Справа № 2а-3566/11/0549
Суддя: Дяченко С.П.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мельник І.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року справа № 2а-3566/11/0549

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Дяченко С.П.

суддів Сіваченка І.В. , Шишова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 червня 2011 року у справі № 2а-3566/11/0549 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання нарахувати та виплатити недоплаченої щомісячної соціальної допомоги до пенсії , як Дитині війни

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2011 року позивач звернувся до суду із цим позовом.

Постановою суду першої інстанції від 20.06.2011 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне:

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.11.2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 16.11.2010 року, залишені без розгляду на підставі норм ст. 100 КАС України.

Предметом цього розгляду є вимоги позивача про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну соціальну допомогу до пенсії, як Дитині війни з 16.11.2010 року, тобто , в межах процесуального строку .

Відповідно до статті 1 Закону України від 18.11.2004 № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни» (далі Закон № 2195-IV) позивач має правовий статус дитини війни.

Позивач - віднесений до соціальної групи осіб « Діти війни».

Згідно статті 6 Закону № 2195-IV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач як орган, якому делеговано повно важення щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог статті 6 Закону № 2195-ІV і здійснити позивачу відповідні нарахування, але на порушення зазначеної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Зі статті 6 Закону № 2195-ІV випливає, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-ІV) і встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене правильними є висновки суду першої інстанції щодо невзяття до уваги положень частини третьої статті 28 Закону № 1058-ІV, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону № 2195-ІV.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни місцевий суд обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для вико нання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядаються.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

В той же час, суд першої інстанції, правильно вирішивши спір по суті, допустив порушення вимог процесуального законодавства.

Суд першої інстанції допустив помилку, не зазначивши кінцевої дати перерахунку пенсії, чим вирішив спір на майбутнє.

Крім того , під час апеляційного провадження зясовано, що Законом України від 14.06. 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання п.7 Закону України від 14.06.2011 року № 3491-6, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 745 від 06.07.2011 року « Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету». Дана постанова набрала чинності 23.07.2011 року ; з дня опублікування її в газеті «Урядовий курєр» від 23.07.2011 року № 133 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції згідно статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 червня 2011 року у справі № 2а-3566/11/0549 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання незаконною бездіяльності відповідача та зобовязання перерахувати та сплатити щомісячну доплату до пенсії згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - змінити.

Абзац перший резолютивної частини постанови Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 червня 2011 року у справі № 2а-3566/11/0549 викласти в наступній редакції : зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 16.11.2010 року по 22.07.2011 року з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: С.П.Дяченко

Судді: І.В.Сіваченко

ОСОБА_3