Справа № 826/9615/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 вересня 2015 року № 826/9615/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької

області,

2. Управління праці та соціально захисту населення Кіровської районної у м.

Донецьку ради,

3. Кіровської районної у м. Донецьку ради

про стягнення заробітної плати за липень-серпень 2014 року та жовтень -листопад 2014

року у розмірі 28 660,84 грн., середнього заробітку за час затримки виплати

заробітної плати з 25 листопада 2014 року по 20 травня 2015 року у розмірі 2 391,81

грн. та зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області (далі по тексту - відповідач 1), управління праці та соціально захисту населення Кіровської районної у м. Донецьку ради (далі по тексту - відповідач 2), Кіровської районної у м. Донецьку ради (далі по тексту - відповідач 3) про стягнення заробітної плати за липень-листопад 2014 року у розмірі 28 660,84 грн., середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 25 листопада 2014 року по 20 травня 2015 року у розмірі 29 391,81 грн. та зобов'язання вчинити певні дії.

Просила суд:

- стягнути на її корить з місцевого бюджету міста Донецька нараховану, але не виплачену заробітну плату за липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року та листопад 2014 року у розмірі 28 660,84 грн.;

- стягнути на її користь з місцевого бюджету міста Донецька середню заробітну плату за час затримки виплати заробітної плати з 25.11.2014 по 20.05.2015 у розмірі 29 391,81 грн.;

- зобов'язати управління державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області вчинити дії щодо перерахування грошових коштів у розмірі 58 052,65 грн. на її користь на р/р НОМЕР_2 в ТВБВ №10026/066 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області, МФО 322669,код ЗКПО банку 09322277, призначення платежу :картковий рахунок НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1.

В процесі розгляду справи позовні вимоги були уточнені, просила суд:

- стягнути на її корить з місцевого бюджету міста Донецька нараховану, але не виплачену заробітну плату за липень 2014 року, серпень 2014 року, жовтень 2014 року та листопад 2014 року у розмірі 28 660,84 грн.;

- стягнути на її користь з місцевого бюджету міста Донецька середню заробітну плату за час затримки виплати заробітної плати з 25.11.2014 по 20.05.2015 у розмірі 29 391,81 грн.;

- зобов'язати управління державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області вчинити дії щодо перерахування грошових коштів у розмірі 58 052,65 грн. на її користь на р/р НОМЕР_2 в ТВБВ №10026/066 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області, МФО 322669,код ЗКПО банку 09322277, призначення платежу :картковий рахунок НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з нею неправомірно не було проведено розрахунку при звільнення, у зв'язку з чим на її користь підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 28 660,84 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з моменту звільнення до дати звернення до суду з даним позовом - 20.05.2015, за 119 днів, у розмірі 29 391,81 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2015 відкрито провадження у справі та призначено до попереднього судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог.

Відповідачі 1, 2, 3 явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлені, суду відповідач 1 надав письмові заперечення проти позову.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття представників відповідачів 1, 2, 3 у судове засідання, в судовому засіданні 14.07.2015 суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 01.03.2011 по 25.11.2014 обіймала посаду начальника управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної в м. Донецьку ради, що підтверджується копією трудової книжки позивача серія БТ-І №3700283, виданої 05.09.1979.

Відповідно до довідки від 20.11.2014 №5 взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, позивач є особою, яка перемістилася з району проведення антитерористичної операції та мешкає у місті Києві.

Розпорядженням в.о. голови Кіровської районної у місті Донецьку ради від 25.11.2014 №410 ОСОБА_1 було звільнено з посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за частиною першою статті 38 Кодексу законів про працю України.

При звільненні з позивачем не було проведено остаточний розрахунок, заборгованість по заробітній платі на 25.11.2014 складає 28 660,84 грн.

28.11.2014 позивач звернулась до відповідача 3 з питання виплати належних їй грошових коштів, що не призвело до позитивних результатів, заборгованість по заробітній платі виплачена не була.

Позивач, вважаючи, що відповідачами порушуються її права, звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 2 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 N3723-XII (далі по тексту - Закон N3723-XII), який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно із приписами частини першої статті 30 зазначеного Закону N 3723-XII позивача звільнено з публічної служби за загальними правилами - відповідно до частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України.

Нормами вказаної статті Кодексу законів про працю України встановлено, що підставою для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, є власне бажання, зумовлене неможливістю продовжувати роботу (вихід на пенсію).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівнику за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР джерела коштів на оплату праці для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Згідно статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно статті 116 Кодексу законів про працю України при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звiльнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з довідки №04/1857 про заборгованість по заробітній платі за 2014 року, виданою управлінням праці та соціально захисту населення Кіровської районної у м. Донецьку ради 25.11.2014, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за липень - листопад 2014 року станом на день звільнення - 25.11.2014 складає 28 660,84 грн., а саме: за липень 2014 року - 2 489,63 грн., серпень 2014 року - 7 610,56 грн., жовтень 2014 року - 4 651,11 грн., за листопад 2014 року - 13 909,54 грн.

Разом з цим, відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» з квітня 2014 року на території Донецької та Луганської областей проводиться антитерористична операція.

Активна фаза антитерористичної операції з липня 2014 року проходить у місті Донецьку. З моменту проведення цієї операції, територія міста Донецька є тимчасово непідконтрольною українській владі.

Відповідач 1 наголошує, що на час звільнення позивача і на час звернення з позовом до суду, існує особливий порядок фінансування бюджетних установ, організацій, підприємств, які знаходяться на території проведення антитерористичної операції, який визначений, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» (далі по тексту - Постанова №595).

Вказаною Постановою №595 було затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей.

Пунктом 2 цього Тимчасового порядку було встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи (пункт 3 Тимчасового положення).

Крім того, відповідач 1 в запереченнях вказує, що оскільки Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у місті Донецьку ради не було переміщено з непідконтрольної частини території України на підконтрольну українській владі, та вищевказаними нормативно-правовим актами встановлена пряма заборона фінансування установ, які не переміщені з неконтрольованої території, стягнення сум заборгованості по заробітній платі, на час існування особливого порядку фінансування бюджетних установ, не можливе.

Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2015 у справі № 826/18826/14, яка набрала законної сили згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015, визнано незаконним та не чинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595.

Таким чином, положення пункту 2 вказаного Тимчасового порядку не тягне жодних правових наслідків, у тому числі щодо нездійснення фінансування бюджетних установ.

Слід також зазначити, що заборгованість по заробітній платі позивача виникла з липня 2014 року, тобто до набрання законної сили Постановою №595 (11.11.2014).

Згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР органи місцевого самоврядування фінансуються за рахунок місцевого бюджету.

Частиною .другою статті 78 Бюджетного Кодексу України зазначено, що казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів здійснюється територіальними органами Державної казначейської служби України відповідно до покладених на них статтею 43 цього Кодексу функцій та повноважень.

Відповідно до статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного і місцевого бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Організаційні взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, фінансовими органами та/або районними у містах радами Та їх виконавчими органами регламентуються Порядком казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012 №938.

Судом встановлено та підтверджено відповідачем 1 у своїх письмових запереченнях, що управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Донецьку ради та Кіровська районна у м. Донецьку рада знаходились на обслуговуванні в Управлінні Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Донецька Донецької області. Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Донецька Донецької області було перереєстровано на контрольовану територію України за адресою: 87000, смт. Володарське, вул. Леніна, буд. 128, але фактично не виконує своїх функцій та повноважень щодо розрахунково-касового обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 25.11.2014 вих.№01/13-4217 головою Кіровської міської ради В.Г. Меша було повідомлено начальнику управління Державної казначейської служби України м. Донецька Донецької області, що, починаючи з липня 2014 року по дату вказаного звернення, кошти, що перераховані з бюджету Кіровського району м. Донецька, не перераховані їх одержувачам, тобто працівники не отримують заробітної плати. Управлінням ДКСУ м. Донецька Донецької області реєструє платіжні доручення, а фактично гроші не перераховуються, тобто не виконуються обов'язки, передбачені чинним законодавством України та договором. Переконливо просив перерахувати на рахунки працівників заборгованість по заробітній платі у загальному розмірі 2 378 618,83 грн.

З аналізу викладеного вище у сукупності, суд вважає, що саме відповідачем 1, без належних та те законодавчих підстав, не перераховано позивачу нараховану суму заборгованості по заробітній платі за липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року та листопад 2014 року у розмірі 28 660,84 грн.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за 119 днів, тобто час затримки розрахунку при звільненні (25.11.2015) до часу звернення до суду із даним позовом (20.05.2015) у розмірі 29 391,81 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно матеріалів справи, а саме, розрахунку №04/215 розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати до дати подання адміністративного позову з 25.11.2014 по 20.05.2015, виданого управлінням праці та соціально захисту населення Кіровської районної у м. Донецьку ради 15.07.2015, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку ОСОБА_1 за 119 днів складає 29 391,81 грн.

Із аналізу норм статті 117 Кодексу законів про працю України вбачається, що працівнику підлягає виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку тільки у разі відсутності спору про його розмір та доведеної вини власника або уповноваженого ним органу у невиплаті належним грошових сум при звільненні.

Як зазначено вище, судом встановлено, що з вини саме відповідача 1 не виплачено позивачу заробітна плата та не було проведено остаточного розрахунку при звільнені, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розраховано відповідачем 2, тобто відсутній спір щодо його розміру.

З урахуванням зазначених обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 з місцевого бюджету міста Донецька середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 29 391,81 грн.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки у судовому засіданні представником позивача надано суду належні докази у підтвердження доводів позивача, тоді як відповідачами 1, 2, 3, у свою чергу, не спростовані вказані доводи, то суд вважає за доцільне задовольнити позов ОСОБА_1.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах стягнення за один місяць.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача 1 - управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області подати у 10-ти денний строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Із аналізу викладених норм видно, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, тобто дискреційними (виключними) повноваженнями.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до норм статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Стягнути на корить ОСОБА_1 з місцевого бюджету міста Донецька нараховану, але не виплачену заробітну плату за липень 2014 року, серпень 2014 року, жовтень 2014 року та листопад 2014 року у розмірі 28 660 (двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят) грн. 84 коп.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 з місцевого бюджету міста Донецька середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з дати звільнення - 25 листопада 2014 року по 20 травня 2015 року у розмірі 29 391 (двадцять дев'ять тисяч триста дев'яносто одну) грн. 81 коп.

4. Зобов'язати Управління державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області вчинити дії щодо перерахування грошових коштів у розмірі 58 052 (п'ятдесят вісім тисяч п'ятдесят дві) грн. 65 коп. на користь ОСОБА_1 на р/р НОМЕР_2 в ТВБВ №10026/066 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області, МФО 322669, код ЗКПО банку 09322277, призначення платежу: картковий рахунок НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1.

5. Допустити негайне виконання постанови суду в частині присудження виплати ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук