Справа № 826/10329/15
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбар" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Амбар" звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.05.2015 №, №, №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 липня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами відповідача згідно зі статтею 77 Податкового кодексу України, відповідно до затвердженого плану перевірки, проведено документальну планову перевірку ТОВ "Амбар" () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 20.04.2015 №226/1-22-07-31240382 (далі - акт №226/1-22-07-31240382), згідно висновків якого, відповідач встановив порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема: підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України) - занижено податок на прибуток підприємств у сумі 455912,00 грн., у тому числі за 2014 рік - 455912,00 грн.; підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України - несвоєчасна сплата (несплата) Позивачем податку на доходи фізичних осіб у сумі 45593,10 грн., несвоєчасна сплата військового збору - у сумі 3835,03 грн.

Не погоджуючись із висновками акта перевірки, позивач подав заперечення, за результатом розгляду яких відповідач залишив заперечення без розгляду, оскільки вони подані з пропуском строку, встановленого положеннями статті 86 Податкового кодексу України, про що повідомив ТОВ "Амбар" листом від 20.05.2015 №8793/10/26-50.

На підставі акта перевірки №226/1-22-07-31240382 відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення форми "Р":

- від 14.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 683 868,00 грн., в тому числі основний платіж - 455 912,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 227 956,00 грн.;

- від 15.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 58 561,17 грн., в тому числі основний платіж - 0,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 58 561,17 грн.;

- від 15.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1938,48 грн., в тому числі основний платіж - 0,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 1938,48 грн.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс України, ПК України).

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент здійснення спірних операцій) витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України)

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що у періоді, який перевірявся контролюючим органом, ТОВ "Амбар" здійснювало реалізацію самостійно виробленої м'ясної продукції, для чого здійснювало правочини з придбання поголів'я свиней у живій вазі із контрагентами СП ТОВ "Нива Переяславщини", ТОВ "Селекційний центр свинарства", ТОВ "Еліта", ТОВ "Русь".

На підтвердження придбання у вказаних контрагентів поголів'я свиней у живій вазі позивач надав суду копії договорів купівлі-продажу, специфікацій, рахунків на оплату, видаткових накладних, податкових накладних, приймальних квитанцій, накладних на приймання худоби та передачу її на переробку, актів забою свиней, актів обвалки свинини, накладних на внутрішнє переміщення, звітів цеху готової продукції (а.с. 1-232 Т. ІІ).

Також позивач, на підтвердження виготовлення готової продукції із придбаного поголів'я свиней надав копії договору придбання спецій, видаткових накладних, податкових накладних, виписок по особовому рахунку, х-звітів щодо реалізації готової продукції, звітів про дебетові і кредитові операції, видаткових накладних щодо продажу готової продукції, технологічних карток (а.с. 233-250 Т. ІІ, а.с. 1-124 Т. ІІІ).

На підтвердження наявності персоналу, позивач надав копії наказів про прийняття на роботу осіб на посади начальника забійного цеху, майстра холодильника, майстра холодильного цеху, бухгалтера, технолога виробництва, начальника обвалочного цеху, а також штатний розпис, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (а.с. 125-130 Т. ІІІ, а.с. 4-16, 106-155 Т. IV).

Транспортування товару здійснювалось орендованими транспортними засобами, на підтвердження чого позивач надав копії подорожніх листів, квитанцій про купівлю паливно-мастильних матеріалів, актів здачі-прийняття виконаних робіт, банківських виписок про оплату транспортних послуг (а.с. 155-192 Т. ІІІ).

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач включив до собівартості реалізованої продукції витрати на придбання м'яса у сумі 2 532 844,44 грн.

Водночас, відповідач не ставить під сумнів реальність здійснення вищезазначених господарських операцій, однак вважає, що ТОВ "Амбар" в порушення вимог підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України завищило витрати на загальну суму 2 532 844,44 грн. за 2014 рік у рядку 05.1 декларації "собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)".

Такі висновки відповідач обґрунтував тим, що до перевірки ТОВ "Амбар" не надало письмових пояснень та калькуляцій щодо списання м'яса та відображення його вартості у собівартості виготовленої продукції.

Проте, як зазначив позивач, на ТОВ "Амбар" запроваджені і ведуться технологічні карти, які містять інформацію про об'єм витраченої сировини (а.с. 90-124 Т.ІІІ). Крім того, рух товару та його переробка відображені в інших первинних документах, зокрема, приймальних квитанціях, накладних на приймання худоби та передачу її на переробку, актів забою свиней, актів обвалки свинини, накладних на внутрішнє переміщення, звітів цеху готової продукції, копії яких наявні в матеріалах справи.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено повний цикл руху товару (м'яса як сировини) від моменту його придбання до моменту його реалізації як готової продукції та підтверджено правомірність включення до складу собівартості виготовленої продукції витрат на її придбання та переробку у розмірі 2 532 844,44 грн., а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.05.2015 № підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2015 №, від 15.05.2015 №, якими позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 58 561,17 грн. та 1938,48 грн., суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що в ході перевірки відповідач встановив порушення ТОВ "Амбар" підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України - несвоєчасна сплата (несплата) позивачем податку на доходи фізичних осіб у сумі 45593,10 грн., несвоєчасна сплата військового збору - у сумі 3835,03 грн., у зв'язку із чим до позивача застосовано штрафні (фінансові санкції) на підставі абзаців, 2, 4, 6 пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 168.1.2 пункту 168.1 Податкового кодексу України податок сплачується перераховується до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно норм підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України - якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Підпунктом 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Позивач не заперечував факт несвоєчасної сплати грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб та військового збору, однак вважає необґрунтованим застосування до нього штрафних санкцій, у розмірах, які суперечать положенням податкового законодавства України.

Так, пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2.4 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 №1236 ( далі - Порядок №1236) до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з наведенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку) відповідного звітного періоду, щодо якого здійснюється розрахунок податкового зобов'язання, а також іншої інформації, необхідної для визначення грошового зобов'язання.

Суд встановив, що у розрахунках до податкових повідомлень-рішень від 15.05.2015 №, від 15.05.2015 №, всупереч вимогам пункту 127 статті 127 Податкового кодексу України та пункту 2.4 Порядку №1236, відсутні відповідні розрахунки, на підставі яких здійснювався розрахунок штрафних (фінансових санкцій) та відповідно не зазначено розмір цих санкцій.

Крім того, сума штрафних санкцій у податковому повідомленні-рішенні від 15.05.2015 № (58 561,17 грн.) перевищує суму несплаченого позивачем грошового зобов'язання (45 593,10 грн.), а сума, визначена у податковому повідомленні-рішенні від 15.05.2015 № (1938,48 грн.) становить 50,55% від суми несплаченого позивачем грошового зобов'язання (3835,03 грн.).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, застосування до платників податків штрафних (фінансових) є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією податкових органів.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Враховуючи, що суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір штрафної санкції, яка мала бути застосована контролюючим органом до ТОВ "Амбар", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення від 15.05.2015 №, від 15.05.2015 № підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Чаку Є.В.

Файдюк В.В.