Справа № 2а-3353/11/0970
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2011 р. Справа № 2a-3353/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.

при секретарі Андрейчук Л.М.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СОТА"

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську

про визнання протиправним і скасування рішення № 2135 від 26.09.2011 р. та вимоги № 1540 від 22.09.2011 р.,-

ВСТАНОВИВ:

18.10.2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сота» (далі позивач) звернулося з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та несплачених страхових внесків за № 2135 від 26.09.2011 року; визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу за №1540 від 22.09.2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем 19.09.2011 року протиправно, всупереч вимог статті 250 Господарського кодексу України, прийнято оскаржувані рішення про застосування фінансових санкцій та вимогу про сплату боргу. Вважає, що вказані рішення суперечать чинному законодавству та прийняті з порушенням строку застосування цих адміністративно-господарських санкцій.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів.

Судом встановлено, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою в управлінні Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську як платник страхових внесків.

16.09.2011 року управлінням Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську проведено позапланову перевірку щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та інших платежів, а також інших відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування за період з 01.03.2008 року по 01.08.2011 року.

За результатами перевірки було складено Акт від 16.09.2011 року за №249. Перевіркою встановлено порушення п.6 статті 17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а саме: обчислення страхових внесків в жовтні 2009 року в неповному обсязі, в результаті чого донараховано страхових внесків за період з 01.01.2007 року по 01.03.2008 року на суму 6932,87 грн.

В звязку з виявленими порушеннями управлінням Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську 22.09.2011 року винесено вимогу за №1540 про сплату боргу, якою зобовязано ТзОВ «Сота» сплатити недоїмку зі страхових внесків в сумі 6932,87 грн.

Крім того, 26.09.2011 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення за №2135, яким в звязку з несплатою страхових внесків за період з 01.01.2007 року до 01.03.2011 року на загальну суму 6932,87 гривень, застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 7972,80 грн.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 даного Закону страхувальниками відповідно є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частина перша статті 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначає, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону. Частина третя вказаної статті встановлює, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

Частина 2 статті 17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлює обовязки страхувальників, пункт шостий якої передбачає, що страхувальники зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частина 6 статті 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлює обовязок страхувальників сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є страхувальником, платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на якого покладені обовязки нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Стаття 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлює відповідальність страхувальників, частиною 1 якої передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Частина 2 вказаної статті Закону передбачає, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до пункту 3 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом 10 робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобовязаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Згідно пунктом 13 цієї ж статті вищевказаного Закону, про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами 9 і 10 цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом 3 робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Застосована сума фінансових санкцій є адміністративно-господарськими санкціями.

За змістом статті 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом 6 місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через 1 рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи положення статті 250 Господарського кодексу України, а також пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України, Управління Пенсійного Фонду могло застосувати до відповідача штрафні санкції протягом 6 місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через 1 рік з дня порушення норми закону.

Як встановлено судом та підтверджується актом перевірки, заборгованість по сплаті страхових внесків у позивача виникла у 2008 році.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення за №2135 від 26.09.2011 року, яке охоплює період з 01.01.2007 року до 01.03.2008 року, прийнято з порушенням шестимісячного терміну застосування адміністративно-господарських санкцій з дня виявлення порушення та пізніше як через 1 рік з дня порушення відповідачем встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності .

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.02.2008 року, по справі за позовом відкритого акціонерного товариства Тернопільський карєрдо управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі про скасування рішень.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне: у відповідності до пункту 15 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Так, у вищенаведеній нормі мова йде про стягнення недоїмки. В той же час стаття 250 Господарського кодексу України, регламентує загальний строк щодо застосування таких санкцій. А тому, суд зазначає, що поняття «стягнення» та «застосування» не є тотожними. В даному випадку оскаржується рішення відповідача про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду.

За таких обставин, суд приходить до висновку що оскаржуване рішення за №2135 від 26.09.2011 року про застосування до ТзОВ «Сота» фінансових санкцій в розмірі 7972,80 грн., є протиправним, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

В той же час, суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу за №1540 від 22.09.2011 року, слід відмовити враховуючи наступне.

На підставі ч.3 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до розділу 8 пункту 2 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.03р. № 21-1, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків.

Як зазначалось вище, проведеною перевіркою встановлено обчислення страхових внесків в жовтні 2009 року в неповному обсязі, в результаті чого донараховано страхових внесків за період з 01.01.2007 року по 01.03.2008 року на суму 6932,87 грн.

Тому, враховуючи наявність у позивача заборгованості зі сплати страхових внесків, встановлених перевіркою та несплачених на час розгляду справи, суд приходить до висновку, що оскаржувана вимога прийнята на підставі та в межах наданих повноважень органу Пенсійного фонду, а позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Частиною 3 даної статті встановлено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Факт сплати позивачем до бюджету судового збору в розмірі 6,80 грн., підтверджується платіжним дорученням за №1252 від 18.10.2011 року (а.с.39).

Враховуючи висновки суду щодо часткового задоволення позову, то на користь позивача слід стягнути з Державного бюджету судові витрати в розмірі 3,40 грн.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 < Текст > Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та несплачених страхових внесків за №2135 від 26 вересня 2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 3,40 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: (підпис) ОСОБА_2

Постанова складена в повному обсязі 28.11.2011 року.