Справа № 554/9946/15-а
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 16.09.2015 Справа № 554/9946/15-а
Справа №554/9946/15-а
Провадження № 2-а/554/243/2015
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2015 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченка А.Г.

при секретарі Гречка Є.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради (далі - УПСЗН) та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області (далі - Центру) про встановлення вини відповідачів у невиконанні гарантій держави та рішень судів щодо нарахування і виплати щорічної допомоги на оздоровлення, стягнення коштів встановленої щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- захистити від свавілля відповідачів його права згідно статусу;

- встановити вину відповідачів в невиплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік та невиконанні рішення суду щодо його права на вказану допомогу;

- стягнути з відповідачів щорічну допомогу на оздоровлення за 2015 рік в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком на момент виплати;

- стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн. за ігнорування його прав, норм законодавства та рішень судів;

- зобовязати відповідачів надати суду звіт про виконання судового рішення.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з мотивів, викладених в позові.

Представник відповідача від УПСЗН заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що всі покладені на управління за рішеннями попередніх судів вимоги виконані в повному обсязі. Допомога ж на оздоровлення позивачу в 2015 році не призначалася та не виплачувалася, оскільки відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачена виплата допомоги на здоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ядерному обєкті. Вона заперечила також проти задоволення позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, наголосивши на відсутності для цього підстав.

Представник відповідача від Центру, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання в суд не зявився, надав суду письмові заперечення проти задоволення позову, обґрунтовуючи їх відсутністю підстав для виплати такої допомоги, в звязку з чим суд розцінив причину його неявки неповажною та розглянув справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази надані ними, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, позивач є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (згідно посвідчення серії А № 157219 с) та інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а. с. 6).

18 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача - УПСЗН з заявою про нарахування та виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі пяти мінімальних заробітних плат за 2015 рік (а. с. 9).

28 січня 2015 року відповідачем від УПСЗН, а 4 лютого 2015 року відповідачем від Центру була надана відповідь про те, що оскільки позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ядерному обєкті 1 категорії, не повязаному з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія чинного законодавства щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення, яка передбачена Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на нього не поширюється (а. с. 7-8, 10).

Відповідно ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження в межах встановлених цією Конституцією та законами України; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених КМУ.

Статтею 62 даного Закону України визначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному КМУ, рішення якого є обов'язковим для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їхньої відомчої підпорядкованості та форм власності.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що у 2015 році норми і положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Згідно п. 3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями КМУ встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема, у розмірах визначених постановами КМУ № 836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 12 року № 3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень ст. 1, ч. ч. 1-3 ст. 95, ч. 2 ст. 96, п. п. 2, 3, 6 ст. 116, ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 129 Конституції України, п. 5 ч. 1 ст. 4 БК України, п. 2 ч. 1 ст. 9 КАС України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України встановлено, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. Повноваження КМУ щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в т. ч. щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення на його користь виплати на оздоровлення за 2015 рік.

Щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів субєктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, з доказів по справі не вбачається, що внаслідок дій відповідача позивачу заподіяно моральної шкоди.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цілому.

Керуючись ст. ст. 6-14, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області про встановлення вини відповідачів у невиконанні гарантій держави та рішень судів щодо нарахування і виплати щорічної допомоги на оздоровлення, стягнення коштів встановленої щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений 21 вересня 2015 року.

Суддя А.Г. Савченко