Справа № 12052/09/1570
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2010-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2010 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

при секретарі - Пальоной І.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кілійської районної державної адміністрації про визнання незаконними відповіді, визнання Кілійської районної державної адміністрації уповноваженим органом щодо прийняття рішення про передачу земельної ділянки, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Кілійської районної державної адміністрації, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з рішенням виконавчого комітету Вилківської міської ради №149 від 16.10.1997 року їй була надана у постійне користування земельна ділянка пл.3300 кв.м., після чого вона почала використовувати цю земельну ділянку за цільовим призначенням. Рішенням Вилківської міської ради №263 від 11.04.2007 року їй було погоджено відведення зазначеної земельної ділянки пл.0,28 га у приватну власність, безоплатно, для ведення особистого селянського господарства, але у звязку з тим, що спірна земельна ділянка, відповідно до статистичної звітності Вилківської міської ради, знаходиться за межами міста і повноваження щодо розпорядження цією земельною ділянкою здійснюється відповідними органами виконавчої влади, їй було рекомендовано звернутися з цим питанням до відповідача. Звернувшись до відповідача з відповідними документами щодо передачі їй земельної ділянки, пл.0,28 га., розташованої впродовж траси «Вилкове-Ліски», у приватну власність, безоплатно, для ведення особистого селянського господарства, вона отримала відмову в якій було розяснено, що у звязку з вирішенням питання про розробку генерального плану забудови м.Вилкове і встановлення його меж, а також тим, що дану територію планується включити в межі міста, районна комісія з державного контролю за використанням та охороною земель державної власності вирішила утриматись від передачі земельних ділянок у власність до вирішення вищезазначених питань і запропоновано використовувати земельну ділянку на правах оренди. Позивачка вважає, що їй неправомірно було відмовлено у передачі земельної ділянки, пл.0,28 га., розташованої впродовж траси «Вилкове-Ліски», у приватну власність, безоплатно, для ведення особистого селянського господарства, оскільки це рішення було прийнято з порушенням діючого законодавства України. Зазначене стало підставою для звернення з цим позовом до суду, в якому позивачка просить визнати неправомірними дії Кілійської районної державної адміністрації щодо не розгляду у встановленому Законом порядку її заяв про передачу у безоплатну приватну власність земельної ділянки, пл.0,28 га, розташованої впродовж траси Вилкове-Ліски; зобовязати Кілійську району державну адміністрацію передати їй у безоплатну приватну власність цю земельну ділянку.

Позивачка просила справу розглядати у її відсутність (а.с.144).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши при цьому, що відмовляючи позивачці у задоволенні її заяви Кілійська районна державна адміністрація діяла відповідно до діючого законодавства.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Вилківської міської ради №149 від 16.10.1997 року їй була надана у постійне користування земельна ділянка пл.3300 кв.м., після чого вона почала використовувати цю земельну ділянку за цільовим призначенням (а.с. 7-9).

Рішенням Вилківської міської ради №263 від 11.04.2007 року їй було погоджено відведення зазначеної земельної ділянки пл.0,28 га у приватну власність, безоплатно, для ведення особистого селянського господарства, але у звязку з тим, що спірна земельна ділянка, відповідно до статистичної звітності Вилковської міської ради, знаходиться за межами міста і повноваження щодо розпорядження цією земельною ділянкою здійснюється відповідними органами виконавчої влади, їй було рекомендовано звернутися з цим питанням до відповідача (а.с. 6, 18).

Звернувшись до відповідача з відповідними документами щодо передачі їй земельної ділянки, пл.0,28 га., розташованої впродовж траси «Вилкове-Ліски», у приватну власність, безоплатно, для ведення особистого селянського господарства, вона отримала відмову в якій було розяснено, що у звязку з вирішенням питання про розробку генерального плану забудови м.Вилкове і встановлення його меж, а також тим, що дану територію планується включити в межі міста, районна комісія з державного контролю за використанням та охороною земель державної власності вирішила утриматись від передачі земельних ділянок у власність до вирішення вищезазначених питань і запропоновано використовувати земельну ділянку на правах оренди (а.с. 5, 10-16, 23).

Відповідно до п.6 ст.118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Згідно з п. 4, 7 вищевказаної статті кодексу відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада в місячний термін розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» посадові особи місцевих державних адміністрацій зобов'язані розглянути звернення громадян і не пізніше ніж у визначений законом термін прийняти рішення або дати обґрунтовану відповідь.

Під час розгляду справи, відповідачем не надано доказів щодо розгляду заяви позивачки та прийняття за її розглядом відповідного рішення або обґрунтованої відповіді у встановленому законом порядку, тому суд вважає, що в даному випадку Кілійська районна державна адміністрація діяла у спосіб, не передбачений законами України та допустила порушення вимог ст.118 Земельного кодексу України та ст.38 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.3 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд приходить до висновку, що при розгляді звернення позивачки про надання їй безоплатно у власність зазначеної земельної ділянки, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у звязку з чим заявлені позивачкою вимоги підлягають задоволенню частково, а саме шляхом визнання цих дій неправомірними та шляхом зобовязання відповідача розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_1 про передачу їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки пл.0,28 га, розташованої впродовж траси Вилкове-Ліски.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що на цей час здійснюється розробка генерального плану забудови м.Вилкове і встановлення його меж, відповідно до якого дану територію планується включити в межі міста, оскільки в ході розгляду справи судом безперечно встановлено, що відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного Кодексу України вирішення питання щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність позивачки відноситься до компетенції Кілійської районної державної адміністрації (а.с. 132).

Стосовно позовних вимог позивачки щодо зобовязання відповідача передати їй безоплатно у власність зазначену земельну ділянку, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» від 05.11.2009р. №1702-VІ внесено зміни до Земельного кодексу України, а саме: ч.6 і ч.7 ст. 118 викладено у такій редакції:

- ч.6 ст.118 - громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

- ч.7 ст.118 - районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

З вищезазначеного вбачається, що у звязку з внесенням змін до ст.118 ЗК України на теперішній час для вирішення питання позивачки необхідно подавати перелік документів, які раніше, як встановлено судом, до відповідача не надавались, а саме: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, висновки конкурсної комісії.

Таким чином суд приходить до висновку, що вирішення цих питань та виконання зазначених позивачем заходів є виключною компетенцією Кілійської районної державної адміністрації Одеської області, у звязку з чим вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими, а тому в задоволенні позову в цій частині має бути відмовлено.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Земельним Кодексом України, Законом України «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст.2, 7-9, 69-71, 158-163 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Кілійської районної державної адміністрації щодо не розгляду у встановленому Законом порядку заяв ОСОБА_1 про передачу їй у безоплатну приватну власність земельної ділянки, пл.0,28 га, розташованої впродовж траси Вилкове-Ліски.

Зобовязати Кілійську району державну адміністрацію розглянути, у встановленому законом порядку, заяву ОСОБА_1 про передачу їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки, пл.0,28 га, розташованої впродовж траси Вилкове-Ліски.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя А.Г.Федусик