Справа № 127/9097/15-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/9097/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Федчишен С. А.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

17 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Майданюк Я.Л.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Павич О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Вінницького міськкоопторгу, Вінницького державного підприємства "Виробниче об'єднання "Хімпром", ТОВ "Вінторгбуд", ТОВ "БМУ-№3", ТОВ "Поділля Спецбуд" про призначення пенсії за віком на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, в якому просила визнати протиправними дії УПФУ в м. Вінниці щодо відмови в призначенні йому пільгової пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язати УПФУ в м. Вінниця призначити та виплачувати йому пенсію згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 13.10.2014 року; зобов'язати УПФУ України в м. Вінниця нарахувати та виплачувати підвищення (надбавки) до пенсії, що передбачені ст 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 13.10.2014 року; допустити постанову суду до негайного виконання.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2015 року в задоволенні адміністративного суду відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила стосовно задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2015 року - скасувати, виходячи з наступного.

Із записів трудової книжки серії НОМЕР_1, виданої на ім'я ОСОБА_2 вбачається, що позивач:

з 01.09.1975 року по 01.03.1977 року - навчався в ТУ №2 Вінницької області;

з 11.03.1977 року по 16.08.1977 року - працював в НСУ-28 треста «Криворожстальконструкція» газоелектрозварником 3 розряду;

з 17.10.1977 року по 15.12.1979 року - проходив дійсну віськову службу в радянській армії;

В періоди з 19.02.1980 року по 06.10.1982 року, з 01.11.1982 року по 10.09.1984 року, з 10.09.1984 року по 15.01.1991 року, з 15.01.1991 року по 03.02.1992 року, ОСОБА_2 працював на різних підприємствах на посадах газоелектросварщика.

З 05.02.1992 року по 23.02.1996 року позивач працював газоелектрозварювальником у Вінницькому міськкоопторзі.

27.02.1996 року ОСОБА_6 прийнято на роботу електрозварювальником у ВАТ «Ремонтно-будівельно-монтажне управління «Хімремонт» та 04.04.1996 року звільнено згідно зі ст. 36 КЗпП України.

З 16.04.1996 року по 01.07.1996 року позивач працював в цеху біфторид алюмінію і білої сажі електрогазозварювальником шостого розряду Вінницького державного підприємства «Виробниче обєднання «Хімпром».

З 01.02.2001 року по 18.08.2008 року позивач працював газоелектрозварювальником у ТОВ «Вінторгбуд», з 25.02.2011 року по 31.03.2014 року - електрогазозварювальником у ТОВ «БМУ-3», а з 01.04.2014 року по 27.02.2015 року - електрозварником у ТОВ «Поділляспецбуд».

Досягнувши 55-річного віку, ОСОБА_2, вважаючи, що має право на отримання пільгової пенсії за Списком №2, 13.10.2014 року звернувся до УПФУ в м. Вінниці з заявою про призначення пільгової пенсії за списком №2, однак рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця від 30.10.2014 року №27 позивачу відмовлено у призначені пільгової пенсії у зв'язку з відсутністю спеціального стажу.

Не погоджуючись з відмовою УПФУ в м. Вінниця, ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Вінницький міський суд відмовив в задоволенні позовних вимог повністю, однак суд апеляційної інстанції не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, УПФУ в м. Вінниця до спеціального стажу ОСОБА_2 не зараховано період його роботи з 10.09.1984 року 15.01.1991 року, у зв'язку з відсутністю первинних документів (наказів про прийнятя /звільнення з роботи та відомостей про заробітну плату), а також - неможливістю встановити правонаступника роботодавця позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, рішенні УПФУ в м. Вінниці від 30.10.2014 року №27, окрім іншого, зазначено, що з архівного наказу об'єднання «Вінницямеліоводгосп» від 31.01.1991 року №11-к-а вбачається, що УПТК ліквідовано, та створено в обєднанні ОМТС виробничі підрозділи - Вінницький та Уладівський, однак неможливо остаточно визначити правонаступництво Вінницького підрозділу в об'єднанні ОМТС по відношенню до УПТК об'єднання «Вінницямеліоводгосп».

З інформації, наданої архівним відділом Вінницької міської ради від 26.06.2014 року №С-24-38802/24-30 на заяву ОСОБА_2 слідує, що документи з особового складу об'єднання «Вінницямеліоводгосп» на зберігання до архівного відділу не передавалися.

Частиною першою ст. 48 Кодексу Законів про працю встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудова книжка, згідно ст.. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є також основним документом, який підтверджує стаж роботи.

Згідно з п.»б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що особам, які мають на день введення в дію цьогоЗакону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

У п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що особам, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці та мали або матимуть право на пенсію відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії призначаються за нормами цього Закону, виходячи з вимог віку та стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоди роботи газоелектрозварювальником з 11.03.1977 року по 16.08.1977 року, з 19.02.1980 року по 06.10.1982 року, з 01.11.1982 року по 10.09.1984 року, з 10.09.1984 року по 15.01.1991 року, з 15.01.1991 року по 03.02.1992 року, з 05.02.1992 року по 21.08.1992 року.

Колегія суддів зазначає, що також зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах підлягають період навчання позивача з 01.09.1975 року по 01.03.1977 року в ТУ-2 Вінницької області, зважаючи на наступне.

Положеннями ст. 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" передбачено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Із записів трудової книжки позивача вбачається, що після закінчення навчання у ТУ-2 перерва між закінченням навчання та зарахуванням ОСОБА_2 на роботу за набутою професією не перевищила 3-х місяців.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Таким чином, відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

З метою врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття правильного рішення у справі, колегія суддів вважаючи за необхідне, ухвалою суду від 13 серпня 2015 року залучила до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - підприємства, на яких працював ОСОБА_6 на посадах газоелектрозварника після 21 серпня 1992 року, а саме: Вінницький міськкоопторг, Вінницьке державне підприємство "Виробниче об'єднання "Хімпром", ТОВ "Вінторгбуд", ТОВ "БМУ-3", ТОВ "Поділля Спецбуд" та зобов'язала дані підприємства надати для встановлення факту виконання ОСОБА_6 робіт, що містяться у Списку №2 документальні підтвердження його зайнятості за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає в надання результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

На виконання вимог даної ухвали ТОВ «БМУ-3» та ТОВ «Поділляспецбуд» надало копії наказів про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Так, згідно наказу ТОВ «БМУ-3» від 12.10.2009 року №70 пільгове пенсійне забезпечення згідно Списку №2 для робочих місць по професії електрозварник ручного зварювання підтвердилось.

Також, як вбачається з довідки ТОВ «БМУ-№3» від 12.06.2014 року №1302/02 про підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_2 виконував електрозварювальні роботи ручного зварювання за професією електрозварник 6 розряду.

Відповідно до наказу ТОВ «Поділляспецбуд» від 10.10.2014 року №56 працівникам, які працюють електрогазозварниками право на пенсію за віком на пільговим умовах підтвердилось.

Таким чином, зважаючи на викладене, періоди роботи позивача на вказаних підприємствах підлягають зарахування до стажу, що дають право на пенсію за Списком №2.

Оскільки судом апеляційної інстанції вжиті всі передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативою, однак, іншими підприємства, які залучались до участі у справі в якості третіх осіб(Вінницький міськкоопторг, Вінницьке державне підприємство "Виробниче об'єднання "Хімпром", ТОВ "Вінторгбуд"), не надано будь-яких відомостей для встановлення факту виконання ОСОБА_6 робіт, що містяться у Списку №2, колегія суддів не вбачає можливим зарахування періоду роботу на вказаних підприємствах за відповідною професією до стажу, що дає право на пільгову пенсію за Списком №2.

Беручи до уваги все вищевикладене, зважаючи на те, що позивач досягнув 55-річного віку, має загальний стаж більше 25 років, з них більше 12 років 6 місяців на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги всі вищенаведені докази і факти та безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 повністю.

Однак, що стосується позовної вимоги про звернення до негайного виконання рішення суду, колегія суддів зазначає, що п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України встановлено вичерпний перелік постанов суду, які виконуються негайно, однак, в даному випадку рішення носить зобов'язальний характер, в зв'язку із чим в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не повно з'ясував обставини справи та порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно п.1, п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Вінницького міськкоопторгу, Вінницького державного підприємства "Виробниче об'єднання "Хімпром", ТОВ "Вінторгбуд", ТОВ "БМУ-№3", ТОВ "Поділля Спецбуд" про призначення пенсії за віком на пільгових умовах скасувати.

Прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови ОСОБА_6 в призначенні пільгової пенсії відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 13.10.2014 року.

Зобов'язати УПФУ в м. Вінниця призначити та виплачувати ОСОБА_2 пенсію згідно ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 13.10.2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 вересня 2015 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Боровицький О. А.

Совгира Д. І.