Справа № 2а-1870/3755/11
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2011-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2011 р. Справа № 2a-1870/3755/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Роменської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1М.), звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Роменської міжрайонної державної податкової інспекції (далі по тексту - відповідач, Роменська МДПІ), в якому просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення від 25.05.2011 р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.07.2009р. по 31.12.2010р., про що складено акт за № 00462/1702/НОМЕР_3. 25.05.2011 р. стосовно позивача винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким донараховано основний платіж з податку на додану вартість у сумі 53137,00 грн. та фінансову санкцію у сумі 13284,25 грн., та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким донараховано основний платіж з прибуткового податку на доходи фізичних осіб у сумі 18562,59 грн.

Позивач вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на недостовірних висновках акта перевірки та суперечать фактичним обставинам справи.

Підставою для нарахування прибуткового податку на доходи фізичних осіб стало заниження валового доходу у третьому кварталі 2009р. на 65701 грн. і включення до валових витрат відповідних періодів витрат на ведення обліку доходів і витрат підприємця, складання і здачу звітності. Дохід платника податку (Позивача) фактично зменшений у третьому кварталі на суму 59670 грн. у зв'язку з тим, що на таку суму були завищені валові доходи за попередній - 2 квартал.

Виходячи з вищенаведеного, позивач вважає, що висновки Відповідача щодо заниженого доходу за 3 квартал 2009 року не відповідають дійсності.

Також, позивач вважає безпідставними висновки відповідач про неправомірність віднесення витрат, понесених Позивачем за ведення обліку, складання і здачі звітності за відповідні звітні періоди. Надані та отримані послуги підтверджуються актами виконаних робіт і складеними та зданими звітами з відмітками про прийняття. Позивач стверджує, що оплата послуг по веденню обліку доходів і витрат та складанням звітності, передбаченої законодавством, відносяться до складу валових витрат платника податків (Позивача).

Також позивач вважає безпідставними висновки відповідача про те, що придбання Позивачем товару у TOB «ТД Вікові традиції» є недійсним. При цьому на офіційному сайті ДПА, щодо TOB «ТД Вікові традиції» немає ніяких застережень стосовно того, що це підприємство відсутнє за місцем знаходження, у нього анульовано свідоцтво платника ПДВ.

Крім того, позивач вважає необґрунтованими висновки відповідача про недостачу товарних залишків. Хоча інвентаризації ніхто не проводив, пояснень не вимагав і нестачі у Позивача немає.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечували та просили у задоволенні позовних вимог відмовити виходячи з наступного.

Роменською МДПІ Сумської області з 25 вересня 2009 року по 08 жовтня 2009 року проводилась документальна планову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, під час якої встановлено у 2 кварталі 2009 року розбіжність у складі валового доходу на суму 59 670 грн. 00 коп. Зазначена розбіжність виникла внаслідок помилкового включення Позивачем до складу валового доходу сум податку на додану вартість. Дана обставина (помилкове включення сум ПДВ до складу валових доходів) відображена на сторінці 13 Акту № 635-1702/НОМЕР_3 від 20 жовтня 2009 року. Таким чином, відповідач вважає, що ним було враховано помилкове включення Відповідачем до складу валового доходу сум ПДВ -59 670 грн. 00 коп. Отже, твердження Позивача стосовно «коригування третім кварталом» суми перевищення у 2 кварталі 2009 року є необгрунтованими.

Роменською МДПІ Сумської області з 22 квітня 2011 року по 11 травня 2011 року було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, за результатами якої складено Акт № 00462/1702/НОМЕР_3 від 18 травня 2011 року.

Перевіркою встановлено заниження суми оподатковуваного доходу за 3-4 квартал 2009 року на суму 84 901 грн., 00 кой. за 2010 року - на суму 38 849 грн., 60 коп. Так, під час перевірки правильності визначення валового доходу, відображеного в декларації про доходи, з даними про суми валового доходу, встановленими в ході перевірки, встановлено у 3 кварталі 2010 року розбіжність на суму 65 701 грн. 00 коп. Зазначена розбіжність виникла внаслідок не включення Позивачем до складу валового доходу суми реалізації товарів кінцевому споживачеві.

Також, під час проведення перевірки правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, встановлено розбіжності між сумою валових витрат, задекларованих підприємцем, та сумою фактично понесених витрат. До складу валових витрат включено оплату за ведення бухгалтерського та податкового обліку на суму 57 600,00 грн., при тому, що фізичні особи-підприємці не зобов'язані вести бухгалтерський облік.

Таким чином, відповідач зазначає, що у даному випадку Позивачем безпідставно включено до складу валових витрат суми коштів на оплату послуг з ведення бухгалтерського та податкового обліку на суму 57 600,00 грн., оскільки зазначені витрати не відповідають отриманому доходу.

Крім того, приєднані до матеріалів справи акти виконаних робіт не відповідають вимогам п. 2, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Так, зокрема, із змісту зазначених операцій не можливо визначити вартість кожної окремої послуги, відсутня вказівка на місце складання зазначених актів.

Також, під час проведення перевірки в ході проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей (в грошовому виразі) встановлено недостачу товару на суму 265 309,25 грн., чим порушено абз. 5, п.п. 7.4.1, ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Представником позивача надана заява про розгляд справи за його відсутності.

Представником відповідача була також подана заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Таким чином, у звязку з неявкою сторін, фіксування судового засідання по справі не здійснюється.

Суд, заслухавши представників позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, Роменською МДПІ було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 № 00462/1702/НОМЕР_3 від 18 травня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки Роменською МДПІ 25.05.2011 р. прийняті податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким позивачу донараховано основний платіж з податку на додану вартість у сумі 53137,00 грн. та фінансову санкцію у сумі 13284,25 грн., загалом на суму 66421,25 грн. та № НОМЕР_1, яким позивачу донараховано основний платіж з податку на доходи фізичних осіб у сумі 18562,59 грн.

Як вбачається з акту перевірки підставою для нарахування прибуткового податку на доходи фізичних осіб стало заниження валового доходу у третьому кварталі 2009р. на 65701 грн. і включення до валових витрат відповідних періодів витрат на ведення обліку доходів і витрат підприємця, складання і здачу звітності.

Так, податковий орган стверджує, що заниження валових доходів виникло внаслідок не включення Позивачем до складу валового доходу суми реалізації товарів кінцевому споживачеві на суму 65 701 грн. 00 коп.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, СПД ОСОБА_1 було зменшено валовий дохід у третьому кварталі 2009 р. на суму 59670 грн. у зв'язку з тим, що на таку суму були завищені валові доходи за попередній - 2 квартал. А саме, до складу доходів, задекларованих у 2 кварталі 2009 року помилково була включена сума податку на додану вартість, а оскільки, доходи підприємців фізичних осіб декларуються наростаючим підсумком (1 квартал, 1 півріччя, 9 місяців і рік), то сума перевищення у другому кварталі була відкоригована третім кварталом.

Суд вважає такі дії позивача такими, що відповідають нормам законодавства з огляду на таке. З матеріалів справи суд вбачає, що факт завищення валового доходу на суму 59670 грн. в 2 кварталі 2009 року у зв»язку з помилковим включенням сум ПДВ до складу валових доходів, був відображений в попередньому акті перевірки № 635-1702/НОМЕР_3 від 20 жовтня 2009 року. При цьому суд не погоджується з твердженням відповідача про те що Роменською МДПІ при визначенні оподатковуваного доходу позивача при попередній перевірці (акт від 20 .10.2009) було враховано помилкове включення Відповідачем до складу валового доходу сум ПДВ -59 670 грн. 00 коп., оскільки воно спростовується матеріалами справи.

Так, на підставі акту перевірки № 635-1702/НОМЕР_3 від 20 жовтня 2009 року позивачеві донараховано податок з доходів фізичних осіб за 4 квартал 2008 року в сумі 4193 грн., 25 коп., та за 1-2 квартали 2009 року - 3211 грн. 95 коп., про що було винесено податкове повідомлення рішення № НОМЕР_4 від 29.10.2009, як стверджує відповідач саме при прийнятті вказаного податкового повідомлення рішення і було враховано завищення позивачем валових доходів на суму 59670 грн. Суд зазначає, що вказане податкове повідомлення рішення було визнано недійсним постановою Харківського апеляційного адміністративного суду № 2-а-868/10/1870 від 21.09.2010. Тобто, на момент складання акту перевірки № 00462/1702/НОМЕР_3 від 18 травня 2011 року відповідачу було відомо про зазначену постанову суду апеляційної інстанції. Отже, виходячи з викладеного суд вважає, що позивачем правомірно було зменшено валові доходи за 3 квартал 2009 року на суму 59670 грн., відтак донарахування податковим органом податку з доходів фізичних в розмірі 8950, 50 грн. на вказану суму суд вважає безпідставним.

Стосовно висновку відповідача щодо заниження позивачем валового доходу на 6000,00 суд зазначає, що перевіркою було встановлено,що СПД ОСОБА_1 було продано СПД ОСОБА_2 в серпні 2009 року товару на загальну суму 6000 грн., дана сума відображена в декларації з податку на додану вартість і дана сума відсутня в декларації про доходи. Дане твердження податкового органу підтверджується матеріалами справи, отже суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими.

Також, стосовно висновку відповідача про неправомірність віднесення витрат, понесених Позивачем за ведення обліку, складання і здачі звітності за відповідні звітні періоди, суд зазначає наступне.

Між позивачем (замовник) та СПД ОСОБА_3 (виконавець) було укладено договір від 01.04.2009, згідно з п.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов»язання виконувати послуги з ведення обліку доходів і витрат та складання звітності замовника.(т.1 а.с. 111) Відповідно до п.3 договору за виконання послуг передбачених п. 1 цього договору Замовник сплачує Виконавцеві винагороду в розмірі 3200 грн. Замовник перераховує вартість послуг за цим Договором на банківський рахунок, або вносить готівкою в касу Виконавця у строк до 20 числа поточного місяця (п.5 договору). Як зазначено в акті перевірки фактично за перевірений період позивачем було сплачено за даним договором та віднесено до складу валових витрат 57600 грн. Оплата послуг здійснювалась готівкою, про що свідчить, як зазначено в акті перевірки, корінці до прибуткових касових ордерів. Фактичне виконання вказаних послуг підтверджується актами прийому передачі виконаних послуг, зміст яких наведено в акті перевірки (т.1 а.с. 25-47).

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать документально підтверджені витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно із Законом України від 22.05.1997 № 283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до абзацу четвертого, підпункту 5.3.9, п. 5.3, ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат не належать будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Суд вважає що послуги з ведення обліку, складання і здачі звітності безпосередньо повязані з господарською діяльністю позивача, підтверджені належним чином оформленими первинними документами.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, суд зазначає, що акти прийому передачі виконаних послуг мають обовязкові реквізити визначені законодавством, а відтак є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку та відображають фактично здійснені позивачем господарські операції.

Також, посилання відповідача на те що фізичні особи-підприємці не зобов'язані вести бухгалтерський облік, суд вважає безпідставним, оскільки зазначеним вище договором передбачено надання послуг з ведення обліку доходів і витрат та складання звітності а не ведення бухгалтерського обліку. Тобто, суд вважає що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 8707,44 грн. безпідставним.

З матеріалів справи суд також вбачає, що в акті перевірки відповідачем зазначено, що операції СПД ОСОБА_1 з ТОВ «Вікові традиції» вважаються недійсними, так як не направлені на реальне настання правових наслідків. Суд не погоджується з такими висновками відповідача та вважає їх таким, що не відповідають законодавству з огляду на таке.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Вікові традиції» (постачальник) укладено договір від 10.12.2008 року, відповідно до якого постачальник поставляє і передає у власність Покупця окремі партії товару згідно замовлення на поставку, а Покупець приймає товар та оплачує його на умовах і в порядку, визначених даними договором (т.1 а.с. 113-114). Так, на виконання умов договору позивачем було отримано товар від TOB «Вікові традиції» на загальну суму 449,50 грн., в т.ч. ПДВ 74,94 грн., вартість придбання якого віднесена до складу валових витрат а сума податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідних періодів. Фактичне отримання товару позивачем підтверджено видатковими накладними (т.1 а.с 116,119) та податковими накладними (т.1 а.с. 115,118) транспортування товару підтверджене товарно-транспортними накладними (т.1. а.с. 117,120). Оплата за товар проводилась в безготівковому порядку, про що зазначено в акті перевірки.

Суд зазначає, що статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а статтею 9 цього Закону встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Суд вважає, що документи (видаткові, податкові накладні, товарно транспортні накладні ) щодо операцій купівлі продажу товарів між позивачем та ТОВ «Вікові традиції» мають всі обовязкові реквізити визначені законодавством, а відтак є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку та відображають фактично здійснені позивачем господарські операції.

Відповідно до п. 3.1.1 ст. 3, п. 7.1, п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єктом оподаткування цим податком є операції платників податків з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України; продаж товарів здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням ПДВ; особа - продавець, яка зареєстрована як платник ПДВ, зобов'язана на кожну повну або часткову поставку товарів нарахувати покупцю ПДВ та скласти і передати йому податкову накладну, яка є підставою для зарахування вказаної в ній суми ПДВ до податкового кредиту. Пункт 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачає, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно до п.п. 7.2.3 п.7.2, п.п. 7.3.1 п.7.3 та п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.,7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна є підставою для визначення сум податкового кредиту, оскільки тільки цей документ підтверджує одну з подій, що здійснено покупцем: чи то оплату товару чи отримання товару від продавця, що є підставою для виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Згідно п.п. 7.2.4 п.7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податку на додану вартість та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Відповідно до п.9.6 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість" свідоцтво про реєстрацію особи в якості платника ПДВ діє до дати його анулювання.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент видачі податкових накладних позивач та його контрагент були зареєстровані органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платників податку на додану вартість, про що є відповідне свідоцтво, а отже мали право складати податкові накладні.

Отже, зважаючи, що підприємство має належним чином оформлені податкові накладні, то, суд вважає, що сума податку на додану вартість правомірно віднесена позивачем до складу податкового кредиту.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать документально підтверджені витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно із Законом України від 22.05.1997 № 283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно пп.5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (товарів, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 -5.7 цієї статті.

Згідно до пп.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", зокрема, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковій платіжними та іншими документами,

Суд зауважує, що витрати по придбанню товарів у ТОВ «Вікові традиції», що віднесені позивачем до складу валових витрат, підтверджені належним чином оформленими розрахунковими та платіжними документами (платіжними дорученнями, видатковими накладними), а отже, суд вважає, що ці дії позивача є такими що відповідають вимогам законодавства.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, податковий орган як на одну з основних підстав висновку про недійсність операцій між позивачем та ТОВ «Вікові традиції» посилається на акт документальної позапланової перевірки ТОВ «Вікові традиції» (т.1. 126-165), в якому зазначено що постачальником ТОВ «Вікові традиції» є зокрема ТОВ «Таіста», постачальником якого в свою чергу є ТОВ Оптдевайс», яке не знаходиться за місцем реєстрації та має контрагента ТОВ «Доорс» відносно якого порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.358 КК Ураїни.

З цього приводу суд зазначає, що стаття 72 КАС України передбачає тільки вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння, чи вчинене воно цією особою.

Кримінальна справа на яку посилається позивач була порушена відносно посадових осіб іншого підприємства (а не стосовно контрагентів цього правочину).

Факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами щодо наявності протиправного умислу, встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили податковою інспекцією не наведено.

Крім того, суд вважає. що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Згідно ч.4. ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. (ч.2 ст.71)

Отже, виходячи з наявних в справі доказів судом встановлено, що оскаржений правочин був товарним, товар був отриманий позивачем, що підтверджується відповідними видатковими та податковими накладними, та як встановлено перевіркою в подальшому був використаний позивачем в основниму виробництві, факт збитковості операції, чи невідповідності господарської діяльності не встановлено.

Жодного доказу який би свідчив, що протиправна діяльність інших підприємств безпосередньо повязана зі спірним правочином і про таку діяльність були обізнані посадові особи позивача та приймали в ній участь не надано.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача про нікчемності договорів між позивачем та ТОВ "Вікові традиції" ґрунтуються на припущеннях, що суперечить ст. 159 КАС України. Факт наявності у сторін по правочину протиправного умислу при його укладанні з матеріалів справи не вбачається.

Отже суд приходить до висновку, що податковий орган не довів суду правомірність висновків викладених в акті перевірки щодо нікчемності правочину між позивачем та ТОВ «Вікові традиції» та донарахованих в зв»язку з цим податкових зобов»язань.

Крім того, під час проведення перевірки було встановлено недостачу товару на суму 265 309,25 грн.

Відповідно до абз. 5, п.п. 7.4.1. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо у подальшому такі товари починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, який припадає на початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання.

В матеріалах документальної перевірки від 20 жовтня 2009 року № 635-1702/НОМЕР_3 містяться відомості щодо залишків ТМЦ. Так, залишки ТМЦ станом на 30 червня 2009 року становлять 135 223 грн. (без ПДВ), за перевіряємий період було придбано товару на суму 2 023 815 грн. (без ПДВ) та реалізовано на суму 1 797 728,75 грн. (без ПДВ, згідно пояснення до декларації про доходи), залишки продукції в сумі 96 000 грн. передано в позику.

Тобто, 135 223 грн. + 2 023 815 грн. - 1 797 728.75 грн. = 361 309,25 грн. де:

135223,00 грн. - залишок ТМЦ станом на 31.03.2009 року;

2 023 815,00 грн. - придбано ТМЦ за період з 01.07.2009 по 31.12.2010;

1 797 728,75 грн. - продано ТМЦ за період з 01.07.2009 по 31.12.2010;

361 309,25 грн. - залишок ТМЦ станом на 31.12.2010;

361 309,25 грн. - 96 000грн. = 265 309,25 грн.. де:

361 309,25 грн. - обліковий залишок ТМЦ станом на 31.12.2010.

96 000 грн. - фактичний залишок ТМЦ на 31.12.2010.

265 309,25 грн. різниця між обліковим та фактичним залишком станом на 31.12.2010р.

Отже, суд вважає що висновки відповідача в цій частині підтверджуються матеріалами справи та є обґрунтованими.

Таким чином, виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню щодо визнання недійсними податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 в частині визначення податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 17657 грн. та податкового повідомлення- рішення № НОМЕР_2 в частині визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 74,94 грн. та застосованих штрафних санкцій в сумі 18,75 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Роменської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Роменської міжрайонної державної податкової інспекції № НОМЕР_1 від 25 травня 2011 року в частині визначення податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 17657,00 грн.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Роменської міжрайонної державної податкової інспекції № НОМЕР_2 від 25 травня 2011 року в частині визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 74,94 грн. та застосованих штрафних санкцій в сумі 18,75 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити. < Сума стягнення (цифрами) > < Текст >

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) В.О. Павлічек

З оригіналом згідно

Суддя В.О. Павлічек