Справа № 826/11975/15
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігір-ІТБС» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.08.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.01.2015 року №15/26-55-22-03.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.08.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В засідання з'явились учасники процесу.

Представник апелянта наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги та скасуванні оскаржуваної постанови.

Представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи скарги та подані письмові заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не являється платником екологічного податку, а висновки податкового органу про порушення позивачем п. 249.6 ст. 149, ст. 250 ПК України є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ЛІГІР-ІТБС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року за результатом якої складено акт від 12.12.2014 року №1225/26-55-22-02/30522495 (далі - акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 249.6 ст. 149, ст. 250 ПК України за неподання декларацій за 3, 4 квартали 2011 року, 1, 2,3,4 квартали 2012 року, за 1, 2, 3, 4 квартали 2013 року з екологічного податку та занижено податкове зобов'язання по екологічному податку за період що перевірявся в загальній сумі 50 902,83 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.01.2015 року №15/26-55-22-03, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем екологічний податок на загальну суму 65 328,54 грн. (за основним платежем 50 902,83 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 14425,71 грн.).

За результатом адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача в суд за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пп. 240.1.3 п. 240.1 ст. 240 ПК України платниками екологічного податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюється, зокрема, розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини.

Відповідно до пп. 242.1.3 п. 242.1 ст. 242 ПК України об'єктом та базою оподаткування податку є, зокрема, обсяги та види (класи) відходів, що розміщуються у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах протягом звітного кварталу, крім обсягів та видів (класів) окремих відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання, які мають ліцензію на збирання і заготівлю окремих видів відходів як вторинної сировини і провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів.

Отже, визначальним критерієм для сплати екологічного податку є розміщення відходів.

Згідно з п. 14.1.223 п. 14.1 ст. 14 ПК України розміщення відходів - постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що позивач не має дозволу на розміщення відходів.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПАТ «Концерн Галнафтогаз» укладено договір на сервісне обслуговування ремонт обладнання від 01.08.2013 року №1/1-2-13/252, відповідно до якого позивач зобов'язується здійснювати сервісне обслуговування та проводити ремонт обладнання АЗС. Відповідно до умов вказаного договору несправні (замінені) матеріали, запчастини обладнання після їх заміни залишатимуться у розпорядженні замовника (при цьому, складання окремого акту їх приймання-передачі від виконавця до замовника не потрібне). В рамках даного договору Замовник не уповноважує Виконавця (позивача) збирати та утилізувати несправні (замінені) люмінесцентні лампи, матеріали, запчастини, ганчірки тощо.

Аналогічні положення закріплено в договорі від 02.08.2010 року №118/0810/с укладеним між позивачем та ПП «ОККО-Нафтопродукт», від 01.02.2011 року №12/0211/с, №07/0211/с укладеним між позивачем та ТОВ «Альянс-Холдинг».

В матеріалах справи наявні також листи зазначених вище товариств з яких вбачається, що всі матеріали, запчастини, обладнання, які були використані позивачем при виконанні вказаних договорів є власністю товариств, утилізацією займаються виключно товариства.

Доказів на підтвердження того, що позивач збирав та утилізував матеріали, запчастини, обладнання, які були використані позивачем при виконанні вказаних договорів податковим органом не надано.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, факт виконання робіт з ремонту обладнання не є безумовним доказом здійснення позивачем утилізації відходів, в даному випадку люмінесцентних ламп.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що висновок податкового органу, стосовно того, що позивач є платником екологічного податку є безпідставним, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.01.2015 року №15/26-55-22-03 є неправомірним та підлягає скасуванню.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно задоволення позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.08.2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігір-ІТБС» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.08.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

А.Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 22.09.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.