевірки, відповідач надіслав позивачу податкові повідомлення-рішення від 01.07.2011 р.: № про визначення податкового зобовязання в сумі 10822,35 грн. з податку на доходи від підприємницької діяльності та інші доходи громадян за основним платежем та в сумі 1 грн. штрафних (фінансових) санкцій; № про визначення податкового зобовязання в сумі 1985,25 грн. податку на доходи від підприємницької діяльності та інші доходи громадян за основним платежем та в сумі 496,31 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 23, 24).

Як встановлено приписами ст. 19 Конституції України відповідач - суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право: під час проведення виїзних перевірок отримувати у платників податків (представників платників податків) копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), що свідчать про порушення вимог податкового законодавства або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом; під час проведення перевірок вивчати та перевіряти первинні документи, що використовуються у бухгалтерському та податковому обліку, інші регістри, фінансову, статистичну звітність, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями ст. 58 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент здійснення перевірки) передбачено, що у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до ст. 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення. До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій. (п. 58.1. Податкового кодексу України).

Згідно п. 58.2. ст. 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. У разі зменшення (збільшення) контролюючим органом суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платнику податків надсилаються (вручаються) окремі податкові повідомлення-рішення. Контролюючий орган веде реєстр виданих податкових повідомлень-рішень щодо окремих платників податків.

Згідно податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 01.07.2011 р. (а.с. 23) ДПІ у Звенигородському районі Черкаської області повідомило ФОП ОСОБА_4 про те, що згідно з актом перевірки № 00383/1701/НОМЕР_3 від 22.06.2011 р. встановлено порушення п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України у звязку з чим визначено суму грошового зобовязання за платежем: податок на доходи від підприємницької діяльності та інші доходи громадян у сумі 10823,35 грн., у тому числі 10822,35 грн. за основним платежем та 1 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 01.07.2011 р. ДПІ у Звенигородському районі повідомило ОСОБА_4 про те, що згідно з актом перевірки № 00383/1701/НОМЕР_3 від 22.06.2011 р. встановлено порушення п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України у звязку з чим визначено суму грошового зобовязання за платежем: податок на доходи від підприємницької діяльності та інші доходи громадян у сумі 2481,56 грн., у тому числі 1985,25 грн. за основним платежем та 496,31 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Тобто, у податкових повідомленнях-рішеннях зазначено про визначення суми податкового зобовязання у звязку з порушенням позивачем вимог ст. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, згідно якої об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Проте, у висновку, наведеному в акті перевірки № 383/17-013/НОМЕР_4 від 22.06.2011 р. (а.с. 10-22) зазначено про порушення позивачем ст. 13 Декрету Кабміну України «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992 р. № 13-92 та п. 13 Інструкції № 12, а також пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, а не п.177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

У судовому засіданні представник відповідача не пояснив правових підстав для застосування положень п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, а не тих норм права, про порушення яких вказано в акті перевірки позивача.

Крім того, в акті перевірки (а.с.17, на звороті) відображено, що за результатами перевірки діяльності позивача встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу та додатково нарахованого податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, за період з 02.10.2010 р. по 31.12.2010 р. (включаючи оподатковуваний дохід із суми перевищення граничного обсягу виручки за 3 квартал 2010 р.) у сумі 10822,48 (72149,86 x 15%).

Таким чином, визначена у податковому повідомленні-рішенні № НОМЕР_1 від 01.07.2011 р. сума грошового зобовязання за платежем: податок на доходи від підприємницької діяльності та інші доходи громадян у сумі 10823,35 грн., у тому числі 10822,35 грн. за основним платежем, нарахована за період з 02.10.2010 р. по 31.12.2010 р., тобто до набрання чинності Податковим кодексом України. Відтак, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Суд звернув увагу на те, що в податковому повідомленні-рішенні № НОМЕР_1 від 01.07.2011 р. визначено суму за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 грн. Проте, у вказаному податковому повідомленні-рішенні, всупереч вимогам п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України відсутнє посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, відповідно до якої було нараховано штрафну (фінансову) санкцію.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що нарахування 1 грн. штрафних (фінансових) санкцій здійснено на підставі п. 7 підрозділу 10 перехідних положень Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 7 підрозділу 10 перехідних положень Податкового кодексу України штрафні санкції застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення за порушення податкового законодавства за період з 01 січня по 30 квітня 2011 року.

Проте, судом було встановлено, що в акті відображено період, у якому відбулося порушення, а саме з 02.10.2010 р. по 31.12.2010 р. Крім того, у додатку № 4 до акта перевірки: розрахунку розміру штрафних санкцій за недоплату податку на доходи від підприємницької діяльності за період - 4 квартал 2010 р. ФОП Притульської (а.с. 117) визначено розмір штрафних санкцій у сумі 1 грн.

Тому посилання відповідача на застосування до спірних правовідносин п. 7 підрозділу 10 «Інші перехідні положення»Податкового кодексу України є необґрунтованим, оскільки вказана норма застосовується лише за порушення податкового законодавства за період з 01 січня по 30 квітня 2011 р.

Щодо податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 01.07.2011 р. (а.с. 24), яким у звязку з порушенням позивачем вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України визначено суму грошового зобовязання за платежем: податок на доходи від підприємницької діяльності та інші доходи громадян у сумі 1985,25 грн. за основним платежем та 496,31 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, то воно теж не відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, в акті перевірки не зафіксовано порушення позивачем вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, не вказано, у чому воно полягало, не вказано період, за який підлягає нарахуванню податок на доходи від підприємницької діяльності та інші доходи громадян у сумі 1985,25 грн., не наведено розрахунок вказаної суми.

Суд звернув увагу на те, що у податковому повідомленні рішенні № НОМЕР_2 від 01.07.2011 р., всупереч вимогам п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, відсутнє посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, відповідно до якої було нараховано штрафну (фінансову) санкцію.

У додатку № 3 до акта перевірки: розрахунку розміру штрафних санкцій за недоплату податку на доходи від підприємницької діяльності за період - 3 квартал 2010 р. ФОП Притульської (а.с. 116) визначено розмір штрафних санкцій у сумі 496,31 грн. У якості підстави для нарахування штрафних (фінансових) санкцій зазначено ч. 1 ст. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідачем неправомірно застосовано у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях положення Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 р., тобто після виникнення спірних правовідносин та не міг застосовуватись до спірних правовідносин.

Крім того, як вбачається з акта перевірки (а.с.10-22), підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, стало насамперед те, що позивач, перебуваючи в 2010 р. на спрощеній системі оподаткування, допустив порушення вимог ст. 1 Указу Президента №727/98, та в 3-му кварталі 2010 р. перевищив допустимий граничний розмір виручки від реалізації продукції на суму 13235 грн. (513235 грн. 500000 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідач не надав доказів та обґрунтованого розрахунку на підтвердження перевищення граничного розміру виручки від реалізації продукції на суму 13235 грн.

Так, згідно звіту субєкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку за 3 квартал 2010 р. (а.с. 60) обсяг виручки від реалізації товарів за квартал наростаючим підсумком становив 441085 грн. Вказана сума кореспондується з сумами, які містяться у книзі обліку та доходів та витрат за 9 місяців 2010 р. (а.с. 62-76) та відомостях обліку валових доходів за січень - вересень 2010 р. (а.с. 25-33).

Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що сума у розмірі 34450 грн., яка внесена на розрахунковий рахунок позивачем у вересні 2010 р. (а.с. 134), яка згідно пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, є фінансовою допомогою, теж повинна включатися до обсягу виручки за відповідний період, проте, дана сума не могла вплинути на перевищення допустимого граничного обсягу виручки.

Згідно доводів представників позивача, розбіжності у розрахунках позивача та відповідача виникли у звязку з тим, що позивач здала у вересні 2010 р. на розрахунковий рахунок накопичену за попередні періоди готівку, яка надійшла у касу у вересні 2010 р. та у попередні періоди, проте, чинне законодавства не містить підстав для подвійного врахування вказаних сум для визначення виручки від реалізації товарів. Представник відповідача зазначені обставини не спростував.

Враховуючи, що позивач продовжував знаходитись на спрощеній системі оподаткування в 4 кварталі 2010 р., в той час як, на думку відповідача, згідно Указу Президента України №727/98 він повинен був перейти на загальну систему оподаткування та подавати декларації про отриманий дохід, відповідачем додатково з суми доходу, отриманого в 2010 р. було нараховано податок з доходів фізичних осіб.

Однак, з вказаними висновками суд не може погодитись та зазначає наступне.

Положеннями ст. 1 Указу Президента України №727/98 передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

При цьому, єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою субєктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Представник відповідача наголошував, що позивач починаючи з наступного звітного періоду (кварталу, в якому виникло перевищення), самостійно повинна була у 4 кварталі р. 2010 р. перейти на загальну систему оподаткування, шляхом подання до відповідного податкового органу заяви про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

Суд прийшов до висновку, що позивач в 3 кварталі 2010 р. отримав суму виручки, яка не перевищила наростаючим підсумком 500 тис. грн. Доводи відповідача, викладені в запереченні та в судовому засіданні, на переконання суду, вказаних висновків не спростовують.

Згідно ст. 5 Указу Президента України № 727/98 платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду лише у разі порушення вимог, встановлених ст. 1 цього Указу.

Враховуючи, що позивач лише в 4 кварталі 2010 р. перевищив суму, визначену ст.1 Указу Президента України № 727/98, він з наступного кварталу, тобто з І кварталу 2011 р. перейшов на загальну систему оподаткування.

У звязку з цим, нарахування податковим органом податку з доходів фізичних осіб згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є безпідставним.

З огляду на зазначене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення суперечать вимогам чинного законодавства, є необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням вимог ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України, а тому підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 159163, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Звенигородському районі Черкаської області від 01.07.2011 р. № НОМЕР_1 про визначення податкового зобовязання в сумі 10822 грн. 35 коп. з податку на доходи від підприємницької діяльності та інші доходи громадян за основним платежем та в сумі 1 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Звенигородському районі Черкаської області від 01.07.2011 р. № НОМЕР_2 про визначення податкового зобовязання в сумі 1985 грн. 25 коп. з податку на доходи від підприємницької діяльності та інші доходи громадян за основним платежем та в сумі 496 грн. 31 коп. штрафних (фінансових) санкцій.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст. ст. 185 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Л. Грицаєнко