Справа № 2а-2356/10/0370
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2010 рокуСправа № 2а-2356/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - cудді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Йовик С.Б.,

за участю прокурора Загоруйка С.С.,

представника відповідача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом прокурора Маневицького району до Маневицької районної державної адміністрації про визнання незаконним розпорядження № 228 від 16.06.2009 року в частині надання згоди на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0, 25 гектара для обслуговування відділової контори з подальшою реконструкцією під житловий будинок громадянці ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Маневицького району звернувся з суд з позовом про визнання незаконним розпорядження голови Маневицької районної державної адміністрації (надалі Маневицька РДА) № 228 від 16 червня 2009 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прокуратурою Маневицького району проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства Маневицькою районною державною адміністрацією. Перевіркою встановлено, що 16.06. 2009 року головою Маневицької РДА видано розпорядження № 228 «Про надання згоди на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянці ОСОБА_2». Відповідно до даного розпорядження громадянці ОСОБА_2 дано згоду на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 0, 36 га в тому числі 0, 25 га для обслуговування відділової контори з подальшою реконструкцією під житловий будинок та орієнтовною площею 0, 11 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу на території господарського двору колишнього КСП «Маневицьке» біля села ОСОБА_3 за межами населених пунктів Довжицьої сільської ради.

Вважає вказане розпорядження незаконним, оскільки відповідно до ст.38 Земельного кодексу України, до земель громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування. Згідно п. «в» ч.3 ст.122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Прокуратурою Маневицького району 12.08.2010 року принесено протест на вищевказане розпорядження, який був розглянутий відповідачем та залишений без задоволення.

Просить позов задовольнити та визнати незаконним розпорядження голови Маневицької районної державної адміністрації № 228 від 16 червня 2009 року.

В судовому засіданні прокурор Загоруйко С.С. зменшив позовні вимоги та просив визнати незаконним розпорядження № 228 від 16.06.2009 року в частині надання згоди на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 орієнтовною площею 0, 25 гектара для обслуговування відділової контори з подальшою реконструкцією під житловий будинок.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Статтею 40 Земельного кодексу України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Стаття 122 Земельного кодексу України не встановлює заборони передачі земельних ділянок для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за межами населених пунктів, а частина третя цієї статті на момент прийняття розпорядження взагалі стосувалась тільки юридичних, а не фізичних осіб. Тому на момент прийняття, оскаржуване розпорядження № 228 від 16.06.2009 року не суперечить вимогам статті 122 Земельного кодексу України. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 01 вересня 2010 року до участі в даній адміністративній справі залучена ОСОБА_2 як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.06.2009 року головою Маневицької РДА видано розпорядження № 228 «Про надання згоди на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянці ОСОБА_2», яким дано згоду ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною орієнтовною площею 0, 36 га в тому числі 0, 25 га для обслуговування відділової контори з подальшою реконструкцією під житловий будинок та орієнтовною площею 0, 11 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу на території господарського двору колишнього КСП «Маневицьке» біля села ОСОБА_3 за межами населених пунктів Довжицьої сільської ради.

Прокуратурою Маневицького району на вищевказане розпорядження 12.08.2010 року принесено протест. Маневицькою РДА 17.08.2010 року протест прокурора було відхилено.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Відповідно до ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Частиною 1 ст. 118 ЗК України визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно п. «г» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Як вбачається з ч. 3 ст. 122 ЗК України (в редакції станом на 16.06.2009 року) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Враховуючи вищевикладені правові норми, суд приходить до висновку, що Земельним кодексом України чітко визначені випадки у яких районні державні адміністрації можуть надавати у власність землі за межами населених пунктів, а відтак видаючи розпорядження № 228 від 16.06.2009 року «Про надання згоди на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянці ОСОБА_2» в частині надання згоди на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0, 25 га для обслуговування відділової контори з подальшою реконструкцією під житловий будинок громадянці ОСОБА_2, голова Маневицької РДА діяв не на підставі та не в межах повноважень, передбачених Земельним кодексом України, а тому вказане розпорядження в цій частині є незаконним.

Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача про те, що стаття 122 Земельного кодексу України не встановлює заборони передачі земельних ділянок для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за межами населених пунктів, оскільки субєкти владних повноважень зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України. Також не відповідають дійсності твердження відповідача про те, що на момент винесення оскаржуваного розпорядження вказана стаття стосувалась лише юридичних осіб, оскільки підпунктом 6 пунктом 2 розділу 1 Закону України від 16 вересня 2008 року № 509 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» у статті 122 ЗК України у назві слова «по наданню земельних ділянок юридичним особам у постійне користування» замінено словами щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Також у частинах першій сьомій слова «у постійне користування юридичним особам» замінено словами «у власність або у користування». А тому станом на 16.06.2009 року стаття 122 Земельного кодексу регулювала порядок надання земельних ділянок районними державними адміністраціями у власність або у користування як юридичним так і фізичним особам.

Відповідно до ст.21 Закону України Про прокуратуру протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У такому ж порядку приноситься протест на незаконні рішення чи дії посадової особи.

У протесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення у відповідність з законом, а також припинення незаконної дії посадової особи, поновлення порушеного права.

У разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може звернутися з заявою до суду про визнання акта незаконним. Заяву до суду може бути подано протягом пятнадцяти днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення передбаченого законом строку для його розгляду. Отже прокурор, заявляючи адміністративний позов до суду, як субєкт владних повноважень, діяв в межах прав і повноважень, передбачених Законом України Про прокуратуру.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ст.ст. 38, 121, 122 Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про прокуратуру», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним розпорядження голови Маневицької районної державної адміністрації № 228 від 16.06.2009 року «Про надання згоди на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянці ОСОБА_2» в частині дачі згоди громадянці ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0, 25 га для обслуговування відділової контори з подальшою реконструкцією під жилий будинок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст, якої буде виготовлений 05 жовтня 2010 року Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук