Справа № 22-а-22918/11
Суддя: Ігнатченко Н. В.
Дата ухвалення: 2011-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Яворський М.А..,

суддів: Ігнатченко Н.В., Коцюрба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 26 січня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської державної адміністрації, третя особа КМП фірма «Рось» про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю, а також доплати як працюючому пенсіонеру зоні посиленого радіологічного контролю та щорічної допомоги на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2009 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просив визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті йому щомісячної доплати згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними, зобовязати відповідача провести перерахунок і виплатити йому недоотриману суму щомісячної грошової доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю за період з січня 2002 року-вересень 2003 року., травень 2004 року - лютий 2006 року в розмірі 7985,91грн., щомісячної грошової доплати як працюючому пенсіонеру в зоні посиленого радіологічного контролю за періоду роботи : вересень 2004 року-лютий 2006 року, яка складає1072,12 грн., щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2008 роки яка складає 12093,20 грн.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 26 січня 2010 року позов задоволено частково. Поновлено строк на звернення до суду.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської державної адміністрації Київської області нарахувати ОСОБА_2 недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю, а також доплати як працюючому пенсіонеру в зоні посиленого радіологічного контролю відмовити.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необєктивність постанови суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в позові та ухвалити нову постанову якою задовольнити повністю позовні вимоги. Посилаючись на неповне судом зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими, доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що позивач є особою, являється працюючим в зоні посиленого радіологічного контролю, крім того працюючим пенсіонером, а отже відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена виплата на отримання щомісячної грошової доплати в сумі однієї мінімальної заробітної плати.

Приймаючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийшов до правильного висновку про те, що позивачка відповідно до вказаних нормативно-правових актів немає право на одержання недоотриманої доплати як працюючий в зоні посиленого радіоекологічного контролю з врахуванням однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць. Оскільки позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з пропуском річного строку на звернення.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону України від 06.06.1996 р. були передбачені доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення в залежності від розміру мінімальної заробітної плати.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 являється потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи - захворювання повязане з впливом аварії на ЧАЕС.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суд не врахував зазначені вимоги закону, що призвело до неправильного вирішення справи і прийняття постанови про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус є потерпілим із зони відчудження Чорнобильської АЕС 2 категорії, користується правами та пільгами, передбаченими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі відповідно до ст.48, виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. В порушення наведеної норми Закону відповідачем виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року у твердій грошовій сумі за 2008 рік 120,00 грн.

Разом з тим, у 2008 році фінансування пільг, компенсацій та доплат постраждалим громадянам проводиться відповідно до обсягів, затверджених Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік» положення якого обмежували розміри щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік», яким було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з бюджетними призначеннями та ураховуючи вимоги ст. 95 Конституції України та Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України встановив розміри щорічної допомоги на оздоровлення, згідно ст.48 ч.4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, виплати за 2008 рік відповідачем проводились згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України (до внесених 07.07.2010 року змін), встановлений річний строк звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тому, колегія судді не може погодитись з висновком суду в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача недоотриману суму одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач на час проведення спірних виплат діяв відповідно до встановлених норм Закону.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та про прийняття нової постанови про відмову у задоволенні заявлених вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 26 січня 2010 року скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської державної адміністрації, третя особа КМП фірма «Рось» про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю, а також доплати як працюючому пенсіонеру зоні посиленого радіологічного контролю та щорічної допомоги на оздоровлення.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А. Яворський

Судді: Н.В. Ігнатченко

ОСОБА_3