Справа № 810/2997/15
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року 810/2997/15

приміщення суду за адресою:м. Київ, бул. Лесі Українки, 26

час прийняття постанови : 13 год. 50 хв.

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Лиска І.Г.

при секретарі - Васковець М.С.

за участю представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної Марини Анатоліївни до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної Марини Анатоліївни з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 12 червня 2015 року №545-23.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на необґрунтованість та безпідставність винесення відповідачем щодо позивача податкової вимоги від 12 червня 2015 року №545-23, відповідно до якої позивачу був нарахований податковий борг за узгодженими грошовими зобов'язаннями (земельний податок з юридичних осіб та податку на нерухоме майно) на суму 1610, 10 грн., що суперечить ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Представник позивача Карманський В.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, причин неявки суду не повідомив, заперечення на позов не надав.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідачем не надано суду доказів поважності причин неможливості забезпечення явки представника відповідача на судове засідання, а тому суд на підставі ч. 4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Враховуючи, що наявні в матеріалах справи документи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити спір по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представника позивача, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2014 виконавчою дирекцією гарантування вкладів фізичних осіб на підставі Постанови Правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних" від 20.11.2014 № 733, було винесено рішення № 123, про наступне:

- розпочати з 20.11.2014 процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (, МФО 380537, місцезнаходження: вул. Дегтярівська, 27, м. Київ, Україна, 04119) з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації;

- запровадити тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 21 листопада 2014 року по 20 лютого 2015 року включно.

- призначити уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Акціонерний Банк" повідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедур тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ждуса Юрія Микитовича.

В подальшому, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 128 від 24.11.2014, відповідно до якого з 24.11.2014 Славкіна Марина Анатоліївна була призначена уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Акціонерний Банк".

Матеріалами справи встановлено, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийняте рішення № 35 від 17.02.2015 про продовження здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Акціонерний Банк" по 20.03.2015 року (включно).

Також, як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 № 63, з 20.03.2015 було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" з відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

12 червня 2015 року Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області була винесена податкова вимога № 545-23, відповідно до якої позивачу повідомлено про існування податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями зі сплати земельного податку з юридичних осіб в сумі 481, 01 грн. та податку на нерухоме майно в сумі 1129,09 грн.

Вищевказана вимога була отримана позивачем 19.06.2015 року, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції в правому куті вимоги.

Не погодившись з даною податковою вимогою, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання її протиправною та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що виставлена вимога про сплату суми податкового боргу в розмірі 1610, 10 грн., суперечить положенням ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Пунктом 16 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ч. 1 та ч. 4 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"

під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Судом встановлено, що оскаржувану податкову вимогу було винесено відповідачем 12.06.2015 року, тобто в період здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків, але не сплаченого у встановлений Податковим кодексом України строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання являється податковим боргом.

Пунктом 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В силу пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Законодавець у п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України встановив, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З огляду на викладені положення Податкового кодексу України, направлення податкової вимоги є складовими процедури примусового стягнення податкового боргу.

Враховуючи, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого для правовідносин тимчасової адміністрації є пріоритетними по відношенню до норм інших нормативно-правових актів, передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, суд приходить до висновку, що під час винесення оскаржуваної податкової вимоги відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Аналогічна правова позиція також викладена в Постанові Окружного адміністративного суду від 3 березня 2015 року та ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року у справі №816/384/15-а.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій, заперечень на позов не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що оспорюване рішення податкового органу є безпідставним і підлягають скасуванню як протиправне, отже, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Податкову вимогу Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 12 червня 2015 року №545-23.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 18 вересня 2015 р.