Справа № 826/689/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/689/15 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної реєстраційної служби України та державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонської Ірини Володимирівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна та ОСОБА_3 про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач та третя особа - ОСОБА_3, не погоджуючись із зазначеною постановою, подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять суд скасувати постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, між ОСОБА_2, як продавцем, та ОСОБА_3, як покупцем, 07 листопада 2012 року укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною за реєстраційним № 8588.

Згідно з п. 1.1 договору купівлі-продажу, продавець передав у власність, а покупець прийняв належну продавцю на праві власності квартиру.

07 листопада 2012 року між ОСОБА_3, як позичальником, та ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика», як фінансовою установою, укладено кредитний договір № 0711001/000-КФІ/12.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 листопада 2012 року між ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика», як іпотекодержателем, та ОСОБА_3, як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав квартиру в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотечних зобов'язань за кредитним договором. Договір іпотеки посвідчений за реєстраційним № 8591 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною.

До реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві 14 жовтня 2013 року представником ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» подано письмову заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) та відповідні документи.

На підставі поданих документів 29 жовтня 2013 року державним реєстратором прийнято рішення № 7341914, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за фінансовою компанією.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку реєстраційної служби та з метою їх відновлення фізична особа звернулась за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, по-перше, державному реєстратору надано усі необхідні документи для вчинення реєстраційних дій, а, по-друге, зобов'язання державного реєстратора скасувати запис про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внести запис буде втручанням у його дискреційні повноваження, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент посвідчення договору купівлі-продажу, законодавством не був передбачений строк, протягом якого право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності на квартиру підлягало державній реєстрації у відповідному реєструючому органі, про що додатково повідомлено позивача і зазначено у посвідчувальному написі договору купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Таким чином, надаючи оцінку діям відповідача при здійсненні державної реєстрації прав та їх обтяжень, необхідно враховувати вищенаведені етапи державної реєстрації.

При дослідженні матеріалів реєстраційної справи виявлено, що державному реєстратору надано усі необхідні документи для вчинення реєстраційних дій, в тому числі в матеріалах реєстраційної справи наявний Витяг з Державного реєстру правочинів від 07.11.2012, згідно з яким зареєстровано предмет правочину - квартиру, за адресою: АДРЕСА_1; відчужувач АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 та набувач на цю ж квартиру - ОСОБА_3. Крім того наявна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, запитана Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 29.10.2013, згідно з якими АДРЕСА_3 є об'єктом обтяження на підставі Іпотечного договору №8592 від 07.11.2012, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстровано заборону на відчуження вказаного об'єкта обтяження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що до повноважень державного реєстратора не входить надання аналізу змісту договорів, у тому числі змісту договору іпотеки.

Пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно до частини першої ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, витребуваної судом апеляційної інстанції, а саме свідоцтва, виданого 23 серпня 2013 року, нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., у якому зазначено, що на адресу ОСОБА_3 направлено заяву про невиконання нею умов кредитного договору та вимогу повернути одержані за кредитним договором грошові кошти, пеню за прострочення платежів та попередження про те, що у разі неповернення вказаних у заяві грошових сум, буде звернено стягнення на майно - квартиру, яка передана нею в іпотеку з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ст.ст. 3, 33 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на ті обставини, що ні договір купівлі-продажу, ні кредитний договір, ні договір іпотеки не визнані недійними в установленому законом порядку, а також приймаючи до уваги те, що державний реєстратор не наділений повноваженням перевіряти правомірність таких договорів, то оскаржувані дії відповідачем вчиненні в межах та у спосіб наданих йому повноважень.

Колегія суддів також звертає увагу на ті обставини, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подано позов до Подільського районного суду м. Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Народна позика», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним,який на теперішній час перебуває на розгляді в суді (а.с.165-171).

Крім того, як вбачається з положень Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини третьої ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Так, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Отже, внесення записів до Державного реєстру прав передбачено нормами ст. 26 Закону, відповідно до частини першої якої, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (частина друга ст. 26 Закону).

Зокрема, згідно з п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 12 грудня 2011 року № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у п. 2.3 цього розділу.

Відповідно до п. 25 Порядку № 868, після внесення записів до Державного реєстру прав у разі, коли заявник бажає отримати витяг з Державного реєстру прав у паперовому вигляді та зазначив про це в заяві, державний реєстратор формує витяг з Державного реєстру прав та оформляє його у двох примірниках.

Таким чином, зобов'язання державного реєстратора скасувати запис про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внести запис буде втручанням у його дискреційні повноваження.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки вчиняючи реєстраційні дії, державний реєстратор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, підстав для визнання його дій щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно незаконним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, не має.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.