Справа № 2а/1770/4043/2011
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2011-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/4043/2011

18 листопада 2011 р. 12год. 44хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Борискіна С.А. (головуючий), суддів Шевчук С.М. Друзенко Н.В. , за участю секретаря судового засідання Чередняк В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача1: представник ОСОБА_2,

відповідача2: представник ОСОБА_2,

відповідача3: < Текст > відповідача4: < Текст >

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 < Список > < Позивач в особі > третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача < 3-тя особа >
доДержавної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача < 3-тя особа >
про стягнення призначеної вихідної допомоги, зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача 1 - Державної судової адміністрації України (далі ДСА України) та відповідача 2 - Територіального управління державної судової адміністрації в Рівненській області (далі ТУ ДСА) про визнання бездіяльності щодо не нарахування та не проведення повного розрахунку, невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні у відставку у розмірі, визначеному ч.3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» протиправною, стягнення 105648 грн. в рахунок виплати вихідної допомоги, стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., зобовязання Державної судової адміністрації України виділити Територіальному управлінню державної судової адміністрації в Рівненській області кошти в сумі 105648 грн. для виплати вихідної допомоги.

Позовні вимоги полягають у наступному.

З 17 листопада 1998 року позивач працював на посаді судді у Демидівському районному суді Рівненської області. У 2010 році у звязку з погіршенням здоровя вирішив піти у відставку, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України № 2862 від 15 грудня 1992 року Про статус суддів таке право набув у 2008 році. 01 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Вищої ради юстиції України, в якій просив направити до Верховної Ради України подання про звільнення його у відставку. 23 грудня 2010 року Верховна Рада України на підставі п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України постановила звільнити ОСОБА_1 у відставку. Оскільки 25 грудня 2010 року дану Постанову № 2864-VI підписав Голова Верховної Ради України та вона була оприлюднена на офіційному сайті Верховної Ради України, тому вважає, що саме з цього дня пішов у відставку.

ОСОБА_3 з ч. 3 ст. 43 Закону України Про статус суддів судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

У відповідності до ст.43 Закону України № 2862 від 15 грудня 1992 року Про статус суддів, розмір державного утримання судді нараховується з розрахунку заробітної плати, отриманої ним за останній відпрацьований повний місяць.

У грудні 2010 року йому була виплачена заробітна плата у сумі 8804 грн., оскільки на час звільнення ОСОБА_1 пропрацював на посаді судді повних 12 років, на думку позивача, йому підлягали нарахуванню та сплаті вихідна допомога без сплати податку у сумі 8804х12 = 105648 грн.

Проте, відповідно до листа ДСА України від 18.07.2011 року № 11-4617/11 та довідки ТУ ДСА від 23.08.2011 року № 04-1025/11 розрахунок вихідної допомоги здійснено відповідачами 1 та 2 із суми заробітної плати 8236 грн. та складає 98832 грн. Крім того, з цієї суми на думку позивача, безпідставно утримано податок з доходів фізичних осіб, що суперечить зазначеним вимогам ч. 3 ст. 43 Закону України Про статус суддів, а також п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», Рішенню Конституційного суду України від 18 червня 2007 року № 4 рп/2007.

До даного часу вихідна допомога, всупереч приписам Конституції України та ст. 116 КЗпП, позивачу не виплачена, що порушує не лише права позивача, а й заподіює йому моральної шкоди. Так, не отримання коштів призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, додаткових зусиль для організації свого життя, погіршення стану здоровя.

Позивач, у судовому засіданні надав пояснення, які повністю співпадають із позицією, що викладена у позовній заяві. Позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів 1 та 2 в судовому засіданні подала заперечення проти адміністративного позову та пояснила, що позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата у розмірі 8804 грн. помилково, оскільки у порушення вимог п.2-2 Постанови КМ України від 03.03.2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" суддям виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас, однак фактично нарахування та виплата позивачу вказаної надбавки здійснювалась з урахуванням ще й надбавки за виконання особливо важливої роботи. Тому розрахунок вихідної допомоги здійснювався не з фактично виплаченої заробітної плати, а з суми 8236 грн. та склав 98832 грн. З цієї суми, під час підрахунку, були утримані податок з доходів фізичних осіб 16613,24 грн. та виплачену, ОСОБА_1, заробітну плату і довічне грошове утримання за лютий 2011 року та станом на 25 жовтня 2011 року виплачено всю суму вихідної допомоги у розмірі 76552,32 грн.

Вважає, що оподаткування вихідної допомоги позивача було проведено відповідно до вимог чинного законодавства. Так, перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу і не підлягають оподаткуванню, встановлено статтею 165 розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010, № 2755-УІ (далі - Кодекс) і доходи у вигляді вихідної допомоги судді у разі виходу у відставку до цього не входять. Водночас, відповідно пункту 164.2.18 пункту 164.2 статті 164 Кодексу інші доходи, крім доходів, зазначених у статті 165 Кодексу, включаються до складу загального місячного (річного доходу).

Відносини зі сплати податку до 01.01.2011 були безпосередньо урегульовані спеціальним законодавчим актом, а саме - Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" № 889-ІУ. який також не передбачав пільг чи інших преференцій при сплаті податків для суддів. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивача та представника відповідачів 1 та 2, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Постановою Верховної Ради України Про звільнення суддів від 23.12.2010 року № 2864-УІ ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Демидівського районного суду Рівненської області (а.с.5-6).

25 грудня 2010 року дану Постанову № 2864-VI підписав Голова Верховної Ради України та вона була оприлюднена на офіційному сайті Верховної Ради України.

ОСОБА_3 Прийому-передачі справ від судді Демидівського районного суду Рівненської області Зозулі Петра Григоровича до старшого секретаря Демидівського районного суду Рівненської області 13.01. 2011 року позивачем було передано справи, що не розглянуті по суті (а.с.15).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 07.04.2011 року у справі № 2а/1770/746/2011 зобовязано Демидівський районний суд провести відрахування позивача зі штату з 14.01.2011 року (а.с.11-14).

Наказом голови Демидівського районного суду від 26.04.2011 року № 10-к ОСОБА_1 відрахований зі штату Демидівського районного суду з 14.01.2011 року у звязку з поданням заяви про відставку. Вихідну допомогу розраховано за повних 12 років роботи на посаді судді (а.с.4).

За останній повний відпрацьований місяць грудень 2010 року позивачу було нарахована та виплачена заробітна плата у розмірі 8804 грн. (а.с.17).

Закон України Про статус суддів від 15 грудня 1992 року N 2862-XII (далі Закону N 2862-XII, станом на час виникнення спірних правовідносин) визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України та п. 9 ч. 1 ст. 15 Закону України Про статус суддів суддя звільняється з посади, органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Частиною 1 ст. 43 Закону України Про статус суддів передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків.

ОСОБА_3 ч.3 ст.43 Закону України Про статус суддів судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

За наведених обставин, позивачу підлягала нарахуванню вихідна допомога у розмірі 8804 х 12 = 105648 грн.

ОСОБА_3 з п.1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки вихідна допомога, згідно довідки державної судової адміністрації України від 23.08.2011 року № 04-1024/11, була нарахована відповідачами 1 та 2 позивачу у сумі 98832 грн., тобто з заробітної плати у сумі 8236 грн. (а.с.10), суд приходить до висновку, що бездіяльність ТУ ДСА та ДСА України, яка полягає у не нарахуванні у повному обсязі вихідної допомоги ОСОБА_1, є протиправною, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення.

При цьому суд не бере до уваги покликання представника відповідачів на неправильне нарахування заробітної плати позивачу у грудні 2010 року та необхідності зменшення її розміру під час підрахунку вихідної допомоги з 8804 грн. до 8236 грн., з огляду на наступне.

Як вже зазначалось вище, судом встановлено, що ОСОБА_1 було виплачено у грудні 2010 року заробітну плату у сумі 8804 грн. (а.с.17). Твердження представника відповідачів 1 та 2 про порушення вимог п.2-2 Постанови КМ України від 03.03.2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" під час виплати позивачу надбавки за вислугу років, куди було безпідставно включено надбавку за виконання особливо важливої роботи, не було підтверджено у судовому засіданні жодним рішенням субєкта владних повноважень - ДСА України або ТУ ДСА, матеріалами службових розслідувань чи іншими доказами. Більше того, представник відповідачів визнала, що такий порядок нарахування надбавки за вислугу років застосовувався і до інших суддів місцевих загальних судів Рівненської області, в тому числі і Демидівського районного суду, яким на даний час будь-яких перерахунків отриманих коштів не здійснено. Отже, на думку суду, під час нарахування вихідної допомоги відповідно до ч.3 ст.43 Закону України Про статус суддів має бути врахований фактично сплачений позивачу заробіток за останній повний місяць роботи, тобто грудень 2010 року, тобто 8804 грн.

Стосовно необхідності сплати суддями з суми вихідної допомоги податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 67 та 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, в тому числі сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу і не підлягають оподаткуванню, встановлено статтею 165 розділу IV Податкового кодексу України (далі ПК України). Вихідна допомога судді у разі виходу у відставку до цього переліку доходів не входить. Водночас, відповідно до пункту 164.2.18, пункту 164.2 статті 164 Кодексу інші доходи, крім доходів, зазначених у статті 165 Кодексу, включаються до складу загального місячного (річного доходу).

Частиною третьою статті 43 Закону України "Про статус суддів" передбачено, що судді, який пішов у-відставку виплачується вихідна допомога без сплати податку. Однак цей закон, згідно з преамбулою, визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян, тобто не є законом про оподаткування.

Відповідно до пункту 5.2. статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Закон України від 22.05.2003, № 889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб", на який посилається позивач, втратив чинність з 1 січня 2011 року згідно з Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 року N 2755-VI. Однак і зазначений Закон містив аналогічні Податковому кодексу України положення щодо відсутності пільг зі сплати податку з вихідної допомоги (п.4.3 ст.4 Закону).

Крім того, відповідно до частини третьої статті 1 Закону України "Про систему оподаткування" (що діяв до 01.01.2011) ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Дану норму Закону підтверджено Рішенням Конституційного Суду України від 05.04.2001 у справі N 1-16/2001 за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки).

Також пунктом 22.2 статті 22 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (який є спеціальними законодавчим актом, а отже має вищу юридичну силу) передбачено, що у разі, якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього Закону. Тобто, застосуванню підлягають положення Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Це підтверджується і роз'ясненням Комітету з питань податкової та митної політики від 25.01.2010 № 04-27/25 щодо оподаткування доходів окремих категорій фізичних осіб (а.с.49-52).

За наведених обставин суд дійшов висновку, що вихідна допомога судді підлягає оподаткуванню.

Судом встановлено, що позивачу була нарахована вихідна допомога у сумі 98832 грн. (а.с.70). З цих коштів, за згодою ОСОБА_1, утримано заробітну плату та довічне грошове забезпечення, сплачене йому у лютому 2011 року, у розмірах 4054,37 грн. та 1612,07 грн. відповідно, а також податок з доходів фізичних осіб у розмірі 16613, 24 грн. Станом на 25 жовтня 2011 року залишок коштів у сумі 76552,32 грн. був перерахований позивачу (а.с.71-82) У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив факт отримання зазначеної суми.

Як вже зазначалось вище, суд дійшов висновку, що позивачу має бути нарахована вихідна допомога у розмірі 8804 х 12 = 105648 грн.

Отже додатковому стягненню на користь позивача в рахунок вихідної допомоги, враховуючи нараховані відповідачами суми, підлягають кошти у розмірі: 105648 грн. 98832 грн. = 6816 грн. З урахуванням 17% (1158,72 грн.) податку з доходів фізичних осіб до стягнення підлягають кошти: 6816 - 1158,72 грн. = 5657,28 грн.

За наведених обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 ТУ ДСА коштів в рахунок виплати вихідної допомоги підлягають частковому задоволенню на суму 5657,28 грн.

Не підлягає до задоволення позовна вимога щодо зобовязання ДСА України виділити ТУ ДСА кошти для виплати грошової допомоги, оскільки суд не вправі перебирати на себе повноваження державного органу та визначати порядок перерахування коштів для виплати вихідної допомоги суддям, звільненим у відставку. Крім того, виплата позивачеві заробітної плати та вихідної допомоги здійснювалась, як вже зазначалось вище, відповідачем 2 - ТУ ДСА, тому саме цей відповідач має зобовязання перед позивачем.

Щодо відшкодування моральної шкоди позивачу в розмірі 10 000 грн., то дану вимогу суд вважає безпідставною.

Відповідно до ст..237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме: п.13, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

ОСОБА_3 п. 3 цієї ж Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи належними та допустимими доказами позивач не довів моральних чи фізичних страждань, а отже у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

За наведених обставин суд приходить до висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а саме: визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Рівненській області та Державної судової адміністрації України щодо не нарахування у повному обсязі та не проведення повного розрахунку, невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні судді у відставку у розмірі, визначеному ч.3 ст.43 Закону України «Про статус суддів» та стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 5657 (п'ять тисяч шістсот п'ятдесят сім) грн. 28 коп. в рахунок виплати вихідної допомоги при звільненні судді у відставку.

Підстав для стягнення на користь позивача судових витрат, відповідно до ст.. 94 КАС України судом не встановлено, оскільки відсутні докази їх понесення.

Керуючись статтями < Текст >, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Рівненській області та Державної судової адміністрації України щодо ненарахування у повному обсязі та непроведення повного розрахунку, невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні судді у відставку у розмірі, визначеному ч.3 ст.43 Закону України "Про статус суддів".

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 5657 (п'ять тисяч шістсот п'ятдесят сім) грн. 28 коп. в рахунок виплати вихідної допомоги при звільненні судді у відставку.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий Суддя Борискін С.А.

Судді Шевчук С.М.

ОСОБА_4

Повний текст постанови суду складено 22.11.11р.