Справа № 810/4556/15
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року 810/4556/15

приміщення суду за адресою:м. Київ, бул. Лесі Українки, 26

час прийняття постанови : 14 год. 50 хв.

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Лиска І.Г.

при секретарі - Васковець М.С.

за участю позивача та представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання протиправним та скасування Акту опису й арешту майна,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання протиправним та скасування Акту опису й арешту майна від 3 вересня 2015 року .

Зазначав, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_3 при складанні Акту опису й арешту майна від 3 вересня 2015 року, яким було описано, арештовано і накладено заборону відчуження земельної ділянки площею 0. 13 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, а також житлового будинку разом з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться на вказаній земельній ділянці не було дотримано порядку проведення такої дії, зокрема не враховано права власності на відповідне майно особи, яка не є учасником виконавчого провадження, достовірно знаючи про такий факт.

Посилаючись на порушення відповідачем положень Конституції України, Законів України "Про виконавче провадження", "Про державну виконавчу службу", просив визнати протиправним та скасувати Акт опису й арешту майна від 3 вересня 2015року, складений державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №36434830, яким було описано, арештовано і накладено заборону відчуження земельної ділянки площею 0. 13 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, а також житлового будинку разом з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться на вказаній земельній ділянці.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень, свого обов'язку щодо доказування правомірності оскаржуваного рішення не виконав, жодних заперечень та витребовуваних судом ухвалою про відкриття провадження доказів не надав, у судове засідання не з'явився, матеріали виконавчого провадження не надав , хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження №36434830, відкрите на підставі виконавчого напису №263 від 31 січня 2013 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С., боржником у якому є ОСОБА_2.

3 вересня 2015 року державним виконавцем Костенко А.О. вказаного відділу державної виконавчої служби, у рамках такого виконавчого провадження, складено Акт опису й арешту майна, яким було описано, арештовано і накладено заборону відчуження земельної ділянки площею 0. 13 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, а також житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, разом з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться на вказаній земельній ділянці.

У вказаному Акті також зазначено, шо земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_2, співвласником є ОСОБА_7

У судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що майно, на яке накладено арешт, знаходиться у спільній частковій власності, а саме: 0,5 земельної ділянки належить позивачу - ОСОБА_2, а інша половина - ОСОБА_7.Описаний житловий будинок загальною площею 158,1, 6 кв.м з надвірними будівлями та спорудами належить повністю на праві приватної власності ОСОБА_7 .

Як вбачається із змісту дослідженого у судовому засіданні оригіналу свідоцтва про право на спадщину від 27 квітня 2011 року №1-718, спадкоємцем земельної ділянки площею 0,1300 га, кадастровий номер НОМЕР_1, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої у АДРЕСА_1, є ОСОБА_2 (1/2 частки спадкового майна) та ОСОБА_7 (1/2 частки спадкового майна)

Згідно оглянутого оригіналу державного акта НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1, такий документ видано на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-718 від 27 квітня 2011 року .

У додатку до акта міститься список співвласників земельної ділянки, якими зазначено ОСОБА_7 (1/2 частки) та ОСОБА_2 (1/2 частки).

Згідно оглянутого судом Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.05.2010 року, право власності на житловий будинок загальною площею 158, 1 кв.м. , житловою площею 60, 9 кв. м з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7.

А отже зі змісту досліджених судом правовстановлюючих документів випливає, що земельна ділянка та житловий будинок разом з надвірними будівлями та спорудами, які описані в Акті опису й арешту майна від 03.09.2015 року, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_7 визнаний недієздатним (рішення Києво-Святошинського районного суду від 28 грудня 2007 року), а його опікуном призначено ОСОБА_2 (рішення Києво-Святошинського районного суду від 28 серпня 2012 року, у зв'язку із чим суд не залучав його (ОСОБА_7) до участі у справі в якості третьої особи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV з змінами і доповненнями (далі - Закон №606-ХІV, або Закону).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ч. 1 ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини 2 вказаної статті Закону державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до п.п. 3, 4, 5, 12, 20 ч. 3 ст. 11 Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

- безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Частиною 2 статті 4 Закону встановлено, що під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону).

Згідно зі пп. 5.1.1 п. 5.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Мінюсту від 15.12.1999 № 74/5 (зі змінами та доповненнями), звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

В силу приписів частини 1 статті 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ч. 2 ст. 57 Закону).

У відповідності до частини 5 статті 57 Закону про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Під поняттям "майно" боржника слід розуміти як окремі речі та їх сукупність, так і всі майнові права боржника, що на момент вчинення виконавчого провадження є у нього.

За положеннями частини шостої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Тобто обов'язковою передумовою звернення стягнення на майно, у разі належності його не лише боржнику, а й іншим особам, є відповідне рішення суду про визначення частки такого майна.

Разом із тим, як вбачається із оскаржуваного акту, державним виконавцем накладено арешт на земельну ділянку , яка належить спільно ОСОБА_2 та ОСОБА_7., без визначення частки майна боржника у виконавчому провадженні, та житловий будинок, який належить ОСОБА_7, і, відповідно, накладено арешт на майно особи, яка не є стороною виконавчого провадження.

Таким чином, відповідачем не було дотримано положень Закону України "Про виконавче провадження".

За нормами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, оскаржуваний Акт не відповідає приписам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 19 Конституції України.

Враховуючи обов'язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності у разі заперечення проти адміністративного позову в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, суд, за результатами розгляду справи, вважає недоведеними законність та обґрунтованість Акту опису й арешту майна від 3 вересня 2015 року .

На підставі викладеного, оскільки відповідачем не надано доказів, які спростовують доводи позивача, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 181, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Акт опису й арешту майна від 3 вересня 2015року, складений державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №36434830, яким було описано, арештовано і накладено заборону відчуження земельної ділянки площею 0. 13 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, а також житлового будинку разом з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться на вказаній земельній ділянці.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у сумі 487(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 18 вересня 2015 р.