Справа № 804/9494/15
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 р. Справа № 804/9494/15

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., розглянувши у місті Дніпропетровську у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Нілової А.О., третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.07.2015 р. ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 20.05.2015 р. №21432864 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на торгівельний павільйон №1, який складається з: прим.1 площею 11,99 кв.м., прим.2 площею 31,10 кв.м., прим.3 площею 32,83 кв.м., прим.4 площею 40,33 кв.м., прим.5 площею 22,93 кв.м., прим.6 площею 22,74 кв.м., прим.7 площею 22,68 кв.м., загальною площею 184,60 кв.м. та торгівельний павільйон №2, який складається з: прим.3 площею 30,40 кв.м., прим 4 площею 30,40 кв.м., загальною площею 116,90 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2015 р. відкрито провадження у справі на призначено до судового розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2015 р. замінено неналежного відповідача у справі - Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції на належного - державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Нілову А.О. (надалі - відповідач); залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції (надалі - третя особа).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2015 р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2015 р. викликано у судове засідання свідка - інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3, яка працює в інституті проектування та будівельних експертиз для надання пояснень у справі.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що оскаржуване рішення суперечить вимогам чинного законодавства, а отже є усі підстави для його скасування.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа надала клопотання про розгляд справи за її відсутності у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на час виникнення спірних правовідносин, врегульовані нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (надалі - Закон).

Статтею 2 Закону встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 401/2011 Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади.

Укрдержреєстр здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру.

Укрдержреєстр відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2013 р. (справа №200/486/13-ц, провадження №2/200/1268/13), зокрема, визнано за позивачем право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення - торгівельні павільйони: торгівельний павільйон №1, який складається з: прим.1 площею 11,99 кв.м., прим.2 площею 31,10 кв.м., прим.3 площею 32,83 кв.м., прим.4 площею 40,33 кв.м., прим.5 площею 22,93 кв.м., прим.6 площею 22,74 кв.м., прим.7 площею 22,68 кв.м., загальною площею 184,60 кв.м. та торгівельний павільйон №2, який складається з: прим.3 площею 30,40 кв.м., прим 4 площею 30,40 кв.м., загальною площею 116,90 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1.

Для реєстрації права власності позивачем 08.04.2015 р. було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, яку було зареєстровано за №10951854.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Ніловою А.О. від 20.05.2015 р. №21432864 було відмовлено у державній реєстрації права власності на визначене майно.

Підставою для відмови у державній реєстрації права власності відповідач наводить положення ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої (як зазначив відповідач у спірному рішенні) торгівельні павільйони відносяться до тимчасових споруд та не підлягають реєстрації як нерухоме майно.

Отже, визначальною обставиною при розгляді даної справи по суті є встановлення належності майна позивача до нерухомого.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4)внесення записів до Державного реєстру прав; 5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6)надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

У відповідності до п.5 ч.1 ст. 19 Закону державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно ч. 3 ст.17 Закону документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 р. було затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно на їх обтяжень (надалі - Порядок).

Згідно із п. 36,37 вказаного Порядку для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Частиною 2 ст. 9 Закону державний реєстратор, серед іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації (п.20 Порядку).

Пунктом 28 Порядку передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Стаття 24 Закону визначає вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Так, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Підпунктом 1 п.1 ч.4 Закону встановлено, що право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, підлягає обов'язковій державній реєстрації.

При цьому, абз.1 ч.3 ст.4 Закону, абз.3 п.4 Порядку передбачено, що право власності на будівлю, споруду може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони знаходяться.

Відповідно до ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, в тому числі на будівлі і споруди.

Згідно з ч.2 ст.5 Закону, абз.1 п.4 Порядку якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

При цьому, відповідно до абз.4 п.1 Порядку завершений будівництвом об'єкт нерухомого майна, державна реєстрація права власності на який проводиться вперше, в розумінні Порядку є новозбудованим об'єктом.

Згідно з ч.2 ст.5 Закону, абз.1 п.4 Порядку якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Частиною 2 ст.331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За правилами ч.2 ст.376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч.3 ст.376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як зазначалося раніше, рішенням що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2013 р. (справа №200/486/13-ц, провадження №2/200/1268/13), визнано за позивачем право власності на спірне нерухоме майно, без додаткових актів вводу в експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В матеріалах справи наявний технічний паспорт на громадський будинок, призначення - будівлі підприємства торгівлі №1 і №2 (інвентаризаційна справа №464), в якому містяться посилання на те, що вказані будівлі є самочинно збудовані, підлягають введенню в експлуатацію, узаконенню (станом на 06.11.2013 р.). Такі посилання містяться і у рішенні суду.

Також, матеріали справи містять Звіт Інституту проектування та будівельних експертиз про проведення огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж нежитлової будівлі підприємства торгівлі №1 (літ. А-1) та нежитлової будівлі підприємства торгівлі №2 (літ. Б-1), за адресою АДРЕСА_1, відповідно до висновку якого нежитлова будівля підприємства торгівлі №1 (літ. А-1) та нежитлова будівля підприємства торгівлі №2 (літ. Б-1) є капітальними будівлями так як мають фундаменти і їх не можна без негативних наслідків для конструкцій пересунути в інше місце.

Крім того, суд звертає увагу, що стаття 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», норми якої стали підставою для відмови у державній реєстрації права власності позивача, викладена у наступній редакції:

«2. Тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

3. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

4. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.».

Тобто, дана стаття не містить жодних імперативних норм щодо відсутності законодавчих підстав державної реєстрації спірного нерухомого майна. А інші норми закону, які слугували підставою для відмови у державній реєстрації права власності у Рішенні № 21432864 від 20.05.2015 р. державним реєстратором не наведені.

Зазначені обставини та положення ст. 181 Цивільного кодексу України про належність до нерухомого майна лише тих об'єктів, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни їх призначення, суд врахував та належним чином дослідив обставини щодо наявності у спірного майна ознак об'єкта нерухомого майна.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати правомірними твердження відповідача, що торгівельні павільйони, які заявлені до державної реєстрації, не підлягають державній реєстрації як нерухоме майно.

Окремо слід зазначити, що Наказом Міністерства юстиції України про затвердження форм рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно та вимог до їх оформлення від 26.12.2011 р. № 3601/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2011 р. за № 1538/20276 затверджені форми рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно та вимоги до їх оформлення (додатки 1-21).

Так, додатком 8 встановлено форму рішення про відмову у державні реєстрації прав та їх обтяжень. Рішення формується відповідно до встановленої форми, зокрема, вказуються підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» із зазначенням вичерпного переліку обставин, які стали передумовою для їх застосування.

Натомість, з оскаржуваного рішення не можливо встановити які саме підстави слугували для відмови у державній реєстрації та на підставі яких норм закону.

Згідно ч.4 ст. 24 Закону відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Таким чином, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Нілової А.О. від 20.05.2015 р. №21432864 суд визнає протиправним та скасовує.

Разом з тим, аналіз Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави стверджувати, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, а вчиненню реєстраційної дії передують етапи перевірки поданих документів, тобто здійснюється певна процедура.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Розглянувши справу, суд досліджував виключно відповідність вимогам закону документів, що підтверджують виникнення (перехід) права власності позивача, необхідних для проведення державної реєстрації.

Інші дані щодо поданого пакету документів та руху реєстраційної справи матеріали справи не містять.

Тому суд не може зобов'язати здійснити державну реєстрацію права за обставин, коли достеменно не встановлено, що усі подані документи є належним чином оформлені, а усі етапи їх перевірки - завершені.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, та з урахуванням заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог, натомість відповідачем правомірність свого рішення не доведена, а отже позов підлягає задоволенню в частині п.1 позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Нілової А.О., третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Нілової А.О. від 20.05.2015 р. №21432864 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У порядку розподілу судових витрат стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість грн., 54 коп.)

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 26.08.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун