Справа № 2а/1570/4555/2011
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2012-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/4555/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2012 року Одеський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді - Глуханчука О.В.,

суддів Харченко Ю.В., Соколенко О.М.

при секретарі Гурєвій К.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника прокуратури ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Фінбанк" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Фінбанк" звернулося до суду з позовом в якому просить частково скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 грудня 2010 року № /0 в сумі 1 786 406,79 грн. (з яких 595 468,93 грн. податок з доходів фізичних осіб та штрафна санкція у сумі 1 190 937,86 грн.); скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 грудня 2010 року № /0 на суму 270 875 грн. по податку з доходів фізичних осіб, у тому числі 180 583 грн. основного платежу та 90 292 грн. штрафних санкцій.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що СДПІ по роботі з ВПП у місті ОСОБА_4, на підставі направлень № 333/22-0/3 від 21.08.2010 року, № 398/22-0/4 від 05.10.2010 року, № 466/22-0/7 від 25.11.2010 року, № 333/22-0/3 від 30.11.2010 року та відповідно до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання, було проведено виїзну планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ПАТ «ФІНБАНК»вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 по 30.06.2010 відповідно до затвердженого плану перевірки. За результатами перевірки СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі було складено Акт № 723/22-0/20041917/ 7 від 14.12.2010 року, на підставі якого 22.12.2010 р. до ПАТ «ФНБАНК»було направлено Податкове повідомлення-рішення від 21.12.2010 року № /0 та Податкове повідомлення-рішення від 21.12.2010 р. № /0. Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач направив скарги до ДПА в Одеській області і ДПА України, які за результатами розгляду були залишені без задоволення.

Вважають, що висновки акту перевірки є безпідставними, а зазначені податкові повідомлення-рішення складені при неповному зясуванні обставин справи, з порушенням норм діючого законодавства та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та наполягав, що податкові повідомлення-рішення, які оскаржуються, є законними, обґрунтованими, винесеними у відповідності до вимог чинного законодавства.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, СДПІ по роботі з ВПП у місті ОСОБА_4, на підставі направлень № 333/22-0/3 від 21.08.2010 року, № 398/22-0/4 від 05.10.2010 року, № 466/22-0/7 від 25.11.2010 року, № 333/22-0/3 від 30.11.2010 року та відповідно до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання, було проведено виїзну планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ПАТ «ФІНБАНК»вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008р. по 30.06.2010р., по результатам якої був складений акт від 14 грудня 2010 року № 723/22-0/20041917/7

Згідно з висновками даного Акту, за результатами перевірки встановлені порушення: 1) п. п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 та п.п. 11.2.1 п.11.2 ст. 11, п.п. 5.2.1 п.5.2 ст.5, враховуючи вимоги п.1.32 ст. 1, п.п. 8.2.2, п. 8.2 та п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8, п.п. 5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" № 334/94-ВР від 28.12.94 в редакції Закону №283/97-ВР від 22.05.97 (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2008 - 2010 роки на загальну суму 180 583 грн., в т.ч. по періодах:

III кв. 2008 року - 85 714 грн.

IV кв. 2008 року - 85 714 грн.

2008 рік 171 428 грн.

III кв. 2009 року 2 664 грн.

IV кв. 2009 року - 432 грн.

2009 рік 3 133 грн.

I кв. 2009 року 5 658 грн.

II кв. 2009 року 364 грн.

1 півріччя 2010 року - 6022 грн.

2) п.п. 3.1.1 п.3.1 ст. 3, п. 4.1, п.4.2, п.4.9 ст.4, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України від 03.04.1997р. № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість за січень 2010 року на загальну сумі 9 144 грн., в т.ч. по періодам:

січень 2010 року 9 144 грн.

3) п.п. 9.12.1, пп.9.12.2, п.9.12, ст.9, пп.20.3.2, п.20.3, ст.20 та п.1.2, пп.4.2.12, п.4.2, ст.4, п.7.1.ст. 7, пп 8.1.1. п.8.1. ст.8, пп.9.2.3, п.9.2, ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних від 22.05.03 №889-ІУ, зі змінами та доповненнями, у результаті чого встановлено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету за 2008-2010 роки на загальну суму 596 920,18 грн.

21 грудня 2010 року СДПІ по роботі з ВПП у місті ОСОБА_4 винесено податкові повідомлення-рішення № /0 за платежем податок з доходів найманих працівників на загальну суму 1 790 760,54 грн., з якої 596 920,18 грн. за основним платежем і 1 193 840,36 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями і № /0 за платежем податок на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій на загальну суму 270 875 грн., з якої 180 583 грн. за основним платежем і 90 292 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач в межах процедури адміністративного оскарження, звернувся зі скаргами до відповідача, а також ДПА в Одеській області і ДПА України, які за результатами розгляду були залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін. (а.с.75-79, 80-85, 86-91, 94-100, 101-105, 109-113).

Перевіркою правильності віднесення до складу валових витрат інших витрат встановлено, що позивачем в порушення пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 та пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 334/94-ВР (із змінами та доповненнями) (ОСОБА_1 по тексту Закон № 334/94-ВР) безпідставно віднесено до складу валових витрат суму витрат на консультаційні послуги минулих звітних періодів у сумі 685 714 грн., в тому числі по періодах: III кв. 2008р. 342 857 грн., IV кв. 2008р. 342 857 грн.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону № 334/94-ВР, датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Судом встановлено, що 29 квітня 2008 року між АКБ «Фінбанк»і ТОВ «Бостон ОСОБА_5 Україна»було укладено договір про надання консультативних послуг № FIN/001/2008 (а.с. 114-122). Предметом договору є надання консультативних послуг з розробки стратегії для клієнта (Стратегічний план розвитку). Дата початку проекту 12 травня 2008р., загальна тривалість проекту складає 2 робочі тижні без урахування часу, необхідного для розгляду та підписання актів прийому-передачі послуг.

Згідно пп. 3.1.1., 3.1.2. Договору, загальна вартість послуг складає 843 422 грн. 95 коп., включаючи ПДВ у розмірі 20% - 140 570 грн. 49 коп., яку необхідно сплатити не пізніше 12 травня 2008 року.

07 травня 2008 року на рахунок ТОВ «Бостон ОСОБА_5 Україна»позивачем було сплачено 843 422 грн. 95 коп. за послуги по договору № FIN/001/2008 від 29 квітня 2008 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2271 (а.с. 127).

26 травня 2008 року сторони підписали Акт прийому-передачі послуг, відповідно до якого Консультант передав, а Клієнт прийняв консультаційні послуги з Договору № FIN/001/2008 від 29 квітня 2008 року по розробці стратегії Клієнта (Стратегічний план розвитку). Клієнт не має жодних зауважень чи претензій щодо обєму, строкам та якості наданих консультаційних послуг. (а.с. 126)

Враховуючи вищезазначене, позивач безпідставно відніс до складу валових витрат суму витрат на консультаційні послуги минулих звітних періодів у сумі 685 714 грн., в тому числі по періодах: III кв. 2008р. 342 857 грн., IV кв. 2008р. 342 857 грн., так як обидві події, зазначені в Законі, а саме, списання коштів з рахунку банку і факт отримання послуги, припадають на минулий звітній податковий період, що вже був перевірений.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що можливість перенесення валових витрат на наступний податковий період законом не передбачена.

Перевіркою правильності віднесення до складу валових витрат інших витрат встановлено, що позивачем в порушення пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, враховуючи вимоги п. 1.32 ст. 1 Закону № 334/94-ВР безпідставно віднесено до складу валових витрат суму витрат не повязаних з веденням власної господарської діяльності у сумі 29 977 грн., в тому числі: IV кв. 2009р. 8 929 грн., I кв. 2010р. 21 048 грн.

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, визначальною ознакою валових витрат є їх зв'язок з господарською діяльністю платника податку. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в податкових правовідносинах є її направленість на отримання доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формах (п. 1.32 ст. 1 цього Закону).

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією і веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) та охороною праці з урахуванням обмежень, установлених підпунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп..5.3.9 п.5.3. ст. 5 Закону).

З наведеного випливає, що правильність формування платником податків валових витрат вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю та підтвердження їх належною документацією, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток за рахунок валових витрат.

Судом встановлено, що згідно Договору про надання послуг від 03.05.2007р. ТОВ «Баталер Плюс»надано ПАТ «Фінбанк»комплекс послуг із забезпеченням функціонування нежитлового нерухомого майна, власних приміщень, які підтверджуються Актом здачі-прийняття послуг від 13.11.2009р. ТОВ «Баталер Плюс»надало позивачу послугу із обслуговування освітлення кінозалу на суму 4 237 грн. 13 коп.

13 листопада 2009 року між АКБ «Фінбанк»і ТОВ «Сан Ленд»було укладено договір про надання послуг (а.с. 171-173). Відповідно до п. 1.1. Договору, ТОВ «Сан Ленд»зобовязалося надавати за плату комплекс послуг із забезпеченням функціонування нежитлового нерухомого власних приміщень Замовника, які знаходяться з адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 4А, а саме:

- поточне обслуговування та ремонт приміщень;

- контроль систем опалювання та кондиціювання;

- контроль систем електрообладнання та каналізації;

- прибирання та забезпечення загального порядку у приміщеннях та на прилеглій території.

Пунктом 3.1., 3.2. Договору, передбачена оплата послуг згідно виставлених рахунків. Здавання послуг та приймання їх результатів оформлюється Актом здавання-приймання наданих послуг.

30 листопада 2009 року,31 січня 2010 року, 31 березня 2010 року, сторонами були підписані Акти здачі-прийняття робіт на суму: 68 000 грн., в т.ч. ПДВ 11 333,33 грн.; 209 000 грн., в т.ч. ПДВ 34 833,33 грн., 139 000 грн., в т.ч. ПДВ 23 166,67 грн.

З Актів, крім іншого, вбачається, що ТОВ «Сан Ленд»надало послуги банку із профілактики систем циркуляції води в басейнах на суму 4 692 грн., із профілактики систем штучної підлоги зимового дворика на суму 13 697 грн. 60 коп., із профілактики системи циркуляції води в басейнах на суму 7 350 грн. 11 коп.

Основний вид діяльності позивача (за КВЕД) інше грошове посередництво. Надані позивачу послуги не впливають на основну діяльність і не повязані з веденням господарської діяльності банку, таким чином не відносяться до витрат у звязку з підготовкою, організацією і веденням виробництва.

Представником позивача не надано доказів, які б свідчили про намір отримання банком від цих послуг доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формах, тому суд погоджується з висновком відповідача в цій частині.

Перевіркою правильності визначення суми амортизаційних відрахувань за період, що перевірявся, встановлено завищення амортизації на загальну суму 6 641 грн., в тому числі по періодах: за 2009р. на суму 3 602 грн.

- за III кв. 2009р. на суму 1 876 грн.

- за IV кв. 2009р. на суму 1 726 грн.

за I півріччя 2010р. на суму 3 039 грн.

- за I кв. 2010р. на суму 1 585 грн.

- за II кв. 2010р. на суму 1 454 грн. Так, позивачем в порушення пп. 8.2.2. п. 8.2., пп. 8.6.1. п. 8.6 ст. 8 Закону № 334/94-ВР, були застосовані підвищені норми амортизації, а саме, основні фонди, які підпадають під визначення основних фондів I групи, були віднесені до 3 групи (система відео нагляду) та амортизувались по завищеній нормі 6% замість 2%.

Відповідно до пп. 8.1.1. п. 8.1 ст. 8 Закону № 334/94-ВР, під терміном "амортизація" основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Підпунктом 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону № 334/94-ВР передбачено, що амортизації підлягають витрати на проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів.

До 1 групи основних фондів, відповідно до пп. 8.2.2. п. 8.2. ст. 8 Закону № 334/94-ВР, відносяться будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі.

Норми амортизації встановлюються у відсотках до балансової вартості кожної з груп основних фондів на початок звітного (податкового) періоду в такому розмірі: група 1 - 2 відсотки; група 3 - 6 відсотків (пп. 8.6.1. п. 8.6 ст. 8 Закону № 334/94-ВР).

Встановлення позивачем системи відео нагляду розглядається як технічне переозброєння банку модернізація його основних фондів, яке підпадає під визначення основних фондів 1 групи.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач правомірно зробив висновок щодо порушення позивачем даних вимог закону.

Перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб встановлено заниження податку у сумі 1451,25 грн. та у сумі 595468,93 грн.

Так, перевіркою встановлено, що в порушення пп. 9.12.1, пп. 9.12.2, п. 9.12 ст. 9, пп. 20.3.2, п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»позивач не утримав до бюджету податок у сумі 1451,25 грн. з доходів виплачених субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_6, який у вересні 2008 року надав позивачу послуги з проживання в готелі згідно м/о №4782 від 03.09.2008 року на суму 9675,00 грн.

В ході дослідження матеріалів справи (а.с. 73) встановлено, що позивачем оплачено суму податкового зобовязання та штрафних санкцій з податку з доходів найманих працівників у розмірі 4353,75 грн.

Також перевіркою встановлено, що позивач нараховував проценти за субординованим боргом на балансовому рахунку 3668 фізичним особам, а саме: ОСОБА_7 по договору про залучення грошових коштів на умовах субординованого боргу №1/840 від 15.12.2009 року на суму 2520000,00 грн., по договору про залучення грошових коштів на умовах субординованого боргу №1/980 від 15.12.2009 року на суму 10274000,00 грн. та ОСОБА_4 - по договору залучення грошових коштів на умовах субординованого боргу №2/840 від 15.12.2009 року на суму 10274000,00 грн., по договору про залучення грошових коштів на умовах субординованого боргу №2/980 від 15.12.2009 року на суму 10274000,00 грн.

Згідно ст. 30 Закону України «Про банки і банківську діяльність»та Постанови Правління Національного банку України від 28.08.2001 р. № 368 під субординованим боргом розуміються грошові кошти, які залучені банком на відповідних умовах, які дозволяють банку зараховувати ці кошти до капіталу банку.

Пунктом 1.3. глави 1 «Положення про критерії та фінансові нормативи діяльності кредитних установ», затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.09.2006 р. № 626, визначено, що субординований борг - звичайні незабезпечені боргові капітальні інструменти (складові елементи капіталу), які відповідно до договору не можуть бути вилучені з кредитної установи раніше пяти років, а в разі банкрутства чи ліквідації повертаються інвестору після погашення вимог усіх інших кредиторів.

У відповідності до п. 1.1. розділу III «Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні», затвердженої постановою Правління НБУ від 28.08.2001 р. № 368, передбачено, що банки можуть залучати незабезпечені кошти юридичних і фізичних осіб як резидентів, так і нерезидентів (далі - Інвестор) у грошовій формі як у національній, так і в іноземній вільно конвертованій валюті...на умовах субординованого боргу з подальшим урахуванням цих коштів до капіталу банку (капіталу 2-го рівня).

Тобто, згідно ст. 30 Закону України «Про банки і банківську діяльність»та постанови Правління Національного банку України від 28.08.2001 р. № 368 під субординованим боргом розуміються грошові кошти, які залучені банком на відповідних умовах, які дозволяють банку зараховувати ці кошти до капіталу банку.

Згідно п. 1.2. вказаної Інструкції залучення коштів на умовах субординованого боргу з метою їх врахування до додаткового капіталу банку у вигляді позик, кредитів, депозитів юридичних осіб може здійснюватись як шляхом укладення прямих договорів між банком-боржником та Інвестором (про що укладається договір про залучення коштів на умовах субординованого боргу (далі - угода), так і шляхом випуску банком-боржником облігацій (про що укладається договір про залучення коштів шляхом випуску облігацій (далі-договір).

Крім того, пунктами 3.1., 3.7. зазначеної Інструкції також передбачено, що кошти на умовах субординованого боргу залучаються на визначений строк, але не менше ніж пять років. Нарахування процентів за субординованим боргом здійснюється щомісяця згідно з правилами бухгалтерського обліку процентних та комісійних доходів і витрат банків.

Вимоги, встановлені Національним банком України для договорів про залучення коштів на умовах субординованого боргу не змінюють цивільного-правового змісту цього договору як договору банківського вкладу (депозиту), характерними ознаками якого є прийняття банком вкладу на відповідний термін з зобовязанням виплатити вкладнику обумовлені договором проценти на суму вкладу і зобовязання повернути ці кошти після встановленого договором терміну (параграф 3 глави 71 Цивільного кодексу України).

Крім того, пунктом 3.12 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 28.08.2001 р. № 368, передбачено дострокове повернення коштів, які залучені на умовах субординованого боргу при наявності на це згоди банку-боржника, інвестора та Національного банку України.

Крім того, статтею 1060 Цивільного кодексу України передбачене залучення коштів як у вигляді вкладів на вимогу, так і у вигляді строкових вкладів, одним із видів якого є вклад на умовах субординованого боргу.

Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять його умови (пункти), які визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а не його назва.

Відповідно до ст.ст. 1058-1065 Цивільного кодексу України до договорів банківського вкладу (депозиту) відносяться договори, що укладені банком з юридичними та фізичними особами, за якими банк зобовязується прийняти від вкладника грошову суму (вклад) на певний строк із зобовязанням повернути цю суму та виплатити проценти (дохід) на умовах та в порядку, що передбачені договором та чинним законодавством. При цьому, згідно ч. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Пунктом 1.13. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994 року № 335/94-ВР встановлено, що депозит (вклад) - кошти, які надаються фізичними чи юридичними особами в управління резиденту, визначеному фінансовою організацією згідно із законодавством України, або нерезиденту на строк та під процент. Правила здійснення депозитних операцій встановлюються: для банківських депозитів - Національним банком України відповідно до законодавства.

Залучення Позивачем коштів від фізичних осіб на умовах субординованого боргу повністю відповідає критеріям, які вимагаються Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств»для операцій банку при залученні ним коштів на депозит (вклад).

У відповідності до абз. 3 п. 1.1. глави 1 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 р. № 516 також передбачено, що вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною 3 ст. 1058 ЦК України передбачено, що до відносин банку та вкладника застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено главою 71 або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно п.п. 9.2.1. п. 9.2. ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»(чинного на час виникнення спірних правовідносин) податковим агентом платника податку при нарахуванні (сплаті) на його користь доходів, визначених у пункті 7.2. статті 7 цього Закону, є особа, яка здійснює таке нарахування (сплату).

Підпунктом 9.2.2. п. 9.2. ст. 9 цього Закону також встановлено, що податковий агент, який нараховує проценти, надає податковий розрахунок загальної суми нарахованих процентів та загальної суми утриманих з них податків у складі податкової декларації з податку на прибуток підприємств у строки, встановлені законом для такого податку. При цьому, інформація щодо окремого банківського вкладного (депозитного) або поточного (у тому числі карткового) рахунку фізичної особи, суми нарахованих на нього процентів, а також відомостей щодо такої фізичної особи - вкладника не надається.

Відповідно до абз. 2 п. 7.2. ст. 7 даного Закону ставка податку становить 5 відсотків від обєкта оподаткування, нарахованого податковим агентом як: процент на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок (у тому числі картковий).

У відповідності до п.п. 22.1.4. п. 22.1. ст. 22 вказаного Закону підпункт 4.2.12. пункту 4.2. статті 4 цього Закону у частині включення до загального місячного оподатковуваного доходу доходів у вигляді процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок (у тому числі картковий рахунок), вклад до небанківських фінансових установ згідно із законом або процентів (дисконтних доходів) на депозитний (ощадний) сертифікат та підпункти 9.2.1. і 9.2.2. пункту 9.2. статті 9 цього Закону у частині оподаткування процентів набирають чинності з 1 січня 2010 року.

Таким чином, виходячи із вищезазначеного проценти по вкладу (депозиту) не підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб до 01.01.2010р. Вказаний висновок підтверджується також позицією Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України (лист від 31.07.2007 р. № 06-10/10-33) та Асоціації українських банків (лист від 13.08.2007 р. № 06-09/0462).

Тобто, суд не може погодитись з твердженням Відповідача, що субординований борг та депозит не є тотожними категоріями, оскільки мають різну економічну природу, з чого на його погляд випливає різний порядок оподаткування нарахованих на них доходів (процентів).

Таким чином, виходячи із положень вищезазначених законодавчих та нормативно-правових актів, залучення коштів на умовах субординованого боргу може відбуватись у вигляді позик, кредитів, депозитів у тому числі шляхом укладення прямих договорів. Наведене свідчить про помилковість висновку відповідача про те, що депозити не відносяться до субординованого боргу. Це в свою чергу свідчить про необґрунтованість визначеної Відповідачем Позивачу суми заниження податку з доходів фізичних осіб у розмірі 595468,93 грн. за укладеними Позивачем прямими угодами про залучення коштів на умовах субординованого боргу і нарахованими за ними процентами.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7-9, 14, 71, 86, 158163 КАС України, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, 8.1.1. п. 8.1 пп. 8.1.2, 8.2.2, пп. 8.6.1. п. 8.6, ст. 8, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 334/94-ВР, п.п. 9.2.1., 9.2.2 п. 9.2. ст. 9. пп. 9.12.1, пп. 9.12.2, п. 9.12 ст. 9, пп. 20.3.2, п. 20.3 ст. 20, п.п. 22.1.4. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст. 30 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Положенням про критерії та фінансові нормативи діяльності кредитних установ, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.09.2006 р. № 626, Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні», затвердженою постановою Правління НБУ від 28.08.2001 р. № 368, ст. ст. 628, 1058-1065 ЦК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Фінбанк" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі №/0 від 21.12.2010 року в частині визначення податкового зобовязання з податку з доходів найманих працівників у сумі 1786406,79 гривень (595468,93 гривень за основним платежем, 1190937,86 гривень за штрафними (фінансовим) санкціями).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 09 квітня 2012 року року.

Головуючий суддя О.В. Глуханчук

Судді: О.М. Соколенко

ОСОБА_8

.

.