Справа № 813/281/15
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року № 813/281/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря - Капустинської Н.М.

за участю представників позивача Федунь В.І., Токар І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Яворівського районного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 2666,27 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Яворівський районний центр зайнятості звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 2666,27 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач в період перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітна та одержуючи допомогу, надавала послуги та отримувала дохід у СГ ПП «Довір»я». Оскільки відповідач не могла підпадати під категорію безробітної, то отримана нею допомога по безробіттю з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати особі забезпечення та надання соціальних послуг, підлягає поверненню.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з»явилась, належним чином повідомлена, в попередніх судових засіданнях позов заперечувала. Пояснила, що у період з 01.01.2005 р по 26.04.2005 р та з 14.09.2006 по 08.09.2007 р перебування на облікау в центрі зайнятості як безробітна, не працювала у СГ ПП «Довір»я». Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до Яворівського районного центру зайнятості в пошуках роботи та їй було надано статус безробітної на підставі власноручно підписаної нею заяви.

За час перебування з 01.01.2005 р по 26.04.2005 р та з 14.09.2006 по 08.09.2007 р на обліку відповідач отримувала у центрі зайнятості матеріальне забезпечення та соціальні послуги на загальну суму 2666,27 грн.

На виконання своїх повноважень Яворівським районним центром зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», про що складено акт № 143 від 17.12.2014 року.

На підставі даних Управління Пенсійного фонду України у Яворівському районі та за результатами розслідування було встановлено, що ОСОБА_3, будучи зайнятою особою, а саме перебуваючи у трудових відносинах з СГ ПП «Довір»я» та отримуючи дохід не могла підпадати під категорію безробітної, отримувати соціальні послуги та матеріальне забезпечення.

Згідно даних пенсійного фонду, індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-5, сільськогосподарському приватному підприємстві «Довір»я» проводило нарахування заробітної плати та сплачені страхові внески за ОСОБА_3 з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року, з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року, з 01.01.2007 р по 30.09.2007 р.

У зв'язку із наведеним 19.12.2014 центром зайнятості прийнято наказ №162 про стягнення зайво виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості наданих соціальних послуг.

22.12.2014 ОСОБА_3 було направлено претензійну вимогу та запропоновано у добровільному порядку повернути кошти в сумі 2666,27 грн.

Оскільки відповідач у встановлений для добровільної сплати строк зазначених коштів не повернула РЦЗ звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 р. №5067-VI зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно з частиною 1 статті 4 цього Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Згідно з пунктом 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2 березня 2000 року №1533-III застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частина 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачає, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що фактично єдиною підставою для проведення перевірки СГ ПП «Довір»я» та в подальшому звернення із розглядуваним позовом, стала інформація отримана РЦЗ в порядку обміну із Управлінням Пенсійного фонду України у Яворівському районі , про те в період з 01.01.2005 р по 30.09.2007 року ОСОБА_3 працювала в СГ ПП «Довір»я», оскільки підприємством сплачувались страхові внески до пенсійного фонду за ОСОБА_3

Суд критично оцінює посилання позивача на працевлаштування відповідача у СГ ПП «Довір»я», оскільки в матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_3, з якої вбачається, що в період з 01.01.2005 р по 26.04.2005 р та з 14.09.2006 по 08.09.2007 р відсутні записи про працевлаштування ОСОБА_3 у СГ ПП «Довір»я».

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України/Мінсоцзахисту/Мінюсту від 29.07.1993 року №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

В матеріалах справи наявні нечитабельні копії наказу №1 від 01.01.2005 р про прийняття на роботу ОСОБА_3, та наказ №12 від 30.09.2007 р про звільнення ОСОБА_3, однак з даними наказами відповідач не була ознайомлена, оскільки відсутні запис про ознайомлення.

Судом витребовувались документи від директора СГ ПП «Довір»я», а саме : табель обліку робочого часу та відомість про нарахування заробітної, однак таким не було надано.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно з статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд приходить до висновку, що позивач не надав суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його позов, та не довів правомірність своїх позовних вимог.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, відтак такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23 вересня 2015 року.

Суддя Гулкевич І.З.