Справа № 814/1428/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 р. Справа № 814/1428/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Ленінського відділу державної виконавої служби Миколаївського міського управління юстиції та 3-ї особи ОСОБА_1 про визнання незаконними дії та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

30.05.2014р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Ленінського відділу ДВС Миколаївського МУЮ та 3-ї особи ОСОБА_1, в якому просило суд:

- визнати незаконними дії державного виконавця Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ Чмих Л.В. щодо накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1;

- визнати нечинною та скасувати постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП №13099256) від 24.10.2012р. в частині накладення арешту на майно ОСОБА_1, що перебуває в заставі (іпотеці) у ПАТ «Укрсоцбанк», а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що майно (квартира) передано у заставу (іпотеку) для забезпечення зобов'язань фізичної особи ОСОБА_1, які витікають з умов кредитного договору №640/240-К240 від 25.05.2007р., укладеного між Банком та ОСОБА_1, у рамках якого, в свою чергу 25.05.2007р. між ОСОБА_1 та Банком укладено іпотечний договір.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.06.2014 року у задоволенні адміністративного позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ПАТ «Укрсоцбанк» 21.07.2014 р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.06.2014 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули з невідомих причин, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені. Від представника позивача, в свою чергу, надійшла заява з проханням розглянути справу в письмовому провадженні на підставі наявних доказів.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

З 26.05.2009р. на виконанні в Ленінському відділі ДВС перебуває виконавче провадження (ВП №13099256) з примусового виконання виконавчого листа №2-1389/2009 від 13.05.2009р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 209 820,82 грн., виданого відповідно до рішення Ленінського районного суду Миколаївської області.

24.10.2012р. державним виконавцем винесено постанову про арешт всього належного боржнику майна (в т.ч. і спірної квартири) та оголошення заборони на його відчуження, а в подальшому, проведено опис спірної квартири, за результатами якого, 17.04.2014р. складено відповідний акт опису та арешту цієї квартири.

Далі, дізнавшись з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про те, що арештована 24.10.2012р. державним виконавцем спірна квартира ще з 25.05.2007р. знаходиться у заставі (іпотеці) згідно кредитного та іпотечного договорів №640/240-К240 від 25.05.2007р., укладених між ПАТ «Укрсоцбанк» та боржником ОСОБА_1, відповідач 24.04.2014 року направив на адресу Банка лист вих.№17561, в якому просив вирішити питання щодо надання дозволу на реалізацію цієї квартири АДРЕСА_1.

Проте, ПАТ «Укрсоцбанк» своїм листом від 05.05.2014р. повідомив відповідача про те, що заперечує проти реалізації ВДВС цього іпотечного майна, яке з 25.05.2007р. знаходиться у них в заставі.

12.05.2014 року державним виконавцем на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» направлено лист вих.№20453, в якому роз'яснив, що Банк, згідно із вимогами ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», має право звернутися до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Не погоджуюсь з зазначеними вище діями та постановою державного виконавця, позивач, скориставшись своїм правом, звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та, відповідно з правомірності дій та спірного рішення державного виконавця.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати усі необхідні заходи щодо своєчасного та повного виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

Відповідно до вимог ст.ст.2,3,17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу (яка входить до системи органів Міністерства юстиції України) і здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як слідує з положень ч.2 ст.17 вказаного вище Закону, державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Як вбачається зі змісту приписів ст.25 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Далі, державний виконавець протягом 3-х робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до 15-ти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Також, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У відповідності до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Так, приписами ст.32 вказаного Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

А згідно із ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

а) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

б) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює йому (заставодержателю) право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Крім того, згідно зі ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Також, слід зазначити, що, з майна боржника може бути знято арешт і за постановою начальника відповідного відділу ДВС, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, зі змісту вказаних вище вимог Закону вбачається, що законодавець передбачив не тільки право звернення стягнення на заставлене майно (т.б. арешт та опис майна), а і право заставодержателя (іпотекодержателя) на зняття арешту на заставне (іпотечне) майно шляхом пред'явлення до суду відповідного позову або шляхом звернення до начальника відповідного відділу ДВС, який своєю постановою теж має право скасувати арешт майна, накладений підпорядкованим йому державним виконавцем.

Отже, дослідивши матеріали справи, безпосередньо дії державного виконавця та навні у нього підстави для накладення арешту на майно боржника, а також приймаючи до уваги конкретні обставини справи, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, приходить до висновку про правомірність дій відповідача, пов'язаних з примусовим виконанням виконавчого листа №2-1389/2009 від 13.05.2009р. (ВП №13099256).

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з висновками суду 1-ї інстанції про нібито відсутність підстав для зняття арешту на заставне майно, та вважає їх помилковими, оскільки позивач - ПАТ «Укрсоцбанк», як іпотекодержатель, згідно із ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», мав таке право, так як спірна квартира знаходилася у нього в іпотеці та заставі ще з 25.05.2007р., а тому, його пріоритет на задоволення забезпечених іпотекою вимог виник з моменту державної реєстрації іпотеки та внесення цього заставного майна до реєстру обтяжень, т.б. з 01.06.2007р., тобто значно раніше винесеної державним виконавцем постанови від 24.10.2012р. про накладення арешту все майно боржника (в т.ч. і на спірне нерухоме майно).

Отже, за таких обставин, приймаючи до уваги вищезазначене, судова колегія, діючи відповідно до вимог абз.9,10 ч.2 ст.162 КАС України, вважає, що права позивача, як іпотекодержателя (заставодержателя), з урахуванням норм, передбачених ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.16,19 Закону України «Про заставу» та ст.ст.3,12,33 Закону України «Про іпотеку», підлягають захисту шляхом скасування постанови відповідача від 24.10.2012р. в частині накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1, яка з 25.05.2007 року перебуває в заставі (іпотеці) у ПАТ «Укрсоцбанк».

При цьому, одночасно необхідно вказати, що аналогічної позиції з цього спірного питання дотримується і Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ, зокрема в своїх ухвалах від 19.06.2013р. (справа №6-4683св13) та від 18.09.2013р. (справа №6-22186св13).

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Отже, за вказаних обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв'язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає за необхідне скасувати постанову окружного суду та прийняти нову, якою позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Скасувати постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (ВП №13099256) від 24.10.2012 року в частині накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 та з 25.05.2007 року перебуває в заставі (іпотеці) у ПАТ «Укрсоцбанк».

У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко