Справа № 826/9890/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9890/14 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

21 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Венчурні інвестиційні проекти" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Венчурні інвестиційні проекти" до головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання недійсною податкової консультації, -

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Венчурні інвестиційні проекти" звернулося до суду з позовом до головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання недійсною податкової консультації від 03.07.2014 №5865/10/2615-11-01-08.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014, у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.02.2015 №К/800/59341/14 задоволено частково касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Венчурні інвестиційні проекти", скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 червня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Венчурні інвестиційні проекти" звернулося до головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві із запитом про надання податкової консультації від 17.06.2014 №180-2014, в якому позивач просив надати відповідь на наступне питання: "Чи поширюються норми пункту 136.1.9 Податкового кодексу України на доходи отримані ІСІ від передачі в суборенду приміщення, яким користується ІСІ на підставі договору оренди (з урахуванням того, що за це майнове право сплачено за рахунок коштів ІСІ)?".

У відповідь на вищезазначений запит головне управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві листом від 03.07.2014 №5865/10/2615-11-01-08 повідомлено, що враховуючи те, що орендне нерухоме майно не придбавалось пайовим фондом за рахунок коштів спільного інвестування, а тому суми коштів, отриманих від здачі в суборенду такого нерухомого майна, беруть участь при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Так, судом касаційної інстанції в ухвалі від 17.02.2015 було зазначено, що предметом консультації було надання роз'яснення з питань особливостей оподаткування доходу у складі активів інституту спільного інвестування, отриманого від передачі в суборенду приміщення, яким користується ІСІ на підставі договору оренди (з урахуванням того, що за це майнове право сплачено за рахунок коштів ІСІ), тому в процесі розгляду даної справи, в першу чергу, є питання визначення, які з доходів від діяльності інституту спільного інвестування за своєю правовою природою виникнення є складовими, що формують активи інституту спільного інвестування, тобто їх структуру, насамперед у даній справі, чи входять до їх структури доходи від передачі в суборенду приміщення, орендованого за рахунок коштів ІСІ, після чого встановити чи є вони об'єктом оподаткування податком на прибуток за вимогами податкового законодавства.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс України, ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України встановлено, що податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відповідно до пунктів 52.4 та 52.5 Податкового кодексу України, консультації надаються контролюючими органами. Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

У пункті 53.1 статті 53 Податкового кодексу України визначено наслідки застосування податкових консультацій, а саме: не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Розділ III Податкового кодексу України регулює порядок сплати податку на прибуток підприємств. Нормами визначаються платники податку, об'єкт оподаткування, порядок визначення доходів та витрат, сплати податку.

Підпунктом 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що для визначення об'єкта оподаткування не враховуються такі доходи: суми коштів спільного інвестування, а саме коштів, залучених від інвесторів інститутів спільного інвестування, доходи від проведення операцій з активами таких інститутів та доходи, нараховані за активами зазначених інститутів, а також кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від проведення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону.

Нормативно-правовим актом, що спрямований на забезпечення залучення та ефективного розміщення фінансових ресурсів інвесторів і визначає правові та організаційні основи створення, діяльності, припинення суб'єктів спільного інвестування, особливості управління активами зазначених суб'єктів, встановлює вимоги до складу, структури та зберігання таких активів, особливості емісії, обігу, обліку та викупу цінних паперів інститутів спільного інвестування, а також порядок розкриття інформації про їх діяльність, є Закон України "Про інститути спільного інвестування" від 05.07.2012 №5080-VI.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про інститути спільного інвестування", активами інституту спільного інвестування є сформована за рахунок коштів спільного інвестування сукупність майна, корпоративних прав, майнових прав і вимог та інших активів, передбачених законами та нормативно-правовими актами Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Згідно частини 1 статті 43 Закону України "Про інститути спільного інвестування", бухгалтерський та податковий облік операцій і результатів діяльності із спільного інвестування, які проводяться компанією з управління активами через пайовий фонд, здійснюється компанією з управління активами окремо від обліку операцій та результатів її господарської діяльності та обліку операцій і результатів діяльності інших інститутів спільного інвестування, активи яких перебувають в її управлінні.

При цьому, активи пайового фонду, в тому числі нерухоме майно, цінні папери і депозити, реєструються в установленому порядку на ім'я компанії з управління активами з обов'язковим зазначенням реквізитів такого фонду (частина 3 статті 43 Закону України "Про інститути спільного інвестування").

Активи інституту спільного інвестування можуть складатися з цінних паперів, коштів, у тому числі в іноземній валюті, банківських металів та інших активів, передбачених законодавством (частина 1 статті 48 Закону України "Про інститути спільного інвестування").

Водночас, до складу активів венчурного фонду можуть входити боргові зобов'язання. Такі зобов'язання можуть бути оформлені векселями, заставними, договорами відступлення прав вимоги, позики та в інший спосіб, не заборонений законодавством.

Венчурний фонд має право надавати кошти у позику. Позики за рахунок коштів венчурного фонду можуть надаватися тільки юридичним особам, за умови що не менш як 10 відсотків статутного капіталу відповідної юридичної особи належить такому венчурному фонду.

Активи венчурного фонду можуть повністю складатися з коштів, нерухомості, корпоративних прав, прав вимоги та цінних паперів, що не допущені до торгів на фондовій біржі (частина 4 статті 48 Закону України "Про інститути спільного інвестування").

З аналізу викладених вище правових норм вбачається, що перелік активів венчурного фонду, яким, як було зазначено вище, є товариство з обмеженою відповідальністю "Венчурні інвестиційні проекти", є законодавчо обмеженим, якими, зокрема, не визначено право оренди (користування) в якості активу такого фонду.

Пайовий фонд - сукупність активів, що належать учасникам такого фонду на праві спільної часткової власності, перебувають в управлінні компанії з управління активами та обліковуються нею окремо від результатів її господарської діяльності (стаття 43 Закону України "Про інститути спільного інвестування").

При цьому, згідно пункту 3 розділу 5 Положення про склад та структуру активів інституту спільного інвестування, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.09.2013 №1753, активи венчурного фонду можуть повністю складатися з коштів, нерухомості, корпоративних прав, прав вимоги та цінних паперів, що не допущені до торгів на фондовій біржі.

Відповідно до статті 134 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право падати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

У свою чергу, відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 14 "Оренда", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2000 №181 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.08.2000 за №487/4708, оренда - угода, за якою орендар набуває права користування необоротним активом за плату протягом погодженого з орендарем строку. Суборенда - угода про передачу орендарем орендованого ним об'єкта в оренду третій особі.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що суми коштів, отриманих від здачі в суборенду нерухомого майна не є доходом від проведення операцій з активами фонду, оскільки оренда надає лише право користування нерухомим майном та не дає права ним володіти та розпоряджатися, а тому такі доходи мають бути враховані при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Крім того, судом першої інстанції було вірно не прийнято до уваги посилання позивача на положення статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001 року №2658-ІІІ, якою передбачено, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги, оскільки Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, а приписи Закону України "Про інститути спільного інвестування", які містять спеціальні по відношенню до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" правові норми щодо регулювання питань, пов'язаних з діяльністю інститутів спільного інвестування, що визначають, у тому числі, особливості формування активів венчурного фонду, якими, як зазначено вище, не передбачено право оренди (користування) в якості активу венчурного фонду.

Відповідно до пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Отже, Податковий кодекс України в якості підстав для визнання недійсною податкової консультації чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Враховуючи, що надана відповідачем податкова консультація не суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, визначеного Податковим кодексом України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана податкова консультація від 03.07.2014 №5865/10/2615-11-01-08 прийнята відповідачем правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Венчурні інвестиційні проекти" - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Чаку Є.В.

Файдюк В.В.