Справа № 2а-450/10/0370
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2010-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2010 рокуСправа № 2а-450/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд в складі:

в складі головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Кузику Р.В,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

з участю прокурора Загоруйка С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку адміністративну справу за позовом прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України до ОСОБА_2 про стягнення фінансових санкій,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Луцька в інтересах держави в особі Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та звязку України звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення фінансових санкій.

Вказаний позов мотивовано тим, що прокуратурою проведено перевірку в управлінні Головавтоінспекції у Волинській області щодо дотримання вимог законодавства України про автомобільний транспорт.

Встановлено, що 28.01.2009 року державними інспекторами територіального управління складено акт перевірки дотримання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Даним актом зафіксовано вчинення ОСОБА_2 порушення, відповідальність за яке передбачено абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, здійснення транспортних перевезень транспортним засобом марки SCANIA, р.н. НОМЕР_1 за відсутності ліцензійної картки.

Відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ №1567 від 08.11.2006 року (надалі Порядок), начальником територіального управління Головавтоінспекції у Волинській області було винесено постанову від 18.03.2009 року № 71144 про застосування до субєкта підприємницької діяльності фінансової санкції штрафу в розмірі 1700 гривень, передбачену абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Постанова про застосування фінансової санкції ОСОБА_2 не була оскаржена. Фінансова санкція ним не сплачена.

Вказане призводить до ненадходження до державного бюджету коштів, викликає в особи почуття безкарності.

Відповідно до законодавства про автомобільний транспорт та виконавчого законодавства постанова про застосування фінансової санкції не є виконавчим документом і не передається на виконання до виконавчої служби. Відповідно до цього просять стягнути фінансову санкцію в судовому порядку.

Прокурор Загоруйка С.С. в судовому засіданні позов підтримав із підстав, у ньому викладених та просить його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала із підстав, у ньому викладених, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав.

Суд постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача по наявних матеріалах справи.

Суд, заслухавши представника позивача, прокурора, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст.6 ч. 1 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Згідно ст.17 ч. 1 КАС України компетенція адміністративних судів поширюються на: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктами владних повноважень, щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (надалі Закон) встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 даного Закону визначено відповідальність перевізника за відсутність ліцензійної картки та ліцензії у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Статтею 55 ч. 1 Господарського кодексу України визначено, що субєктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність прав та обовязків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобовязаннями в межах цього майна, крім випадків передбачених законодавством.

Пунктом 2 ч. 2 ст.55 ГК України визначено, що субєктами господарювання є громадяни України які здійснюють господарську діяльність відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ч. 1 ст.128 ГК України громадянин визнається субєктом господарювання в разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи.

Абзацом 1 ч. 6 ст.128 ГК України встановлено, що громадянин підприємець у передбачених законом випадках і порядку зобов`язаний одержати ліцензію на здійснення певних видів господарської діяльності.

Статтею 9 п. 33 Закону України «Про ліцензування певних видів діяльності» вбачається, що обовязковому ліцензуванню підлягає діяльність із надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт".

В судовому засіданні встановлено, що позивачем 28.01.2009 року проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт в м. Луцьку, в ході якої виявлено, що ОСОБА_2 здійснюється експлуатація вантажного автомобіля, а саме, транспортного засобу марки SCANIA, р.н. НОМЕР_1, відсутня та не оформлена ліцензійна картка, перевезення здійснювалось без оформлення ліцензії на здійснення перевезень пасажирів та багажу на таксі, що підтверджується актом перевірки № 106717 від 28.01.2009 року.

Відповідальність за вказане порушення передбачено ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

З вказаним актом ознайомлений ОСОБА_2

За виявлені порушення відповідачу був винесений припис № 21059 від 18.03.2009 року щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт та постановою начальника територіального управління Головавтоінспекції на автомобільному транспорті № 71144 від 18.03.2009 року на відповідача, на підставі абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за виявлені порушення накладено фінансову санкцію в розмірі 1700 гривень.

Постанова, у відповідності до списку відправленої кореспонденції, рекомендованим листом направлена ОСОБА_2 та ним отримана.

На момент розгляду справи в суді постанова про накладення фінансової санкції у встановленому порядку оскаржена відповідачем не була.

На даний час фінансова санкція в розмірі 1700 гривень відповідачем не сплачена.

Ліцензію на право перевезень вантажу у ОСОБА_2 та на момент проведення перевірки була відсутня.

Із свідоцтва серії В02 № 459861 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований як підприємець 11.10.2000 року та внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що у відповідності до чинного законодавства позивачем проведено планову перевірку дотримання субєктами господарювання автомобільного законодавства.

Під час перевірки виявлено факт перевезення вантажу відповідачем на вантажному сідловому тягачі без належно оформленої ліцензійної картки, без оформлення ліцензії, яка є необхідною для цього виду діяльності і про що зафіксовано в акті перевірки.

ОСОБА_2 є підприємцем і, відповідно до норм ГК України, займаючись підприємницькою діяльністю, він зобовязаний у певних випадках оформити ліцензію на здійснення такої діяльності, що ним зроблено не було, а також у відповідності до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не оформлена ліцензійна картка.

Тому суд вважає, що відповідач є в даному випадку перевізником, субєктом господарювання, вчинив порушення автомобільного законодавства, відповідальність за яке передбачена згідно Закону України «Про автомобільний транспорт» і до нього правомірно застосовано фінансову санкцію за це порушення в розмірах визначених чинним законодавством.

Суд вважає, що фінансова санкція до відповідача застосована із дотриманням процедури визначеної Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ №1567 від 08.11.2006 року (надалі Порядок).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що до відповідача ОСОБА_2 правомірно застосовано фінансову санкцію за порушення ним вимог законодавства про автомобільний транспорт, яка ним в добровільному поряду на момент розгляду справи сплачена не була, а тому застосована постановою позивача від 18.03.2009 року сума санкції підлягає стягненню із відповідача у користь державного бюджету, а позов до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 158, 160 ч. 3, 162, 163, 186 КАС України, на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт», Господарського кодексу України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави 1700 (одну тисячу сімсот) гривень фінансової санкції за допущене ним порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 ч. 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», згідно постанови начальника територіального управління Головної автомобільної транспортної інспекції у Волинській області від 18.03.2009 року № 71144.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не буде подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Заява про апеляційне оскарження постанови подається прокурором, представником позивача протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі тобто 06 квітня 2010 року, а відповідачем протягом 10-ти днів з дня отримання ним копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С.Денисюк