Справа № 2а-1322/10
Суддя: П'ятковський В. І.
Дата ухвалення: 2010-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області
Справа № 2а-1322/2010 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2010 року Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області у складі: головуючого судді П'ятковського В.І., секретаря Іванишин Х.І., розглянувши у

відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Коломиї справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Коломийському районі про визнання незаконною відмову в перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

В жовтні 2010 року Микитюк звернулася з позовом до управління Пенсійного фонду України в Коломийському районі про нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до Закону України « Про соціальний захист дітей війни», мотивуючи його тим, що вона є дитиною війни і згідно ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни їй повинно виплачуватись щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. У 2007-2009 роках їй така допомога не виплачувалась, що суперечить рішенню Конституційного Суду України № 6- рп/2007 від 9 липня 2007 року про визнання неконституційними положень Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік та рішенню Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ряд положень Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, а також ст.22 Конституції України про неможливість обмежень державних соціальних гарантій. На її письмове звернення про підвищення їй розміру пенсії як дитині війни Відповідач відмовив. Тому просить поновити їй строк звернення з адміністративним позовом, оскільки вона, як людина похилого віку, по стану свого здоров»я не мала можливості раніше звернутися до суду. Просить визнати відмову управління Пенсійного фонду У країни в Коломийському районі про підвищення їй розміру пенсії як дитині війни у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність неправомірною, та зобовязати Відповідача здійснити перерахунок їй пенсії в розмір 30 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни та виплатити заборгованість, яка виникне в результаті такого перерахунку за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.08.2010 р. Через похилий вік просить розглядати справу без її участі.

Представник управління Пенсійного фонду України в Коломийському районі, позов не визнала заперечила в його задоволенні, посилаючись на те, що Позивачкою пропущено строк звернення з адміністративним позовом.

Зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195-ІУ Про соціальний захист дітей війни (далі Закон №2195-ІУ) - дитина війни, це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Статтею 6 Закону №2195-ІУ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Встановлено, що Микитюк, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною війни. Вказаний правовий статус підтверджується довідкою № 1033, виданою 15 жовтня 2010 року Коломийським районним управлінням праці та соціального захисту населення. В силу ст.ст.1, 6 Закону № 2195-ІУ Микитюк, має право на підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком. Однак, управління Пенсійного фонду України в Коломийському районі відмовило їй у виплаті 30% підвищення до пенсії, посилаючись на відсутність бюджетних коштів на здійснення доплат дітям війни, відповідного нормативного забезпечення, відсутність законодавчого рішення про відновлення дії ст.6 Закону № 2195-ІУ у редакції, чинній до внесення змін до цієї статті.

Суд вважає, що відповідач як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст.6 Закону № 2195-ІУ і здійснити позивачці відповідні нарахування (за той період часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводив, чим допустив протиправну бездіяльність, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, іншу правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Разом із цим на підставі вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 12 ст.71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19 грудня 2006 р. № 489-У дію ст.6 Закону № 2195-ІУ зупинено на 2007 рік із урахуванням ст.111 цього Закону. Проте Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа № 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.12 ст.71 та ст.111 Закону 489-У. Тим самим відновлено дію статті 6 Закону № 2195-ІУ, яка тривала до 31.12.2007 року. Отже, у 2007 році позивачка мала право на підвищення пенсії, яка їй виплачувалася у період із 09.07.2007 року по 31.12.2007 року на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. (справа № 1-28/2008 щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ряд положень Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема положення п.41 Розділу II вказаного Закону, що стосуються змін до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни. Тому, у 2008 році позивачка мала право на підвищення пенсії, яка їй виплачувалася у період із 22.05.2008 року по 31.12.2008 року на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Рішення Конституційного Суду України у цих справах мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень зазначеного Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік і Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, що визнані неконституційними. Ці Рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Статтею 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік № 835-У1 від 26 грудня 2008 року надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених бюджетними програмами. Вказана стаття передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Таким чином, її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни залежить до розміру мінімальної пенсії за віком.

На виконання вищевказаної норми Кабінетом Міністрів України не приймалося окремої постанови щодо встановлення в 2009 році розміру підвищення до пенсії особам, віднесеним до категорії «дитина війни». Пунктом 8 постанови кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірах, встановлених вказаною постановою. Розмір підвищення до пенсії з 1 січня 2009 року цією постановою не визначений і змін стосовно цього питання у 2009 році у вказану постанову не вносилося.

В Законі України Про Державний бюджет України на 2010 рік № 2154-17 від 27 квітня 2010 року також не встановлено обмежень щодо застосування положень статті 6 Закону № 2195-ІУ.

Отже, стаття 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни з 1 січня 2009 року по даний час є діючою у наступній редакції: «дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком».

При визначенні спеціального розміру, з якого повинні обчислюватися підвищення до пенсії дітям війни слід виходити з положень Закону України Про прожитковий мінімум. Так, відповідно до ст.2 вказаного Закону прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на те, що питання визначення величини мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус «дитина війни» має бути вирішено у законодавчому порядку.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (Закон № 1058-ІУ) мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Тобто, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Враховуючи наведене, суд відхиляє посилання представника Відповідача на те, що положення ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування щодо мінімального розміру пенсії за віком не застосовується при призначенні пенсії за Законом України № 796-ХІІ. Положення ч.3 ст.28 Закону № 1058-ІУ не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших, повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті. Наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Таким чином, при вирішенні спору суд, виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами доходить висновку, що при виплаті 30% підвищення до пенсії дитині війни, передбаченого статтею 6 Закону 2195-ІУ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Оскільки Відповідач продовжує не виплачувати позивачці підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, то доводи представника Відповідача про пропуск позивачкою встановленого строку звернення до адміністративного суду є неспроможними, а наведену позивачкою причину пропущення строку звернення, слід визнати поважною.

За таких обставин суд вважає, що способом відновлення порушеного права позивачки є покладення обовязку на відповідача провести належне нарахування та виплату підвищення до пенси у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни з урахуванням виплачених сум за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2010 року.

На підставі ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ст.ст. 17-19, 21, 99-100 КАС України та керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Коломийському районі Івано-Франківської області щодо нарахування та виплати недоплаченого підвищення до пенсії ОСОБА_1 у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2010 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Коломийському районі Івано-Франківської області провести нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2010 року включно, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням виплачених сум.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Львівського апеляційного адміністративного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення встановленого строку апеляційного оскарження.

Головуючий: