Справа № 2а/2370/6018/2011
Суддя: О.Л. Грицаєнко
Дата ухвалення: 2011-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2011 року Справа № 2а/2370/6018/2011

01.09.11

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Грицаєнко О.Л.,

при секретарі Кириченко Н.В.,

за участю представників: позивача ОСОБА_1 (за довіреністю), відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом закритого акціонерного товариства «Автомобіліст»до державної податкової інспекції у місті Черкаси про скасування податкового-повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ :

Закрите акціонерне товариство «Автомобіліст»(далі - ЗАТ «Автомобіліст») звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції в м. Черкаси (далі - ДПІ в м. Черкаси) про скасування податкового повідомлення рішення № від 05.07.2011 р., в обґрунтування якого послався на наступні обставини.

У період з 14.06.2011 р. по 15.06.2011 р. ДПІ в м. Черкаси проводилася позапланова невиїзна документальна перевірка ЗАТ «Автомобіліст»з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість за лютий 2011 р. За результатами перевірки відповідачем складено акт від 15.06.2011 р. №1530/23-2/01268236, копію якого було отримано позивачем 20.06.2011.

На підставі зазначеного акту відповідачем 05.07.2011 р. прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 208440 грн., в тому числі за основним платежем 166752 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 41688 грн.

Підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення зазначено нікчемність договору поставки між ЗАТ «Автомобіліст»та ПП «Шлях-2» від 04.01.2011 р. № 11. У акті позапланової виїзної перевірки ПП «Шлях-2»№1474/23-4/3686117 міститься висновок про неможливість фактичного здійснення ПП «Шлях-2»господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, що свідчить про укладення угоди без мети настання реальних наслідків; відсутність документального підтвердження транспортування паливно-мастильних матеріалів від ПП «Шлях-2»до ЗАТ «Автомобіліст»; відсутність довіреностей на отримання ПММ.

Позивач наголошував, що фактичне здійснення господарської операції підтверджується наступними доказами: договором поставки від 04.01.2011 р. № 11, укладеним між ПП «Шлях-2»та ЗАТ «Автомобіліст», договором зберігання нафтопродуктів від 26.01.2011 р., укладеним між ПП «Шлях-2»та ЗАТ «Автомобіліст», договором оренди автомобіля від 11.01.2011 р. № 20, укладеного між ЗАТ «Автомобіліст»та ПФ «Трансавто», відомістю № 6 на відпуск нафтопродуктів за лютий 2011 р., податковими та видатковими накладними від 28.02.2011 р. Таким чином, позивач вважає необґрунтованим висновок відповідача про нікчемність угоди та про відсутність реальних господарських операцій. Відтак, позивач просив суд податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Черкаси № від 05.07.2011 р. скасувати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Крім того, зазначив, що при оформленні первинних документів дійсно допускались певні недоліки, проте, це не є підставою для визнання договору нікчемним та збільшення грошового зобовязання позивача з податку на додану вартість. Представник позивача стверджував, що поставка дизельного пального та бензину фактично відбувалась, даний бензин використовувався позивачем як у власній господарській діяльності, оскільки основним напрямком господарської діяльності позивача є надання послуг з перевезення вантажів, так і реалізовувався іншим субєктам господарювання.

Представник відповідача вимоги позову не визнав у повному обсязі, надав суду письмові пояснення, у судовому засіданні зазначив наступне.

Працівниками відповідача проведена перевірка ЗАТ «Автомобіліст», за наслідками якої складено акт №1530/23-2/0126826 від 15.06.2011 р. у якому встановлено порушення позивачем п.п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість за лютий 2011 року на суму 166752 грн.

Відповідач у акті зазначив, що дизельне пальне та бензин на виконання договору від 04.01.2011 №11, укладеного між ПП «Шлях-2»та ЗАТ «Автомобіліст» фактично не поставлялися, та відповідно придбання таких товарів не відбулося.

Представник відповідача звернув увагу суду на те, що позивачем не надано до перевірки документи, які б підтверджували транспортування паливно-мастильних матеріалів від постачальника до покупця та довіреності на їх отримання.

Крім того, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»(ст. 9). Наявність податкових накладних є обовязковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не є вичерпною. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не з тим змістом, який відображено в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

На підставі викладеного, відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності з Конституцією України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що ЗАТ «Автомобіліст»зареєстроване 26.10.1994 р. виконавчим комітетом Черкаської міської ради, код за . Позивач є платником податку на додану вартість згідно свідоцтва № 32048369 про реєстрацію платника податку на додану вартість, виданого 04.07.1997 р.

На підставі наказу №1724 від 10.06.2011 року (т. 2, а.с. 119), повідомлення від 11.06.2011 р. № 23997/23-215 (т. 2, а.с. 122) державною податковою інспекцією в м. Черкаси згідно з п.п. 78.1.1 п. 87.1 ст. 78 та п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р., з 14.06.2011 р. по 15.06.2011 р. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ЗАТ «Автомобіліст» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами взаємовідносин за лютий 2011 р.

За результатами перевірки ДПІ в м. Черкаси складено акт від 15.06.2011 р. №1530/23-2/01268236 (т. 1, а.с.15-24). Акт перевірки не підписано керівником позивача чи його бухгалтером та зазначено про відмову від підпису акта перевірки. 15.06.2011 р. складено акт відмови від підпису акту перевірки та протоколу про адміністративне правопорушення № 326/23-2 (т. 2, а.с. 123) у якому зазначено про те, що директор позивача ОСОБА_3 ознайомився із текстом акта перевірки, проте, відмовився від його підписання, а головний бухгалтер перебуває на лікарняному.

Актом перевірки від 15.06.2011 р. №1530/23-2/01268236 встановлено порушення ЗАТ «Автомобіліст»п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 166752 грн. за лютий 2011 року.

Позивач подав заперечення № 22/06 від 22.06.2011 р. на акт перевірки від 15.06.2011 р. в порядку ст.86 Податкового кодексу України. За результатами розгляду заперечень позивача до акту перевірки (а.с.25-28) висновок, викладений у акті, залишено без змін.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 05.07.2011 р. про збільшення ЗАТ «Автомобіліст»суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 200440 грн., з якої основного платежу 166752 грн., штрафних (фінансових) санкцій 41668 грн. (т. 1, а.с. 29).

Як вбачається з матеріалів справи, між ЗАТ «Автомобіліст»(замовник) в особі голови правління ОСОБА_3 та ПП «Шлях-2»(постачальник) в особі директора ОСОБА_4, було укладено договір №11 від 04.01.2011 р. (т. 1, а.с. 30 ), згідно якого постачальник зобовязався поставити замовнику, а замовник купити дизельне паливо в асортименті. Поставка здійснюється транспортом замовника. Ціна, кількість, вартість ПММ, визначається рахунком. Орієнтована сума договору становить 1000000 грн. Договором передбачено, що за пальне, що поставляється здійснюється передоплата.

Позивач стверджує, що на виконання умов цього договору та усної домовленості сторін щодо поставки бензину, ПП «Шлях-2»поставляло у лютому 2011 р. ЗАТ «Автомобіліст»бензин та дизельне пальне, факт передачі яких підтверджується наданою позивачем відомістю на відпуск нафтопродуктів з АЗС № 6 за лютий 2011 р. (а.с. 33).

Як пояснив представник позивача, 28.02.2011 р. оформлено видаткові накладні (№ РН-000229, № РН-000228, № РН-000230) та податкові накладні (№ 34, 35, 36) щодо бензину та дизельного пального, яке передавалося ПП «Шлях»позивачу протягом лютого 2011 р.

Позивач стверджує, що передав у оренду ПП «Шлях-2»ємності для зберігання паливно-мастильних матеріалів згідно договору № 26 від 20.01.2011 р. (т. 1, а.с. 32), саме з вказаних ємностей позивачу здійснювався відпуск пального, яке транспортувалось позивачем у власні ємності орендованим за договором № 20 від 11.01.2011 р. транспортним засобом цистерною.

Суд критично оцінює надані позивачем докази, зважаючи на нижчевикладене.

Згідно із п.п.14.1.181.п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1. Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3. Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Статтею 201 Податкового кодексу України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Порядок заповнення податкових накладних затверджений наказом ДПА України від 30.05.1997р. № 165. Пунктом 6 зазначеного Порядку передбачено, що податкова накладна складається у 2 примірниках (оригінал і копія) у момент виникнення податкових зобов'язань продавця. Усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати продаж товарів (робіт, послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку продавця (п. 18 Порядку). Пунктом 5 зазначеного Порядку встановлено, що податкова накладна вважається недійсною у випадках її заповнення іншою особою ніж особою, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що ПП «Шлях»передало ЗАТ «Автомобіліст»: згідно видаткової накладної № РН-000229 від 28.02.2011 р. дизельне паливо у кількості 38250 л. по ціні 6,67 грн. за л. (без ПДВ), всього з ПДВ на суму 305996 грн. 94 коп.; за видатковою накладною № РН-000228 від 28.02.2011 р. дизельне паливо у кількості 56250 л. по ціні 6,67 грн. за л. (без ПДВ), всього з ПДВ на суму 450000 грн.; за видатковою накладною № РН-000230 від 28.02.2011 р. бензин А-76 у кількості 6685 л. та бензин А-80 у кількості 29810,345 л. по ціні 5,58 грн. за л. (без ПДВ), всього з ПДВ на суму 244517 грн. 35 коп.

Проте, видаткові накладні надані позивачем та відповідачем є різними. У судовому засіданні оглянуто надані представником відповідача належним чином завірені позивачем копії вказаних видаткових накладних, які надавались позивачем під час перевірки (копії долучено до матеріалів справи). У них відсутній підпис повноважної особи, яка отримала вказаний бензин та дизельне пальне від імені позивача, не зазначено її прізвище та посаду, є лише печатка позивача.

Суд не приймає у якості доказу надані позивачем видаткові накладні, у яких є підпис директора ЗАТ «Автомобіліст», оскільки первинні документи складаються після здійснення певної операції. На час перевірки позивачем надані видаткові накладні без підпису директора.

Щодо відомості на відпуск нафтопродуктів за лютий 2011 р. № 6 (а.с. 33), то суд звернув увагу, що вона не містить необхідних реквізитів. Зокрема, не зазначено, яка матеріально-відповідальна особа (її прізвище, ініціали, посада), яка здійснила відпуск нафтопродуктів, відсутній підпис та прізвище, посада особи, яка прийняла пальне, відсутнє прізвище та підписи водіїв, які перевозили пальне паливною цистерною державний № НОМЕР_1.

Оплата за товарно-матеріальні цінності за договором поставки № 11 від 04.01.2011 р. не здійснювалась, рахунки не виставлялися.

Суд встановив, що податкові накладні № 34, 35, 36 від 28.02.2011 р. містять посилання на договір № 20 від 10.01.2011 р., а не на договір поставки № 11 від 04.01.2011 р.; номери свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ продавця та покупця співпадають. Таким чином, вказані вище видаткові та податкові накладні складені з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, суд звернув увагу на те, що поставка бензину (А-76 та А-80) здійснювалась за усною угодою.

Відповідно до акту ДПІ у м.Черкаси № 1474/23-4/36861172 від 09.06.2011 р. про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Шлях-2»у звязку з ненаданням пояснень та документального підтвердження щодо формування податкового зобовязання та податкового кредиту з ПДВ за період з 01.02.2011 р. по 28.02.2011 р., у якому вказано, що при перевірці встановлено відсутність у ПП «Шлях-2»трудових ресурсів, торгівельного обладнання, торгівельних площ, складських приміщень, транспортних засобів тощо. Господарські операції за період з 01.02.2011 р. по 28.02.2011 р. щодо придбання ПП «Шлях-2»товарів (робіт, послуг) у контрагентів-постачальників та продажу ними товарів (робіт, послуг) контрагентами-покупцями не підтверджуються у світлі реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, що є економічно необхідним для здійснення господарських операцій.

За результатами перевірки вказано на нікчемні правочини між ПП «Шлях-2»та ЗАТ «Автомобіліст», згідно видаткових накладних від 28.02.2011 р. № РН-000229, РН-000228, РН-000230 на підставі п.п. 1, 5 ст. 203, п.п. 1, 2 ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 ЦК України.

Отже, операції між позивачем та ПП «Шлях-2»щодо купівлі-продажу дизельного палива та бензину за участю ПП «Шлях-2»не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже є нікчемними по ланцюгу до «вигодонабувачів».

Таким чином, суд погоджується з висновком відповідача про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту податкових накладних №№ 34, 35, 36 від 28.02.2011 р. на загальну суму податку на додану вартість 166752 грн.

Наявність податкових накладних є обовязковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, проте, не є вичерпною. Позивач не надав суду належних доказів на підтвердження реальної поставки товару ПП «Шлях-2»позивачу.

Суд прийшов до висновку, що надані документи та пояснення сторін не підтверджують фактичне отримання позивачем товару, його транспортування, тобто свідчать про нездійснення господарських операцій.

Однією з умов для отримання права на податковий кредит з ПДВ є фактичне здійснення господарських операцій. Наявність реальної господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту з ПДВ.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування наслідків нікчемності у податковому обліку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтвердженими податковими накладними або оформлені з порушенням вимог. ЗАТ «Автомобіліст»віднесено ПДВ до складу податкового кредиту за податковими накладними: податкова накладна від 28.02.2011 р. № 34 на загальну суму 450000 грн., у тому числі ПДВ 75000 грн.; податкова накладна від 28.02.2011 р. № 35 на загальну суму 305996,94 грн., у тому числі ПДВ 50999,49 грн.; податкова накладна від 28.02.2011 р. № 36 на загальну суму 244517,35 грн., у тому числі ПДВ 40752,89 грн., які не надають позивачу право на податковий кредит.

Крім того, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані (п.44.1 ст.44 Податкового Кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Стаття 140.2 Податкового кодексу України передбачає, що у разі якщо після продажу товарів, виконання робіт, надання послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, в тому числі перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку - продавець та платник податку - покупець здійснюють відповідний перерахунок доходів або витрат (балансової вартості основних засобів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації. Перерахунок доходів та витрат (балансової вартості основних засобів) також проводиться сторонами: у звітному періоді (періодах), в якому витрати та доходи (балансова вартість основних засобів) за правочином, визнаним недійсним, були враховані в обліку сторони правочину - у разі визнання правочину недійсним як такого, що порушує публічний порядок, є фіктивним; у звітному періоді, в якому рішення суду про визнання правочину недійсним набуло законної сили - у разі визнання правочину недійсним з інших підстав.

Цивільний кодекс України від 16.01.2003 р. № 435-IV (ст.13) визначає межі здійснення цивільних прав: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Щодо посилання представника позивача, що господарські операції дійсно відбувались та вказаний бензин та дизельне пальне у лютому-травні 2011 р. використовувались позивачем при здійсненні перевезень, а також здійснювався продаж пального, то суд відноситься до них критично. Так, до матеріалів справи надано договори на здійснення вантажних перевезень, товарно-транспортні накладні, відомості на відпуск нафтопродуктів. Проте, згідно видаткових накладних № 0000220 від 27.12.2010 р. та № АС-0000833 від 31.12.2010 р. позивачу поставлялися значні обсяги пального. Відтак, вказане пальне теж могло використовуватися для виконання наданих до справи договорів перевезення. Крім того, відомості на відпуск нафтопродуктів не оформлені належним чином, у деяких з них відсутні підписи водіїв, не зазначено матеріально відповідальної особи, яка здійснювала відпуск нафтопродуктів.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком відповідача про те, що позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість за лютий 2011 р. у сумі 166752 грн.

Враховуючи зазначене, є всі підстави вважати законним податкове повідомлення-рішення відповідача від 05.07.2011 року № НОМЕР_2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 17, 94, 158, 159, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст. ст. 185 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Л. Грицаєнко