Справа № 818/1104/15
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 р. Справа №818/1104/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп'яненка О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Слов'яносербського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, який підтримала в судовому засіданні та мотивує тим, що з 21.07.2013 року працювала на посаді слідчого Слов'яносербського районного відділу ГУМВС у Луганській області. З весни 2014 року смт. Слов'яносербськ опинилося на території, підконтрольній незаконним збройним формуванням. Райвідділ продовжував роботу до серпня 2014 року. 25 серпня 2014 року з декількома іншими працівниками їздила до ГУМВС України у Луганській області, яке на той час знаходилось в м. Сєвєродонецьк, де надала пояснення про місце знаходження табельної зброї, про співпрацю з незаконними збройними формуваннями та про несення служби з моменту захоплення населеного пункту. Ніяких розпоряджень чи наказів щодо подальшого проходження служби не отримала. З 26.08.2014 року по 15.09.2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні у зв'язку з вагітністю. Після закінчення лікування з'явилась на службу та з'ясувала, що райвідділ в повній мірі не працює. Частина працівників відсутня, керівництва також не було. Частина співробітників намагалася виконувати свої обов'язки. Ніякого організованого переводу райвідділу з території, підконтрольній незаконним збройним формуванням, та виведення працівників для подальшого проходження служби на території, що підконтрольна владі України, керівництвом ГУМВС України у Луганській області не проводилось. В телефонних розмовах з працівниками кадрової служби обласного управління з'ясувати як саме потрібно діяти та як далі проходитиме її служба не вдалося. Працівник кадрового забезпечення ГУМВС України у Луганській області ОСОБА_2 запропонував піти у відпустку по вагітності та пологах. 25.11.2014 року отримала листок непрацездатності на 126 днів та звернулась до відповідача з рапортом про надання відпустки, до якого додала листок непрацездатності. Ніякого повідомлення про прийняте за рапортом рішення не отримувала. 26 грудня 2014 року зателефонувала до управління кадрового забезпечення ГУМВС України у Луганській області та дізналася про своє звільнення наказом від 04.11.2014 року. Витяг з наказу отримала лише 17.02.2015 року на письмовий запит від 13.01.2015 року.

Наказом № 375 о/с на виконання наказу № 3405 від 24.10.2014 року ОСОБА_1 звільнено за п. 64 "є" "Положення про проходження служби..." - за порушення дисципліни. Вважає такі накази в частині, що стосуються її звільнення, незаконними. Найсуворіше з передбачених дисциплінарних стягнень застосовано до неї за відсутності підстав для дисциплінарної відповідальності, оскільки будь-якого порушення дисципліни вона не допускала. Крім того, відповідачем грубо порушено порядок накладення стягнень. Про проведення службового розслідування їй повідомлено не було, не пропонувалось надати пояснення. "Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України" прямо забороняє затвердження висновків розслідування без пояснень особи, щодо якої проводиться розслідування або акту про відмову від надання пояснень. Пояснень від неї ніхто не вимагав, а акту про її відмову надати пояснення не могло бути складено, оскільки вона ніколи не відмовлялась від надання пояснень.

При обранні найсуворішого з передбачених стягнень відповідачем не виконано вимог "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України" та не враховано тяжкість проступку, обставини його вчинення, наслідків, що настали, попередню поведінку. Також не було відповідачем взято до уваги те, що на момент звільнення вона перебувала в стані вагітності, а ст. 184 ч. 3 КЗпП України забороняє звільнення вагітних жінок крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Незаконними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягала у погіршенні самопочуття, душевних стражданнях через втрату роботи, порушенні нормальних життєвих зв'язків.

Просить визнати незаконними та скасувати наказ № 375 о/с від 04.11.2014 року, поновити її на посаді слідчого територіального підрозділу ГУМВС України в Луганській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути на відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачка з 21 липня 2013 року до моменту звільнення проходила службу в органах внутрішніх справ та обіймала посаду слідчого слідчого відділу Слов'яносербського районного відділу ГУМВС України у Луганській області. Ця обставина відповідачем не оспорюється.

24 жовтня 2014 року ГУМВС України у Луганській області видано наказ № 3405 "Про покарання окремих співробітників ГУМВС України у Луганській області", відповідно до якого встановлено неприбуття, станом на 21.10.2014 року, до місця дислокації ГУМВС України у Луганській області та відсутність на службі позивачки. В зв'язку з цим зроблено висновок про самоусунення ОСОБА_1 від виконання службових обов'язків без поважних причин. Такі дії визнано грубим порушенням вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та наказу МВС України від 22.02.2012 року № 155, що полягало у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО, ігнорування вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків. Відповідачем - ГУМВС України у Луганській області прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ". (а.с. 91-95). Наказом ГУМВС України у Луганській області № 375 о/с від 04 листопада 2014 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ (а.с. 22).

Відповідно до ст. 1 "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України" службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Відповідно до ст. 2 дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 4 "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України" наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника. Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк.

Судом встановлено, що позивачка, працюючи у Слов'яносербському районному відділі ГУМВС України у Луганській області з весни 2014 року опинилася на території тимчасово захопленій незаконними збройними формуваннями. За поясненнями позивачки, наданими в судовому засіданні, в серпні 2014 року одним з керівників Слов'яносербського РВ ГУМВС України у Луганській області телефоном повідомлено їй про необхідність прибути до місця тимчасової дислокації ГУМВС України у Луганській області. Після прибуття 25.08.2014 року до м. Сєвєродонецьк нею були надані пояснення з приводу проходження служби з весни 2014 року та місця знаходження табельної зброї. Такі пояснення підтверджено самим відповідачем - ГУМВС України у Луганській області, в запереченнях на позов. В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що до усіх районних та міських відділів ГУМВС України у Луганській області неодноразово направлялись службові телеграми з вимогою про прибуття працівників цих підрозділів до місця тимчасової дислокації ГУМВС України в Луганській області для реєстрації та подальшого проходження служби. Крім цього, вказує на те, що керівники усіх рівнів постійно у телефонному режимі інформували підлеглих, з якими був телефонний зв'язок, про необхідність прибуття до місця дислокації ГУМВС. Будь-яких доказів направлення таких телеграм, доведення їх змісту до позивачки, а також сповіщення її про порядок подальшого несення служби в телефонному режими відповідачем не подано.

ГУМВС України у Луганській області також посилається на звернення колегії МВС України, що розміщувалось на офіційному сайті міністерства. З наданого примірника від 04.07.2014 року вбачається, що в ньому повідомлено про передислокацію Головних управлінь МВС в Донецькій та Луганській областях та необхідність працівників цих територіальних управлінь прибути до 07 липня 2014 року до місця їх дислокації для продовження служби. Будь-якого рішення щодо працівників районних та міських відділів внутрішніх справ наведених областей звернення не містить (а.с. 47). Відповідачем не подано будь-яких доказів для спростування твердження позивачки про те, що в смт. Слов'яносербськ тривалий час не було доступу до мережі Інтернет та деякий час не працював мобільний зв'язок, а також доказів того, що позивачка була обізнана про наявність такого звернення на сайті міністерства.

Крім того, відповідно до п. 21 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. На неодноразові вимоги суду відповідачем - ГУМВС України у Луганській області не подано доказів видання ним наказів про передислокацію підрозділів, зокрема Слов'яносербського РВ ГУМВС, з тимчасово непідконтрольної території, або переведення їх працівників для проходження служби до інших підрозділів та доведення змісту таких наказів до ОСОБА_1 В своїх запереченнях відповідачем повідомлено про те, що таких наказів видано не було. Суд вважає, що звернення колегії МВС України не є наказом в розумінні ст. 4 "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України" та п. 21 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", не містить концертних завдань, строків їх виконання, обов'язкових для виконання позивачкою. Суд вважає, що для реалізації такого звернення прямим чи безпосереднім начальником позивачки мав бути виданий відповідний наказ.

Відповідно до ст. 12 п. 6 "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України" на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади. Відповідно до вимог ст. 14 "Дисциплінарного статуту..." при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 затверджено "Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", відповідно до п. 1.1 якої вона визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні. Відповідно до п. 1.2 Інструкції службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин. Відповідно до п. 3.3 проведення службового розслідування доручається працівникам підрозділів внутрішньої безпеки, інспекції з особового складу підрозділів кадрового забезпечення, а якщо такі підрозділи не передбачені штатним розписом, уповноважені на те начальники доручають проведення службових розслідувань найбільш досвідченим працівникам, здатним усебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об'єктивні висновки.

Судом встановлено, що наказом ГУМВС України у Луганській області № 3357 від 22.10.2014 року призначено службове розслідування за фактом невиходу на службу окремих працівників ГУМВС України у Луганській області (а.с. 106-108). На вимогу суду про надання матеріалів проведеного службового розслідування відповідачем надано лише копії акту про невихід на службу від 22.10.2014 року та висновок службового розслідування, затверджений 23.10.2014 року. Будь-яких інших матеріалів службового розслідування, зокрема стосовно позивачки, відповідачем не надано. За таких обставин, суд приходить до переконання, що матеріали службового розслідування складаються лише з акту про невихід на службу та висновків розслідування. З наданого висновку вбачається, що комісією в ході його проведення не встановлено, яким саме наказом, в які строки та до якого підрозділу позивачку було зобов'язано прибути для подальшого проходження служби. Не встановлено факту повідомлення позивачці про існування такого наказу, причин її неприбуття, тобто в порушення вимог "Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України" не встановлено причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини ОСОБА_1 у випадку виявлення факту вчинення нею дисциплінарного проступку, а також з'ясування інших обставин. Так, комісією в ході розслідування не було встановлено, що ОСОБА_1 на момент зазначених подій була вагітною, деякий час перебувала на стаціонарному лікуванні. В порушення вимог п. 6.3.6 "Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України" висновки розслідування відповідачем затверджено без отримання письмового пояснення ОСОБА_1 В наданих матеріалах розслідування відсутній акт про відмову в наданні пояснення. Враховуючи, що розслідування призначено наказом від 22.10.2014 року, а висновки за його результатами затверджено вже 23.10.2014 року, суд вважає безпідставним твердження відповідача - ГУМВС України у Луганській області, про неможливість сповіщення позивачки про розпочате щодо неї розслідування та витребування у неї письмових пояснень. Крім того, про необхідність з'явитися до місця тимчасової дислокації ГУМВС України у Луганській області позивачі раніше було повідомлено, ця вимога нею виконана 25.08.2014 року, що підтверджено самим відповідачем.

Cудом встановлено, що на момент звільнення позивачка була вагітною, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність,листком непрацездатності та свідоцтвом про народження ОСОБА_3 (а.с. 16-18). Відповідно до п. 17 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством. Нормативними актами, що регулюють порядок проходження служби в органах внутрішніх справ: Законом України "Про міліцію", "Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України", затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV, "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" порядок проходження служби вагітними жінками, порядок притягнення їх до дисциплінарної відповідальності не врегульовано. За таких обставин, суд вважає необхідним керуватися загальними нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. В порушення вимог цієї норми відповідачем прийнято рішення про звільнення позивачки.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачкою дисциплінарного проступку та правомірності виданих ним наказів № 3405 "Про покарання окремих співробітників ГУМВС України у Луганській області" від 24.10.2014 року та № 375 о/с від 04.11.2014 року в частині, що стосується ОСОБА_1 Позивачка просить скасувати лише наказ № 375 о/с. Цей наказ по особовому складу є похідним та виданим на виконання наказу № 3405 "Про покарання окремих співробітників ГУМВС України у Луганській області". На підставі вимог ст. 11 ч. 2 КАС України для повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати в частині, що стосується позивачки, накази відповідача № 3405 "Про покарання окремих співробітників ГУМВС України у Луганській області" від 24.10.2014 року та № 375 о/с від 04.11.2014 року.

Відповідно до п. 24 "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" у разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Суд вважає необхідним поновити ОСОБА_1 на посаді, з якої її було незаконно звільнено. Враховуючи, що керівництвом Слов'яносербського РВ ГУМВС України у Луганській області накази про звільнення ОСОБА_1 не видавались, а права її порушено саме діями ГУМВС України у Луганській області, суд вважає необхідним стягнути з ГУМВС України у Луганській області на користь позивачки грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. На неодноразові вимоги суду відповідачем не надано відомостей про розмір грошового забезпечення позивачки. За таких обставин, при визначенні розміру стягнення, суд виходить з розміру доходу позивачки за останній з відомих кварталів за довідкою з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів (а.с. 24). Враховуючи час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з моменту звільнення 24.10.2014 року по день розгляду справи, суд вважає необхідним стягнути на її користь з відповідача 31467 грн. 80 коп. грошового забезпечення.

Позивачка просить також стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 3000 грн., однак будь-яких доказів втрат немайнового характеру внаслідок дій відповідача нею не подано, тому суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 94 КАС України суд вважає необхідним стягнути з Державного бюджету України на користь позивачки 400 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Слов'яносербського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області № 3405 від 24.10.2014 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1, слідчого слідчого відділу Слов'яносербського районного відділу.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області № 375 о/с від 04.11.2014 року в частині звільнення ОСОБА_1, слідчого слідчого відділу Слов'яносербського районного відділу, з органів внутрішніх справ.

Поновити ОСОБА_1 в органи внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділу Слов'яносербського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (вул. Партизанська, 16, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ідентифікаційний код 08592129) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 31 467,80 грн. (тридцять одна тисяча чотириста шістдесят сім грн. 80 коп.).

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн.

В задоволенні вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. відмовити в зв'язку з необгрунтованістю.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 в органи внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділу Слов'яносербського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області та стягнення грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3 126 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) О.В. Соп'яненко

З оригіналом згідно

Суддя О.В. Соп'яненко