Справа № 2-а-2113/11/1506
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а-2113/11/1506

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Калінюк Р.Б.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Вербицької Н.В., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2012 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення сільської ради в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_1, про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку виданого на ім'я ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з адміністративним позовом, який в подальшому уточнив та доповнив (а.с. 76-78) до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, та в якому просив суд:

- визнати недійсним рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 29 грудня 2006 року № 201-V, в частині передачі земельної ділянки АДРЕСА_1, ОСОБА_1;

- визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_3 від 06 листопада 2007 року про право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_1.

Постановою від 18 грудня 2012 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Біляївський районний суд Одеської області, задовольнив адміністративний позов в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу в якій просять скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянти обґрунтовують тим, що оскаржена постанова ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки на підставі оскарженого рішення від 29 грудня 2006 року № 201-V ОСОБА_1 отримав у власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та отримав державний акт серії НОМЕР_3 від 06 листопада 2007 року про право власності на зазначену земельну ділянку.

В той час як позивач отримав рішення про передачу йому у власність земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, тільки у 2010 році, та при оформлені державного акту на право власності на землю з'ясував, про накладення частини земельних ділянок одна на одну площею 0,0051 га.

Проте апелянти вважають, що сам по собі факт накладення земельних ділянок одна на одну, не є підставою для скасування оскарженої рішення та визнання недійним акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1, який користувався земельною ділянкою з 1997 року, та отримав її у власність у 2006 році, на чотири роки раніше, ніж Нерубайської сільською радою вирішувалось питання передачі позивачу у власність земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні.

Також апелянти зазначають що власником земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, є ОСОБА_2, відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування.

ОСОБА_3 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок № 78, виданого 21.10.2004 р. виконкомом Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с. 14) на підставі рішення виконкому Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 198 від 20.10.2004 р., ОСОБА_3 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2, що також підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9119372 від 30.11.2005 р. (а.с. 15).

Також суд першої інстанції встановив, що зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, яку позивачу передано у власність на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1282-V від 14 вересня 2010 року (а.с. 13).

Суміжна земельна ділянка, що має адресу: АДРЕСА_1, належить відповідачу - ОСОБА_1 на підставі оскарженого Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 06 листопада 2007 року (а.с. 48).

При цьому суд першої інстанції зазначив, що не зважаючи на нотаріально посвідчений договір дарування від 22 травня 2008 року, за яким ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, належним відповідачем по справі та власником земельної ділянки, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, є саме ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_2, на час розгляду справи, не здійснив державної реєстрації свого права власності на земельну ділянку, як то передбачено приписами ч. 3 ст. 640 ЦК України та ст. 125 ЗК України, відповідно до якої право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, в той час листом відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області від 01 квітня 2012 року (а.с. 130) повідомлено про реєстрацію зазначеної земельної ділянки за ОСОБА_1

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що третя особа по справі ОСОБА_2 не реєстрував своє право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Також суд першої інстанції встановив, що відповідно до листа відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області № 6-6-10/3396 від 11 грудня 2012 року (а.с. 132-133) виявлена накладка земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, із земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Також суд першої інстанції зазначив, що цей факт підтверджений протоколом перевірки обмінного файлу (а.с. 134), викопіюванням з чергового кадастрового плану (а.с. 135) та картограмою існуючих меж земельної ділянки (а.с. 136).

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, з посиланням на ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що предметом позову є рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 29 грудня 2006 року № 201-V «Про передачу у власність земельних ділянок, раніше наданих для будівництва та обслуговування житлових будників (присадибна ділянка)», в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,20 га, за адресою АДРЕСА_1, відповідно до п. 90 Додатку до рішення (а.с. 85-93), яка перебувала у користуванні ОСОБА_1 з 1977 року (а.с. 410

Також предметом позову є державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, видний відділом земельних ресурсів у Біляївському районі 06 листопада 2007 року на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 29 грудня 2006 року № 201-V, яким засвідчено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,20 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 48).

Апеляційний суд зазначає, що на час прийняття оскарженого рішення - 29 грудня 2006 року, та видачі оскарженого акту 06 листопад 2007 року, позивач ОСОБА_3 мав лише у власності будинок із господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11-20).

Досліджуючи питання дотримання позивачем строку звернення з адміністративним позовом, апеляційний суд встановив, що про оскаржене рішення та державний акт позивач дізнався у жовтні 2011 року, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 21), а до суду звернувся 02 листопада 2011 року, у зв'язку з чим відсутні підстави для залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд зазначає про порушення ст. ст. 1, 2 КАС України, в частині розгляду судом першої інстанції позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1, який не є суб'єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, внаслідок чого оскаржена постанова в частині, якою суд задовольнив позовні вимоги заявлені до ОСОБА_1 має бути скасована, а провадження по справі в цій частині має бути закрито, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157, ч. 1 ст. 203 КАС України.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Оскаржене рішення прийнято у грудні 2006 року, а державний акт виданий у листопаді 2007 року, до реалізації у 2010 році позивачем свого права на приватизацію земельної ділянки.

Обґрунтовуючи свої вимоги, з чим погодився і суд першої інстанції, ОСОБА_3 послався на порушення, оскарженим рішенням та державним актом на право власності на земельну ділянку, свого права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка є суміжною із земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 та розташована за адресою: АДРЕСА_1, та яка за даними відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області (а.с. 132-136) накладається на суміжну земельну ділянку по АДРЕСА_1, у розмірі 0,0051 га. зазначене є перешкодою у реалізації позивачем свого права власності, а саме для його реєстрації та отримання відповідних документів.

При цьому апеляційний суд зазначає, що ні при звернені до суду з адміністративним позовом, ні при розгляд справи судом першої інстанції, ні при апеляційному перегляді справи, ні у письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не зазначив про прийняття оскаржених документів не уповноваженими органами та не надав відповідні докази; не зазначив та не надав належних доказів про прийняття оскаржених документів поза межами наданих законом повноважень; не зазначив та не надав доказів на відсутність у ОСОБА_1 права на отримання земельної ділянки у власність. Проте саме бажання позивача зареєструвати своє право власності на земельну не є правовою підставою для скасування оскаржених документів.

Таким чином, апеляційний суд встановив, що обґрунтовуючи позовні вимоги позивач не послався на порушення своїх прав, свобод чи інтересів, так само і суд першої інстанції не перевірив наявність порушення з боку відповідача - Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, прав, свобод чи інтересів позивача саме у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ст. 2 КАС України адміністративне судочинство - це форма реалізації судової влади, форма здійснення правосуддя в публічних спорах, метою якого є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Завданням адміністративного судочинства є вирішення публічно-правового спору між сторонами. Рішення суду усуває спірність і в цей спосіб досягається захист прав та інтересів особи. Отже, захист прав - це наслідок вирішення спору.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, про що також зазначено і в Рішеннях Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N 18-рп/2004, від 02.11.2004 р N 15-рп/2004, від 30.01.2003 року N 3-рп/2003, і в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 р., ратифікованої Законом України від 17.07.97 р., ч. 2 ст. 55 Конституції України, відповідно до яких кожен має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або обмежують права і свободи особи, чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Захист прав, свобод та інтересів здійснюється у разі їх порушення, а тому під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

За таких обставин, апеляційний суд встановив, що між позивачем та відповідачем Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області відсутній адміністративно-правовий спір внаслідок відсутності порушення прав позивача з боку відповідача у публічно-правових відносинах між ними.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги надані позивачем до письмових заперечень на апеляційну скаргу, доказів, оскільки вони не стосуються публічно-правових відносин між позивачем та відповідачем сільською радою.

Також апеляційний суд не приймає до уваги і доводи апелянта ОСОБА_2 щодо набуття ним права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, на час укладення нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки - 2008 рік, право власності на неї виникає з моменту державної реєстрації такого права власності, що передбачено ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Таким чином, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити вимоги апелянтів про скасування оскарженої постанови з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, але у зв'язку з відсутністю у спірних правовідносинах факту порушення прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача саме у публічних правовідносинах між ним та відповідачем по справі - Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим, відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, це є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої постанови та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, та закриття провадження по справі у частині позовних вимог заявлених позивачем до фізичної особи, яка не є суб'єктом владних повноважень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 94 КАС України, понесені апелянтом ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 17,21 грн. мають бути йому відшкодовані за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 1, 2, 3, 70, 71, п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 195, 196, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 198, п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 203, 207, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2012 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення сільської ради в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_1, про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку виданого на ім'я ОСОБА_1.

Закрити провадження по справі в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, індетифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) 17 грн. 21 коп. (сімнадцять гривень 21 коп.) у відшкодування понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 вересня 2015 року.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя Н.В.Вербицька

суддя О.О.Кравець