Справа № 816/3284/13-а
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2013-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2013 року м. ПолтаваСправа № 816/3284/13-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

при секретарі Метельській А.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції Полтавської області про визнання бездіяльності незаконною, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції Полтавської області про визнання бездіяльності щодо не зняття арешту, накладеного на все нерухоме майно незаконною, зобов'язання зняти арешт, накладений на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10 червня 2013 року).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 08.09.2006 за №3705925, на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції від 30.08.2006, зареєстровано обтяження (арешт нерухомого майна) на все невизначене майно ОСОБА_3 Вказував, що 31.10.2007 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", однак, не скасовані заходи примусового виконання рішення суду, а саме не знято арешт накладений на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову в частині позовних вимог про зняття арешту, накладеного на все нерухоме майно позивача не заперечував. Зазначив, що вважає дії відділу державної виконавчої служби правомірними у зв'язку з тим, що у відділі державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції відсутнє виконавче провадження з примусового виконання наказу №14/130, виданого Господарським судом Полтавської області 26.04.2006 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 заборгованості у зв'язку з його знищенням після закінчення терміну зберігання, а тому відсутні правові підстави для самостійного зняття арешту.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 26 квітня 2006 року Господарським судом Полтавської області видано наказ № 14/130 про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 496000,34 грн., витрат по сплаті держмита в сумі 4960,00 грн. та витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 59,00 грн., всього на суму 501019,34 грн. та з примусового виконання якого Відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП № 2302905.

31 жовтня 2007 року відділом державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції Полтавської області винесено постанову про повернення зазначеного виконавчого документа стягувачу, на підставі пункту 2 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з відсутністю майна, що належить боржнику, на яке може бути звернене стягнення в ході виконавчого провадження ВП №2302905.

Згідно пояснень представника позивача та пояснень позивача, які містяться в позовній заяві, судом встановлено, що звернувшись до нотаріуса у спадковій справі, ОСОБА_3 стало відомо, що 08.09.2006 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження за № 3705925, згідно якого було накладено арешт на все нерухоме майно, що на праві власності належить боржнику ОСОБА_3, на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції № ВП 2302905 від 30.08.2006.

22.05.2013 позивач звертався до Відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції із заявою в якій просив повідомити: у якого державного виконавця ВДВС Карлівського РУЮ знаходиться виконавче провадження, а також надати можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, зняти з них копії.

У відповідь листом від 28.05.2013 №4320/03-46, ВДВС Карлівського РУЮ повідомлено позивача, що відповідно до відомостей з єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, починаючи з 23.08.2006 по 31.10.2007 на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № ВП 2302905 з примусового виконання наказу №14/130, виданого Господарським судом Полтавської області 26.04.2006. При цьому повідомлено про відсутність можливості ознайомлення позивача з матеріалами виконавчого провадження у зв'язку з тим, що відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Мінюсту України №2274/5 від 25.12.2008, виконавче провадження знищено через закінчення трирічного терміну його зберігання в архіві.

З матеріалів справи вбачається, що 30.05.2013 ОСОБА_3 звернулася до ВДВС Карлівського РУЮ із завою з приводу зняття арешту, накладеного на все нерухоме майно, що їй належить.

На вищевказане звернення ВДВС Карлівського РУЮ було повідомлено (лист від 30.05.2013 №4366/03-46), що станом на 30.05.2013 року у ВДВС Карлівського РУЮ відсутнє виконавче провадження з примусового виконання наказу №14/130, виданого Господарським судом Полтавської області 26.04.2006 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 заборгованості у зв'язку з його знищенням після закінчення терміну зберігання, а тому відсутні правові підстави для самостійного зняття арешту.

Проте, позивач не погоджується із такою бездіяльністю відповідача та зазначає, що було порушено його законні права та інтереси, оскільки накладений арешт перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись нерухомим майном, що йому належить.

Вирішуючи питання про наявність порушених прав або інтересів позивача, судом встановлено наступне.

Основним завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Особливості провадження в адміністративних справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби передбачені статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідно до ч.1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно частини 1 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (надалі - Закон №606-XIV), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 4 статті 82 Закону №606-XIV встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як було встановлено судом в ході розгляду справи, 03.03.2009 року ухвалою Господарського суду Полтавської області по справі №7/17, припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та 01.04.2009 року державним реєстратором в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вчинено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв'язку з визнанням її банкрутом.

Таким чином, ОСОБА_4, на даний час, не є стороною виконавчого провадження ВП № 2302905 з примусового виконання наказу №14/130, виданого Господарським судом Полтавської області 26.04.2006, оскільки боржником у виконавчому провадженні ВП № 2302905 про стягнення заборгованості була фізична особа - підприємець ОСОБА_3

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8, публічно правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно

Оскільки позивач у даній справі не є ані учасником виконавчого провадження з виконання рішення господарського суду, ані особою, яка залучається до проведення виконавчих дій, дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з урахуванням особливостей, передбачених ст. 181 КАС України.

Надаючи оцінку позовним вимогам позивача, суд виходить із наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21.04.1999 р. № 606-XIV Про виконавче провадження (надалі Закон № 606-XIV).

Статтею 3 Закону № 606-XIV в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови визначено перелік виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. До таких, крім іншого, відносяться виконавчі листи, що видаються судами.

Пунктом 1 статті 4 вказаного Закону серед заходів примусового виконання рішень було передбачено, зокрема, звернення стягнення на майно боржника.

Згідно ч.3 ст. 5 Закону № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації (ч.1 ст. 50 Закону № 606-XIV).

Частиною 1 ст. 55 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З наведеного випливає, що винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є складовою частиною процедури звернення стягнення на майно боржника.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечувалося представником відповідача, ВДВС Карліського РУЮ з метою виконання рішення суду було винесено постанову від 30.08.2006 про арешт майна боржника, про що 08.09.2006 внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №3705925.

Як зазначалося вище, 31.10.2007 відділом державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції Полтавської області винесено постанову про повернення зазначеного виконавчого документа стягувачу, на підставі пункту 2 статті 40 Закону № 606-XIV, у зв'язку з відсутністю майна, що належить боржнику, на яке може бути звернене стягнення в ході виконавчого провадження ВП №2302905.

Судом було з'ясовано, що відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Мінюсту України №2274/5 від 25.12.2008, відповідачем проведено знищення виконавчого провадження ВП №2302905, переданого відділу державної виконавчої служби і термін зберігання якого закінчився.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Підстави для зняття арешту з майна (коштів) боржника зазначені у статті 60 Закону № 606-XIV, в редакції згідно із Законом від 19.01.2013 року, згідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (частина 2 статті 60 Закону № 606-XIV).

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту (частина 3 статті 60 Закону № 606-XIV).

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 60 Закону № 606-XIV).

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що у зв'язку з неможливістю банкрота - фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 виконати свої грошові зобов'язання перед кредитором за недостатністю майна, вимоги кредитора вважаються погашеними, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 03.03.2009, а тому відповідач не заперечує проти зняття арешту, накладеного на все нерухоме майно, що належить позивачу.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що накладений арешт перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись нерухомим майном, що йому належить, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання ВДВС Карлівського РУЮ зняти арешт, накладений на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 є такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту, накладеного на все нерухоме майно незаконною, то вона не підлягають задоволенню з огляду на те, що відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 606-XIV, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40 1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, оскільки Закон України "Про виконавче провадження" не передбачав підстав для звільнення майна боржника з - під арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону, та не передбачав зняття арешту з майна боржника у разі знищення виконавчого провадження, переданого відділу державної виконавчої служби, термін зберігання якого закінчився, інакше як за рішенням суду, а тому відповідач діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції Полтавської області про визнання бездіяльності незаконною, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції Полтавської області зняти арешт, накладений на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 17 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 13 червня 2013 року.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва