Справа № 2а/0370/3042/11
Суддя: Александрова Марія Ананіївна
Дата ухвалення: 2011-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2011 року < год:хв > Справа № 2а/0370/3042/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Александрової М.А.,

при секретарі судового засідання Лащуку О.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 виховної колонії про стягнення нарахованого, але не повністю виплаченого, грошового забезпечення і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2009 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_4 виховної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області про стягнення нарахованого, але не повністю виплаченого, грошового забезпечення і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2009 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі (а.с.1).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2011 року ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2009 року скасовано (а.с.58,59), справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду і отримано судом першої інстанції 08 листопада 2011 року (а.с.61, 62).

Провадження у даній справі відкрито ухвалою від 11 листопада 2011 року (а.с.63).

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

Позивач - старший прапорщик внутрішньої служби, проходив службу у ОСОБА_4 виховній колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області на посаді молодшого інспектора-кінолога відділу режиму і охорони.

Наказом ОСОБА_4 виховної колонії від 29 серпня 2008 року № 93 о/с позивача звільнено із служби у запас 31 серпня 2008 року відповідно до підпункту "ж" пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням). Наказом відповідача від 19 вересня 2008 року № 102 о/с внесено зміни до наказу від 29 серпня 2008 року № 93 о/с : звільнено позивача зі служби за підпунктом "в" пункту 63 зазначеного Положення (через обмежений стан здоров'я).

На день звільнення зі служби було нараховане грошове забезпечення за серпень 2008 року в розмірі 2 053,01 грн., що підтверджується грошовим атестатом № 8, яке було виплачене 20 серпня 2008 року. Також була нарахована грошова допомога при звільненні в розмірі 7 698,70 грн., яка виплачена протягом листопада 2008 року - лютого 2009 року.

Після звільнення зі служби позивачеві стало відомо, що йому не нараховувались і не виплачувались: доплата за охоронну службу із службовим собакою і за роботу понад встановлену норму. Тому позивач звертався до відповідача і в ОСОБА_4 міжрайонну прокуратуру про виплату відповідачем зазначених доплат. Виплата доплат позивачеві проведена 20 травня 2009 року.

Відповідачем проведено перерахунок грошового забезпечення і видано грошовий атестат № 11, в якому грошове забезпечення за серпень 2008 року становить 2 104,64 грн., а вихідна допомога - 15 919,58 грн.

Тобто, на час звернення позивача до суду йому нараховане, але фактично не виплачене, грошове забезпечення за серпень 2008 року в розмірі 51,63 грн.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) відповідач повинен виплатити позивачеві за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку його середній заробіток, який становить за період з 20 серпня 2008 року по 03 листопада 2009 року 30 727,59 грн.

Просив позивач стягнути з відповідача грошове забезпечення в сумі 51,63 грн. і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30 727,59 грн.

Під час розгляду справи позивач змінював позовні вимоги, подаючи письмову заяву від 23 листопада 2011 року (а.с.72-88) , просив визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення в день звільнення позивача розрахунку; зобов'язати відповідача виплатити нараховане, але не повністю виплачене грошове забезпечення за серпень 2008 року в сумі 51,63 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 серпня 2008 року по 23 листопада 2011 року в сумі 82 776,40 грн. та компенсацію втрати частини доходів позивача у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 12 995,90 грн. (82 776,40 грн. х 15,7 - приріст індексу споживчих цін у серпні 2008 року : 100 = 12 995,90); стягнути з відповідача 95 772,30 грн. ( 51,63 + 82 776,40 + 12 995,90).

В письмових запереченнях проти адміністративного позову від 21 листопада 2011 року № 11/3681 (а.с.68) відповідач не визнав позов повністю. Так, листом ОСОБА_4 виховної колонії від 29 липня 2009 року № 1247 позивача повідомлено про проведення з ним повного розрахунку і про переплату йому грошового забезпечення в розмірі 1 085,47 грн. Заборгованості по грошовому забезпеченню в сумі 51,63 грн. не існує. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача проведено неправильно, оскільки в нього включені дні після проведення повного розрахунку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_5 змінили позовні вимоги. Просять стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18 085,60 грн. з 31 серпня 2008 року по 20 травня 2009 року і компенсацію втрати частини доходів позивача у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 1 808,56 грн., а всього 19 894,16 грн. Так, за час проходження служби позивачеві не нараховувалась і не виплачувалась доплата за охоронну службу із службовим собакою. Така доплата за період з 01 січня по 31 серпня 2008 року нарахована і виплачена в сумі 334,24 грн. 20 листопада 2008 року, а за період з 01 вересня 1999 року по 31 грудня 2007 року - нарахована і виплачена в сумі 1 873,51 грн. 20 травня 2009 року. Крім того, у 2007 - 2008 роках не нараховувалась і не виплачувалась доплата за роботу понад встановлену норму. Ця доплата нарахована і виплачена після звільнення позивача в сумі 1 101,63 грн. 19 грудня 2008 року. Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем проведено 20 травня 2009 року, а тому відповідач повинен виплатити позивачеві середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку: з 31 серпня 2008 року по 20 травня 2009 року - 260 днів, в сумі 18 085,60 грн. Відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" і постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" відповідач повинен виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 1 808,56 грн. (18 085,60 х 1,1 - індекс інфляції у травні 2009 року = 1 808,56).

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнає повністю. Суду пояснив, що затримки розрахунку при звільненні позивача не було, належні до виплати на день звільнення - 31 серпня 2008 року суми були виплачені ще 20 серпня 2008 року. Тому середній заробіток за час затримки розрахунку не повинен нараховуватися. Крім того, виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу, в тому числі і позивачу, проводилась на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а тому положення статті 117 КЗпП України не застосовуються. Після звільнення позивача із служби була нарахована і виплачена доплата до посадового окладу за охоронну службу із службовим собакою: за період з 01 січня по 31 серпня 2008 року в сумі 334,24 грн. нарахована і виплачена 20 листопада 2008 року, а за період з 01 вересня 1999 року по 31 грудня 2007 року - в сумі 1 873,51 грн. нарахована і виплачена 20 травня 2009 року; також була нарахована і виплачена 19 грудня 2008 року доплата за понаднормово відпрацьований час у 2007-2008 роках в сумі 1 101,63 грн. Тому компенсація позивачеві втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати не проводилася. Просить представник відповідача відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі обставини у справі і перевіривши їх доказами, приходить до висновку про безпідставність позову з наступних підстав.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою.

Суспільні відносини, повязані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України «Про державну службу». Згідно зі статтею 9 цього Закону регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Спеціальним законодавством урегульовані питання, повязані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням). До таких спеціальних законодавчих актів належать, зокрема, Закон України «Про міліцію», Закон України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 2 частини 1 статті 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення із публічної служби.

Судом встановлено, що позивач - старший прапорщик внутрішньої служби, проходив службу у ОСОБА_4 виховній колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області на посаді молодшого інспектора-кінолога відділу режиму і охорони.

Наказом ОСОБА_4 виховної колонії від 29 серпня 2008 року № 93 о/с (а.с.20) позивача звільнено із служби у запас 31 серпня 2008 року відповідно до підпункту "ж" пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням). Наказом відповідача від 19 вересня 2008 року № 102 о/с (а.с.38) внесено зміни до наказу від 29 серпня 2008 року № 93 о/с : звільнено позивача зі служби за підпунктом "в" пункту 63 зазначеного Положення (через обмежений стан здоров'я).

Відповідно до статтей 6, 14, 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" Державна кримінально-виконавча служба України складається з центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань зі спеціальним статусом, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України. Установи виконання покарань є юридичними особами.

До персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Особи, які вперше зараховуються на посади рядового і начальницького складу складають присягу.

Спеціальне звання старший прапорщик внутрішньої служби присвоюється особам молодшого начальницького складу.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється дія статтей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу".

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На цих працівників поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Отже, судом встановлено, що позивач проходив публічну службу в установі виконання покарань - ОСОБА_4 виховній колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області і на нього поширювались порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. Законодавство про працю, зокрема Кодекс законів про працю України, не регулює проходження служби позивачем.

Судом також встановлено, що Указом Президента України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну пенітенціарну службу України шляхом реорганізації Державного департаменту України з питань виконання покарань. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1062 "Про утворення територіальних органів Державної пенітенціарної служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної пенітенціарної служби шляхом перетворення територіальних органів Державного департаменту з питань виконання покарань, в тому числі: управління Державної пенітенціарної служби у Волинській області шляхом перетворення управління Державного департаменту з питань виконання покарань у Волинській області. Встановлено, що територіальні органи Державного департаменту з питань виконання покарань, що перетворюються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам, які утворюються. Наказом Державної пенітенціарної служби України від 01 листопада 2011 року № 480 "Про затвердження Переліку найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів і навчальних закладів, що належать до сфери управління Державної пенітенціарної служби України" затверджено Перелік найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів і навчальних закладів, що належать до сфери управління Державної пенітенціарної служби України, до якого включено управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області і ОСОБА_4 виховну колонію управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області.

Отже, на час розгляду справи найменування відповідача у справі - ОСОБА_4 виховна колонія управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області.

Як встановлено судом з пояснень осіб, які беруть участь у справі, з наданих суду сторонами письмових доказів, у відповідача на час розгляду справи судом відсутня заборгованість перед позивачем з виплати належного позивачеві грошового забезпечення.

Суд вважає, що на день звільнення позивача зі служби - 31 серпня 2008 року з ним проведено розрахунок: виплачено 20 серпня 2008 року нараховане станом на 31 серпня 2008 року грошове забезпечення (а.с. 21, 25).

Після звільнення зі служби позивачеві стало відомо, що відповідачем йому не нараховувалася і не виплачувалася за весь період проходження служби доплата до посадового окладу за охоронну службу із службовим собакою, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", тому за зверненням позивача ОСОБА_4 міжрайонною прокуратурою за участю спеціалістів управління праці та соціального захисту населення виконкому ОСОБА_4 міської ради проводилася перевірка правильності нарахування відповідачем грошового забезпечення позивачеві, вносився припис про усунення порушень законодавства про оплату праці (а.с. 30, 31, 105-106).

Проведеними перевірками було встановлено, що за період проходження служби позивачем з 01 вересня 1999 року по 31 серпня 2008 року йому не нараховувалась доплата до посадового окладу за охоронну службу із службовим собакою, а також не проведена компенсація за роботу понад встановлену норму за 2007-2008 роки.

Доплата до посадового окладу за охоронну службу із службовим собакою позивачеві нарахована і виплачена: за період служби з 01 січня по 31 серпня 2008 року в сумі 334,24 грн. - 20 листопада 2008 року, за період служби з 01 вересня 1999 року по 01 січня 2008 року в сумі 1 873,51 грн. - 20 травня 2009 року, що підтверджується поясненнями осіб, які беруть участь у справі, розрахунковими листками ОСОБА_1 за 2008 і 2009 роки, які складалися ОСОБА_4 виховною колонією (а.с.97), виписками банківської установи з рахунку ОСОБА_1 за 2008-2009 роки про зарахування заробітної плати (а.с.23-26), листами ОСОБА_4 міжрайонної прокуратури від 19 грудня 2008 року і ОСОБА_4 виховної колонії від 22 червня 2009 року, адресованими позивачу (а.с.22, 30).

Компенсація за роботу понад встановлену норму за 2007-2008 роки нарахована і виплачена позивачеві в сумі 1 101,63 грн. 19 грудня 2008 року, що також підтверджують сторони у справі, крім того, підтверджується розрахунковим листком ОСОБА_1 за 2008 рік, складеним ОСОБА_4 виховною колонією (а.с.97), випискою банківської установи з рахунку ОСОБА_1 за 2008 рік про зарахування заробітної плати (а.с.25, 26), листами ОСОБА_4 міжрайонної прокуратури від 19 грудня 2008 року і ОСОБА_4 виховної колонії від 22 червня 2009 року, адресованими позивачу (а.с.22, 30).

Відповідно до статтей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, а саме: передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка не містить санкції за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу.

Чинність Кодексу законів про працю України не поширюється на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а значить і на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби. Тому якби і була затримка розрахунку при звільненні позивача, то передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність не може бути застосована.

Згідно із статтями 1, 2 і 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", пунктами 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягає, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Судом встановлено, що доплата до посадового окладу за охоронну службу із службовим собакою позивачеві нарахована і виплачена: за період служби з 01 січня по 31 серпня 2008 року в сумі 334,24 грн. - 20 листопада 2008 року, за період служби з 01 вересня 1999 року по 01 січня 2008 року в сумі 1 873,51 грн. - 20 травня 2009 року; компенсація за роботу понад встановлену норму за 2007-2008 роки нарахована і виплачена позивачеві в сумі 1 101,63 грн. 19 грудня 2008 року.

Отже, підстав для нарахування позивачеві компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати немає.

Крім того, позивачем розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводився не відповідно до статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати": для розрахунку бралася не сума нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний місяць (як вважає позивач - доплата до посадового окладу за охоронну службу із службовим собакою і компенсація за роботу понад встановлену норму), а сума нарахованого позивачем середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України субєкт владних повноважень, приймаючи рішення, повинен дотримуватися обовязку діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод і інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору судом вчинені відповідачем, як субєктом владних повноважень, дії перевірялися на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення чи дії покладається на відповідача і у справах про проходження публічної служби.

Згідно з положеннями, закріпленими статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивачем не надано суду доказів, які б спростовували доводи відповідача, а встановлені у справі обставини не підтверджують правомірності позиції позивача.

Суд вважає, що відповідач довів правомірність своїх рішень і дій, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", суд

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 виховної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 07 грудня 2011 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.А. Александрова