Справа № 817/721/13-а
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2013-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/721/13-а

20 березня 2013 року 11год. 19хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ПП Косовська ОСОБА_3
до Державна податкова інспекція у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась з позовом до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області ДПС (далі ДПІ у Рівненському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №1 від 22.11.2012р., №1 від 22.11.2012р. та №1 від 22.11.2012р.

В обґрунтування позову вказує, що витрати на закупівлю товару (меду) у фізичної особи, які здійснювались найманим працівником позивача, підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку та є оплаченими, а донараховані суми податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності та податку з доходів фізичних осіб найманого працівника суперечить чинному законодавству з питань оподаткування.

Зазначає, що сума витрат та податкового кредиту за серпень 2011 року сформована позивачем правомірно, господарські операції підтверджуються належно оформленими первинними документами бухгалтерського обліку, а висновки податкового органу про нікчемність договору транспортного перевезення з ТОВ «Гал Славія» за серпень 2011 року суперечить податковому законодавству. Вказує, що платник податків не несе відповідальності за недотримання законодавства з питань оподаткування контрагентом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, подав письмові заперечення та, зокрема, пояснив, що згідно отриманої інформації від Васильківського відділення Токмацької ОДПІ Запорізької області ДПС, громадянином ОСОБА_5 в 2010 році продано меду в кількості всього 100 кг на суму 1300 грн. Відповідно до наданого пояснення гр. ОСОБА_5 він має в підсобному господарстві бджіло сімей у кількості пяти штук та в 2010 р. здавав мед в кількості сто кілограм на суму 1300 грн.

Крім того, Кіровоградською ОДПІ Кіровоградської області ДПС було надіслано до ДПІ у Рівненському районі акт від 09.07.2012 р. № 424/22-6/30583483 про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента ТОВ «Гал Славія» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ФОП ОСОБА_4, їх реальності та повноти відображення в обліку, оскільки ТОВ «Гал Славія» має стан «8» - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, а відтак провести зустрічну звірку за період з 01.08.2011 р. по 31.08.2011 р. немає можливості.

З наведених підстав відповідач вважає правомірним зменшення позивачу податкового кредиту і витрат по взаємовідносинах з названим постачальником, донарахування податків з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності та з доходів фізичних осіб (найманого працівника), а також застосування штрафних (фінансових) санкцій. У задоволенні адміністративного позову просив відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебуває на податковому обліку в ДПІ у Рівненському районі та є платником ПДВ. Види діяльності, які здійснювала 51.38.0 «Оптова торгівля іншими продуктами харчування» та 60.24.0 «Діяльність автомобільного вантажного транспорту».

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 (НОМЕР_1) ДПІ у Рівненському районі було складено ОСОБА_6 349/42/1751/НОМЕР_1 від 07.11.2012р., в якому встановлені наступні порушення пп.7.1 ст. 7, пп.9.12.1, пп. 9.12.2 п. 9.12 ст.9 Закону України від 22.05.2003 року №889-IV Про податок з доходів фізичних осіб, ст. 13, абз. б п.1 ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92р. №13-92 Про прибутковий податок з громадян, п.6 ст. 128 Господарського кодексу України, п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України від 28.12.94р. №334/94-ВР Про оподаткування прибутку підприємств, пп.138.2 ст.138, п.167.1 ст.167, п. 177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 5791,38 грн., порушення п.198.3, п.198.6 ст.198, пп.201.1, пп.201.2, пп.201.4, пп.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого зменшено залишок відємного значення з податку на додану вартість на суму 4637 грн., порушення п.1.12 ст.1, п.3.4 ст.3,пп.4.2 ст.4, пп.4.2.15 п.4.2 ст.4, пп.9.10 ст.9, п.7.1 ст.7, пп.8.1.1, пп.8.1.2 п.8.1 ст.8, пп. а п..19.2 ст.19, пп.20.3.1, пп.20.3.2 п.20.3 ст.20, п.22.3 ст.22 Закону України від 22.05.2003р №889-IV Про податок з доходів фізичних осіб, в результаті чого не утриманий і не перерахований до бюджету податок з доходів фізичних осіб при перевірці коштів, отриманих під звіт, в сумі 5796,78 грн. за 2010р.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення №1 від 22.11.2012 р., податок з доходу фізичних осіб від підприємницької діяльності 5791,38 грн. (за основним платежем) та 2895,69 грн. (за штрафними санкціями), №1 від 22.11.2012 р. податок з доходу фізичних осіб (наймані особи) на суму 5796,78 грн. (за основним платежем) та 1449,2 грн. (за штрафними санкціями) та №1 від 22.11.2012р. завищення від'ємного значення ПДВ 4637 грн. (за основним платежем).

Позивач оскаржив зазначені повідомлення-рішення в частині цих сум.

По результатам розгляду первинної скарги ДПС в Рівненській області рішенням від 29.01.2013 року №70/14/10-210/487 позивачу частково зменшено донараховані суми по акту позапланової перевірки, а саме щодо застосування штрафної (фінансової) санкції по податку на доходи фізосіб від підприємницької діяльності в сумі 2463,63 грн., у розмірі 50% суми нарахованого податкового зобов'язання, за 2010р. не враховані приписи ч. ІІ ст. 58 Конституції України, тобто за порушення, вчинені у попередніх періодах та виявлених після набрання чинності ПКУ не допускається застосування санкцій, що не були передбачені нормативно-правовими актами до 01.01.2011р.

Незважаючи на те, що за наслідком розгляду первинної скарги ДПС у Рівненській області скасувала податкове повідомлення-рішення ДПІ у Рівненському районі від 22.11.2012 р. № 1 у частині визначення грошового зобовязання в сумі 2463,63 грн. застосованої штрафної (фінансової) санкції, від 22.11.2012 р. № 1 про зменшення розміру відємного значення по податку на додану вартість в сумі 3620,00 грн. за основним платежем, а скаргу в даній частині задовольнила, ДПІ у Рівненському районі нових податкових повідомлень рішень не прийняла, чим порушила вимоги п.60.4 ст.60 ПК України.

Не погодившись із результатами розгляду первинної скарги, позивачем було надано скаргу до ДПС України, яка була залишена без розгляду рішенням №934/К/10-2315 від 18.02.13року.

Враховуючи доводи та заперечення сторін, в ході судового розгляду справи підлягали до перевірки фактичні обставини стосовно реальності господарських операцій щодо закупівлі меду найманою особою позивача у громадянина ОСОБА_5 та правомірності формування позивачем податкового кредиту та витрат в серпні 2011 року по перевезенню вантажу ТОВ «Гал Славія».

Судом встановлено, що найманим працівником позивача, а саме: заготівельником ОСОБА_6 15.09.2010 року була здійснена закупка меду бджолиного у кількості 1716 кг. на загальну суму 34148,40 грн. у громадянина ОСОБА_5 (код НОМЕР_2). Здійснення даної закупки підтверджується закупівельним актом № 4 від 15.09.2010р. та довідкою Скельківської сільської Ради Василівського району Запорізької області №1196 від 09.08.2010р. В закупівельному акті щодо купівлі-продажу меду бджолиного наявний підпис ОСОБА_5, яким підтверджується продаж меду і отримання коштів від заготівельника ОСОБА_6 у розмірі 34148,40грн.

Закупівля меду здійснювалась за кошти, які видавались під звіт заготівельнику позивача ОСОБА_6 за видатковим касовим ордером від 14.09.2010 р. на суму 45000,00 грн.

Вищенаведене також підтверджується звітом заготівельника ОСОБА_6 про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт від 30.09.2010 р., в якому міститься запис про номер, дату, прізвище та ініціали фізичних осіб продавців меду, номер закупівельного акту та суму сплачених коштів на закупівлю меду, а також виданих коштів під звіт та повернення залишку коштів.

У судовому засіданні були також досліджені первинні документи, що підтверджують факт перевезення вантажу (закуплений мед) ТОВ «Гал Славія» з смт. Устинівка Кіровоградської області до м. Рівне:

- акт виконаних робіт № GS0000011 від 11.08.2011р. на суму 6100 грн.;

- рахунок-фактура № GS0000011 від 11.08.2011р. на суму 6100 грн.;

- договір-заявка №16 на перевезення вантажу від 10.08.2011р.;

- ТТН ААБ №0012076 від 10.08.2011р.;

- банківської виписки про проведені розрахунки.

У відповідності до наданого позивачем суду свідоцтва вбачається, що державна реєстрація юридичної особи ТОВ «Гал Славія» відбулась 25.10.1999р., а також те, що на момент здійснення транспортного перевезення ТОВ «Гал Славія» була зареєстрована платником ПДВ, згідно свідоцтва №14890074 про реєстрацію платника ПДВ.

Оцінюючи встановлені в ході судового розгляду справи фактичні обставини, суд враховує, що згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 цього ж Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вищеописані та досліджені судом документи, якими оформлено господарську операцію з придбання найманим працівником позивача меду бджолиного в громадянина ОСОБА_5 та понесення позивачем витрат за транспортним перевезенням ТОВ «Гал Славія», відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", розкривають зміст господарської операції, підтверджують реальність руху активів позивача, є первинними документами в розумінні закону, а відтак є належними та допустимими доказами відповідно до приписів статті 70 КАС України, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Таким чином, в силу приписів ст.ст. 44 та 83 Податкового кодексу України посадова особа ДПІ у Рівненському районі під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки була зобов'язана врахувати надані ФОП ОСОБА_4 первинні документи, що підтверджують факти вчинення господарських операцій з придбання найманим працівником позивача меду бджолиного в громадянина ОСОБА_5 та правомірність понесення позивачем витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за транспортним перевезенням ТОВ «Гал Славія». У разі якщо первинні документи, надані платником податків під час проведення перевірки, викликають сумніви у їх достовірності, акт документальної перевірки повинен містити посилання на докази, що доводять складання таких документів без реального здійснення господарських операцій. В дослідженому судом акті перевірки належно підтверджені висновки щодо складання бухгалтерських документів без реального здійснення господарських операцій відсутні.

У відповідності до п. 3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Національного банку України 15.12.2004р. №637 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за №40/10320, підприємства, що займаються закупівлею товарів сільськогосподарської продукції, проведення розрахунків за які не врегульовано законодавством України, можуть проводити видачу готівки здавальникам такої сільськогосподарської продукції за відомостями, в яких зазначаються прізвища здавальників, їх адреси, обсяги зданої продукції і сума виплаченої готівки, що засвідчуються підписом здавальника.

Відповідно до пп. 170.9.2 Податкового кодексу України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою Порядком №996, до закінчення 5 банківського дня, наступного за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження; завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

Згідно п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

До витрат операційної діяльності відносяться витрати, визначені пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 Податкового кодексу України.

Згідно п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

У відповідності до п. 138.6 ст.138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Відповідно до п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно п.138.8.1 ст.138 Податкового кодексу України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Системний аналіз приписів Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що наявність належними чином оформленого первинного документа на отриманий товар та послугу, оплаченого фізичною особою підприємцем та віднесеного на витрати у зв"язку із отриманим доходом, дає право віднести на витрати суми коштів за придбаний товар та послугу у періоді в якому він був проданий у зв'язку із господарською діяльністю.

Відповідно до п.198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз приписів Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що наявність належним чином оформленої податкової накладної, за умови підтвердження господарської операції первинними та розрахунковими документами, є достатньою підставою для формування платником податків податкового кредиту.

Оцінивши в сукупності досліджені судом докази в розрізі норм матеріального закону, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_4 правомірно сформовано витрати за придбаним медом підзвітною особою найманим працівником у сумі 34148,40 грн., податковий кредит з податку на додану вартість на суму 1016,67 грн. та витрати на суму 5083,33 грн. по господарських операціях з транспортного перевезення меду ТОВ «Гал Славія».

Як встановлено з висновків акта перевірки, заперечень проти позову, прийняття спірних податкових повідомлень-рішень обґрунтоване тим, що господарська операція ФОП ОСОБА_4 з ТОВ «Гал Славія» була здійснена без мети настання реальних наслідків, а тому правочин відповідно до ст.ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України є нікчемним, а відтак податковий кредит позивачем сформовано на суму 1016,67 грн з порушенням п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а витрати сформовано з порушенням п.138.2, п.138.4, ст.138 п.139.1 ст.139 п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України.

З такими висновками податкового органу суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визна-чений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Аналізуючи доводи відповідача в розрізі приписів ст.ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що правочин, вчинений між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Гал Славія», не може бути кваліфікований як такий, що порушує публічний порядок, а отже відсутні підстави для висновку щодо його нікчемності. Матеріалами справи не встановлено документального підтвердження знищення, пошкодження майна чи незаконного ним заволодіння. Зі сторони податкового органу не надано доказів, які підтверджують вину будь-кого з учасників правочину у вчинені діяння, що порушує публічний порядок. На наявність вироку в кримінальній справі, що набрав законної сили, відповідач не покликається.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача про про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента ТОВ «Гал Славія» за період з 01.08.2011 р. по 31.08.2011 року (згідно акту Кіровоградської ОДПІ Кіровоградської області ДПС від 09.07.2012 р. № 424/22-6/30583483), оскільки вказаний термін знаходиться за межами періоду вчинення господарських взаємовідносин з позивачем, а відтак зазначена обставина не впливає на оцінку доказів у справі.

Суд критично оцінює доводи сторони відповідача про те, що згідно отриманої інформації від Васильківського відділення Токмацької ОДПІ Запорізької області ДПС, встановлено, що громадянином ОСОБА_5 в 2010 році продано меду в кількості 100 кг на суму 1300 грн., позаяк факт закупівлі меду 15.09.2010 року у кількості 1716 кг. на загальну суму 34148,40 грн. у громадянина ОСОБА_5 (код НОМЕР_2) підтверджений дослідженими у судовому засіданні первинними документами, наданими найманим працівником - заготівельником ОСОБА_6 Здійснення даної закупки підтверджено закупівельним актом № 4 від 15.09.2010р., в якому наявні підписи заготівельника та продавця меду та довідкою Скельківської сільської Ради Василівського району Запорізької області №1196 від 09.08.2010р. Придбання меду здійснювалось коштами, які видавались під звіт заготівельнику позивача ОСОБА_6 за видатковим касовим ордером від 14.09.2010 р. на суму 45000,00 грн., вищенаведене підтверджується звітом заготівельника ОСОБА_6 про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт від 30.09.2010 р. в якому міститься запис про номер, дату, прізвище та ініціали фізичних осіб продавців меду, номер закупівельного акту та суму сплачених коштів на закупівлю меду, а також виданих коштів під звіт та повернення залишку коштів.

Суд враховує, що згідно статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" № 755-IV від 15.05.2003 року, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Будь-які відомості щодо обізнаності позивача з можливими порушеннями господарської діяльності чи податкового законодавства, учиненими контрагентом ТОВ "Гал Славія", в матеріалах справи відсутні.

Відповідачем не було доведено наявність будь-яких умисних дій з боку позивача стосовно ухилення від сплати податків, а тому позивач мав достатні і передбачені законодавством підстави для віднесення суми сплаченого на користь постачальника ПДВ до складу податкового кредиту та витрат, а також щодо формування витрат з придбання меду, отже відсутні факти, які б свідчили, що зміст укладених правочинів щодо надання послуг перевезення та закупівлі меду не відповідає дійсним намірам сторін, та що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання таких договорів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо застосування норм права при розгляді спорів цієї категорії, несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому покладення на позивача обов'язку сплати збільшеного податкового зобов'язання внаслідок порушень господарського чи податкового законодавства, допущених контрагентом (як-то відсутність за місцезнаходженням, порушення порядку ведення бухгалтерського та податкового обліку) суд вважає неправомірним.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За результатами судового розгляду справи суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено порушення позивачем пп.7.1 ст. 7, пп.9.12.1, пп. 9.12.2 п. 9.12 ст.9 Закону України №889-IV від 22.05.2003р. Про податок з доходів фізичних осіб, ст. 13, абз. б п.1 ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92р. №13-92 Про прибутковий податок з громадян, п.198.3, п.198.6 ст.198, пп.201.1, пп.201.2, пп.201.4, пп.201.10 ст.201 Податкового кодексу України , п.1.12 ст.1, п.3.4 ст.3,пп.4.2 ст.4, пп.4.2.15 п.4.2 ст.4, пп.9.10 ст.9, п.7.1 ст.7, пп.8.1.1, пп.8.1.2 п.8.1 ст.8, пп. а п..19.2 ст.19, пп.20.3.1, пп.20.3.2 п.20.3 ст.20, п.22.3 ст.22 Закону України №889-IV від 22.05.2003р. Про податок з доходів фізичних осіб.

При прийнятті рішення суд також враховує, що відповідачем не було прийняті нові податкові повідомлення рішення після часткового скасування спірних податкових повідомлень рішень ДПС у Рівненській області, а відтак в силу вимог п. 60.4 ст.60 ПК України податкові повідомлення рішення №1 від 22.11.2012 р., №1 від 22.11.2012 р. та №1 від 22.11.2012 року на даний час є чинними у повному обсязі. Тому з метою повного захисту прав позивача, в силу вимог ст.11 КАС України, суд виходить за межі позовних вимог та перевіряє правомірність оскаржених податкових повідомлень рішень у повному обсязі, без урахування рішення ДПС у Рівненській області від 29.01.2013 року №70/14/10-210/487 про їх часткове скасування.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

З огляду на встановлені судом обставини суд вважає, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №1 від 22.11.2012р., №1 від 22.11.2012р. та №1 від 22.11.2012р. повністю.

Судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до ч.1 ст.94 КАС України у розмірі 114 грн. 70 коп.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби від 22.11.2012 року № 1, від 22.11.2012 року № 1 та від 22.11.2012 року № 1.

Присудити на користь позивача ПП Косовська ОСОБА_3 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.