Справа № 814/1989/15
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/1989/15

Категорія: 10.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Жука С.І.

- Семенюка Г.В.

при секретарі - Алексєєвої Н.М.

за участю представника апелянта - Морозова О.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Вознесенського міськрайонного центру зайнятості в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року по справі за адміністративним позовом Вознесенського міськрайонного центру зайнятості в Миколаївській області до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 7649,93, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, Вознесенський міськрайонний центр зайнятості, звернувся до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_3 про стягнення незаконно отриманої допомоги в сумі 7 649,93 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідачка звернулася до районного центру зайнятості із заявою про надання їй допомоги у працевлаштуванні, внаслідок чого, їй було надано статус безробітної з призначенням допомоги по безробіттю, однак, у період перебування на обліку, як безробітної, вона належала до зайнятого населення, тому не мала законного права на одержання соціальної допомоги по безробіттю.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв'язку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2012 відповідачка подала до центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного (арк. справи 7).

У квітні місяці 2015 року в ході ревізії, яку проводила Державна фінансова інспекція Миколаївської області щодо використання коштів Фонду було встановлено, що ОСОБА_3 під час перебування на обліку в службі зайнятості не могла бути безробітною, оскільки згідно зі ст.2 Закону України " Про зайнятість населення" ( який був чинний до 31.12.2012 року) такими особами визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які готові та здатні приступити до роботи. Позивач вважає, що ОСОБА_3 не готова та не здатна була приступити до роботи, оскільки вона з 01.11.2012 року по 30.04.2015 року проживала з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу та отримувала за це грошову допомогу.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачка відносилась до категорії зайнятого населення відповідно до ст.4 Закону України " Про зайнятість населення", (який набрав чинності з 01.01.2013 року), тому не мала права отримувати допомогу по безробіттю.

Відповідно до розрахункової довідки № 1075 за період листопад 2012 року по липень 2013 року відповідачці виплачена допомога по безробіттю у сумі 7 649,92 грн (арк. справи 15).

У зв'язку із вказаними обставинами позивач надіслав на адресу відповідачки претензію від 06.05.2015 року № 05-997/09.

При вирішенні питання суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 7 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 2 березня 2000 року N 1533-III (далі - Закон N 1533-III) встановлено, що видами забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю.

Відповідно до пунктів 5-6 частини 2 статті 12 Закону N 1533-III районні центри зайнятості контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

За змістом положень частини 2 статті 36 Закону N 1533-III застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. При цьому, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (частина 3 статті 36 Закону N 1533-III).

Крім того, абзацом 1 пункту 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 № 307 (далі - Порядок 307), встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Згідно з ч. 1 статті 34 Закону N 1533-III Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що станом на день, коли ОСОБА_3 звернулась до центру зайнятості та стала отримувати допомогу по безробіттю був чинний Закон України " Про зайнятість населення " № 803, яким було передбачено (ст.2), що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Не можуть бути визнані безробітними громадяни: а) віком до 16 років, за винятком тих, які працювали і були вивільнені у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, реорганізацією, перепрофілюванням і ліквідацією підприємства, установи і організації або скороченням чисельності (штату); б) які вперше шукають роботу і не мають професії (спеціальності), в тому числі випускники загальноосвітніх шкіл, у разі відмови їх від проходження професійної підготовки або від оплачуваної роботи, включаючи роботу тимчасового характеру яка не потребує професійної підготовки; в) які відмовились від двох пропозицій підходящої роботи з моменту реєстрації їх у службі зайнятості як осіб, які шукають роботу; г) які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягли встановленого законом пенсійного віку.

Цією статтею передбачено перелік осіб, які не можуть бути визнанні безробітними. Відповідачка до переліку цих осіб не відноситься, тому мала права на отримання допомоги по безробіттю. Посилання позивача на те, що безробітними вважаються особи, які готові та здатні приступити до роботи, а в зв'язку з тим, що відповідач доглядає за інвалідом, тому не може приступити до роботи є хибним та ґрунтується на невірному розумінні цієї норми права.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України " Про зайнятість населення" № 5067 (чинного з 01.01.2013 року) передбачено що до зайнятого населення також належать: особа, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за ним відповідно до законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що 01.01.2013 року відповідачка стала належати до зайнятого населення, в зв'язку зі змінами законодавства. Але коли вона становилась на облік та почала отримувати допомогу по безробіттю вона не відносилась до зайнятого населення, відповідно до ч.1 ст.3 Закону України " Про зайнятість населення" № 803, була безробітною в розумінні ч.ст.2 Закону України " Про зайнятість населення" № 803, нічого не приховувала та умислу або зловживання своїми правами та обов'язками не допускала.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200,206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Вознесенського міськрайонного центру зайнятості в Миколаївській області - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року по справі за адміністративним позовом Вознесенського міськрайонного центру зайнятості в Миколаївській області до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 7649,93, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 17 вересня 2015 року.

Суддя-доповідач: Потапчук В.О.

Судді: Жук С.І.

Семенюк Г.В.