Справа № 4741/10/1570
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2010-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 4741/10/1570
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2010 року о 16.51. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.

судді Танцюра К.О.

судді Самойлюк Г.М.

при секретарі судового засідання: Мануліковій О.О.

за участю сторін:

від позивача Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі

перекладач Тубунзене ОСОБА_1

від відповідача представник не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за адміністративним позовом Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі до Державного комітету України у справах національностей та релігії про визнання рішення від 29.04.2009 року № 299-09 про відмову наданні статусу біженця в Україні не чинним з моменту його прийняття, зобовязання відповідача надати статус біженця,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі з позовом до Державного комітету України у справах національностей та релігії про визнання рішення від 29.04.2009 року № 299-09 про відмову наданні статусу біженця в Україні не чинним з моменту його прийняття, зобовязання відповідача надати статус біженця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок побоювання позивачем стати жертвою переслідувань по причині своєї національності Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі звернувся до відповідача із заявою про надання статусу біженця, за результатами розгляду якої позивачу було відмовлено у її задоволенні, рішенням від 29.04.2009 року № 299-09, з чим позивач не погоджується, оскільки вважає, що вказане рішення прийняте з порушення статті 1 Закону України «Про біженців», так як дискримінація представників етнічної групи «уту» на території ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтверджується висновками міжнародних організацій.

Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином та завчасно.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази суд встановив, що 29.12.2008 року громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі звернувся до Управління з заявою про надання йому статусу біженця.

Позивач по справі - Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі є громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3, який незаконно прибув на територію України.

Правовим підґрунтям для звернення до суду цієї особи є частина перша статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України,

юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частина 6 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни та юридичні особи України.

Відповідачем у справі виступає спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції - Державний комітет України у справах національностей та релігій.

Відповідно до Положення «Про Державний комітет у справах національностей та релігій», яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. N 201 (діючого на час виникнення спірних правовідносин), Державний комітет України у справах національностей та релігій (Держкомнацрелігій) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України. Держкомнацрелігій є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах міграції в межах, визначених законодавством про біженців. Держкомнацрелігій у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_4 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України та цим Положенням, серед основних завдань якого є участь у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері міжнаціональних відносин, забезпечення захисту прав національних меншин України; у сфері міграції, біженців та інших категорій мігрантів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про біженців» до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах міграції належить: прийняття рішень про надання, втрату і позбавлення статусу біженця; координація взаємодії інших органів виконавчої влади з питань, що стосуються біженців; розроблення і затвердження зразків довідок про подання особою заяви про надання статусу біженця, про особу, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їй статусу біженця, про прийняття скарги до розгляду, про звернення до суду та переліку документів і їх зразків, необхідних для вирішення питання про надання, втрату і позбавлення статусу біженця; розгляд скарг на рішення органів міграційної служби в Автономній ОСОБА_3 Крим, областях, містах Києві та Севастополі про відмову у прийнятті заяви про надання статусу біженця та про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця та скасування цих рішень, якщо вони були прийняті з порушенням законодавства про біженців; видача довідок про прийняття скарги до розгляду та про звернення до суду; ведення централізованого обліку та створення централізованої інформаційної системи про осіб, які подали заяви про надання статусу біженців; збір та аналіз інформації щодо наявності у країнах походження біженців умов, зазначених у абзаці другому статті 1 цього Закону; створення та утримання пунктів тимчасового розміщення біженців; підготовка до розгляду Кабінетом Міністрів України пропозицій про визначення обсягів фінансування заходів, які здійснюються на виконання цього Закону; контроль за виконанням цього Закону.

Держкомнацрелігій здійснює свої повноваження безпосередньо та через відповідні органи Автономної ОСОБА_3 Крим, структурні підрозділи обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Стаття 7 Закону України «Про біженців» передбачає, що органи міграційної служби в Автономній ОСОБА_3 Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються спеціально уповноваженому центральному органу виконавчої влади у справах міграції. До компетенції органів належить: прийняття заяв від іноземців та осіб без громадянства про надання їм статусу біженця у порядку, передбаченому цим Законом; сприяння у влаштуванні у відповідні дитячі заклади чи сім'ї дітей, розлучених з сім'єю; сприяння дітям, розлученим з сім'єю, у розшуку батьків або інших законних представників неповнолітньої особи; прийняття рішень про оформлення документів для вирішення питання щодо надання, втрати або позбавлення статусу біженця; розгляд заяв про надання статусу біженця та підготовка письмового висновку щодо надання або відмови у наданні статусу біженця; видача довідок про подання особою заяви про надання їй статусу біженця; про особу, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їй статусу біженця; про звернення до суду; видача посвідчень та проїзних документів для виїзду за кордон особам, яким надано статус біженця; перереєстрація осіб, яким надано статус біженця; визначення місць для тимчасового проживання осіб, які подали заяви про надання статусу біженця, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їм статусу біженця, та направлення їх у пункти тимчасового розміщення біженців; прийняття рішення про надання грошової допомоги особам, яким надано статус біженця; сприяння у працевлаштуванні особам, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця та яким надано такий статус; сприяння в отриманні особами, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їм статусу біженця та яким надано статус біженця, соціально-побутових і медичних послуг; ведення обліку та особових справ осіб, які звернулися із заявами про надання їм статусу біженця, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця та яким надано статус біженця; вирішення інших питань, віднесених законодавством до їхньої компетенції.

Судом встановлено, що 29 грудня 2008 року громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3 Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі подано заяву до Управління міграційної служби в Одеській області з проханням надати йому статус біженця. В зазначеній заяві вказано, що позивач є представником етнічної групи «уту». В 2008році в ОСОБА_2 ОСОБА_3 розпочався етнічний озброєний конфлікт між етнічними групами «уту» на «тутсі», що супроводжувалося чисельними порушеннями з боку етнічних груп «тутсі», включаючи незаконні вбивства «уту», внаслідок чого позивач вимушений покинути територію ОСОБА_2 ОСОБА_3 в пошуках притулку, з Ківанжи позивач йшов пішки до Уганди на протязі 2-х годин та 31.10.2008року перетнув кордон Уганди, де його зустріли на вантажній машині та відвезли до табору «Красний Хрест» до біженців м. Кампала, де позивач не знайшов своїх родичів. 07.12.2008року позивача посадили на літак під назвою «Air Kenya», яким він вилетів до Кенії, потім до Дубаї, де пересів на російський літак, на якому позивача доставили до Москви, а вже в Москві його посадили на поїзд, яким 23.12.2008 року він опинився в м. Одесі.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про біженців» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та статті 1 Закону України «Про біженців», поняття «біженець» включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця, це: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства - за межами країни свого колишнього місця проживання; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

Законом України від 21.10.99р. ратифіковано Угоду між Урядом України та Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців та Протокол про доповнення пункту 2 статті 4 Угоди між Урядом України та Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців. Управлінням Верховного комісара ООН у справах біженців ухвалено Керівництво щодо процедур та критеріїв встановлення статусу біженців, відповідно до Конвенції 1951 року та Протоколу 1967 року (Женева, 1992 рік). Зазначене Керівництва встановлює критерії оцінки при здійсненні процедур розгляду заяви особи щодо надання їй статусу біженця.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про біженців», оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця проводиться на підставі особистої заяви іноземця чи особи без громадянства або її законного представника, поданої до органу міграційної служби в Автономній ОСОБА_3 Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про біженців» передбачено, що заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву та заповнює анкету, де викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження.

Відповідно до відомостей вказаних в анкеті особа, яка звернулась з заявою про надання статусу біженця - Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3 та проживав в штаті Норд-Ківу в селі Ківанжа.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про біженців» до заяви про надання статусу біженця додаються документи, які посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для набуття ним статусу біженця.

Позицією ООН «Про обов'язки та стандарти доказів у заявах біженців» факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Заявник повинен переконати посадову особу компетентного органу у правдивості своїх фактичних тверджень.

Згідно з п. 66 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Позивачем до заяви про надання статусу біженця не надано ні яких документів, або матеріалів, що могли б бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця, тобто не надано ніяких аргументованих доказів про факти переслідування на батьківщині, які послужили причиною його вимушеного від'їзду з ОСОБА_2 ОСОБА_3, позивач не надав.

Згідно з приписами статті 11 Закону України «Про біженців» орган міграційної служби: реєструє заяву та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їхній власний підпис з порядком прийняття рішення за їхніми заявами, правами і обов'язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця; проводить дактилоскопію особи, стосовно якої порушено клопотання про надання статусу біженця; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про надання їй статусу біженця, та членів її сім'ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену з батьками, щодо якої заяву про надання їй статусу біженця подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про біженців» орган міграційної служби, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про надання їй статусу біженця, видає заявникові довідку про подання такої заяви, яка є підставою для реєстрації в органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви орган міграційної служби проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в анкеті, та інші документи, вимагає додаткові відомості і приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

На виконання зазначених приписів Закону України «Про біженців» 29 грудня 2008 року провідним спеціалістом відділу у справах біженців Управління міграційної служби в Одеській області було проведено з заявником співбесіду та складено відповідний протокол.

Під час співбесіди Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі повідомив, що він є представником етнічної групи «уту», в 2008році в ОСОБА_2 ОСОБА_3 розпочався етнічний озброєний конфлікт між етнічними групами «уту» на «тутсі», що супроводжувалося чисельними порушеннями з боку етнічних груп «тутсі», включаючи незаконні вбивства «уту», внаслідок чого позивач вимушений був покинути територію ОСОБА_2 ОСОБА_3 в пошуках притулку, з Ківанжи позивач йшов пішки до Уганди на протязі 2-х годин та 31.10.2008року перетнув кордон Уганди, де його зустріли на вантажній машині та відвезли до табору «Красний Хрест» до біженців м. Кампала, де позивач не знайшов своїх родичів. 07.12.2008року позивача посадили на літак під назвою «Air Kenya», яким він вилетів до Кенії, потім до Дубаї, де пересів на російський літак, на якому позивача доставили Москви, а вже з Москви позивача посадили на поїзд, яким 23.12.2008 року він опинився в м. Одесі. В подальшому житті в Україні позивач не має намір повертатися на батьківщину.

Абзацом 3 статті 12 Закону України «Про біженців» передбачено, що рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом керівника органу міграційної служби.

Відповідно до висновку працівника щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця від 27 січня 2009 року, провідний спеціаліст відділу міграційного управління міграційної служби в Одеській області ОСОБА_5, розглянувши справу №08/327 громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі та на підставі проведеного інтервю, вважає доцільним прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Наказом від 27.01.2009 року «Про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця» прийнято рішення про здійснення оформлення необхідних документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_3 Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про біженців» розгляд заяви про надання статусу біженця здійснюється органами міграційної служби в Автономній ОСОБА_3 Крим, областях, містах Києві та Севастополі протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця. У разі потреби строк розгляду може бути продовжено керівником органу міграційної служби за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більше ніж до трьох місяців.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про біженців» орган міграційної служби разом з органами внутрішніх справ, служби безпеки здійснює перевірку наявності обставин, за якими статус біженця не надається відповідно до частини другої, третього і четвертої статті 10 цього Закону.

На виконання зазначених приписів управлінням міграційної служби в Одеській області до Управління СБУ України в Одеській області, ГУМВС України в Одеській області були направленні запити для здійснення перевірки обставин, за яких статус біженця надається стосовно громадянки ОСОБА_2 ОСОБА_3 Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі.

У звязку з неотриманням відповіді на зазначені запити провідним спеціалістом відділу міграційного управління міграційної служби в Одеській області ОСОБА_5 було направлено начальнику Управління міграційної служби ОСОБА_6 подання щодо продовження строку розгляду заяви про надання статусу біженця.

Відповідно до наказу начальника Управління міграційної служби продовжено строк розгляду заяви Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі до отримання відповідей УСБУ та ГУМВСУ в Одеській області.

Згідно з ч. 9 ст. 13 Закону України «Про біженців» після перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про надання їй статусу біженця, орган міграційної служби готує письмовий висновок щодо надання або відмови у наданні статусу біженця.

Дослідивши матеріали справи заявника, враховуючи відсутність в українському законодавстві інших форм захисту ніж статус біженця, відповідно до ст. 10 Закону України «Про біженців» орган міграційної служби прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачу в наданні статусу біженця.

Частина 1 статті 14 Закону України «Про біженців» передбачає, що рішення за заявою про надання статусу біженця приймається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах міграції протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку органу міграційної служби, який розглядав заяву. У разі потреби строк прийняття рішення може бути продовжено керівником спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах міграції, але не більше ніж до трьох місяців.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про біженців», на основі всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції приймає рішення про надання статусу біженця або про відмову у наданні статусу біженця.

Виходячи із змісту Конвенції про статус біженців 1951 року та статті 1 Закону України «Про біженців», поняття «біженець» включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця. До таких підстав відносяться: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства - за межами країни свого колишнього місця проживання; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

При цьому суд вважає, що "побоювання стати жертвою переслідувань" складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи "побоювання". "Побоювання" є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальну інформацію в країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Крім того, ОСОБА_4 Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 27.04.2004 № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Також, пунктами 99-100 глави другої Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН встановлено, що під відмовою в захисті країни громадянської належності необхідно розуміти, що особі відмовлено в послугах по відмові видати національний паспорт, продовжити термін його дії, відмовити в дозволу повернутися на свою територію. Вказані факти можна розцінювати як відмова в захисті країни громадянської належності. Але, якщо захист з боку своєї країни приймається і немає підстав для відмови з причин цілком обґрунтованих побоювань від цього захисту, дана особа не потребує міжнародного захисту і не є біженцем. Але цих фактів позивач не надав.

Як встановлено судом, позивачем не було надано до Управління міграційної служби в Одеській області ніяких аргументованих доказів про факти переслідування на батьківщині, які б послужили причиною його вимушеного від'їзду з ОСОБА_2 ОСОБА_3 та доводів щодо відмови країни її громадянської належності захищати її права від дискримінації, переслідувань. Крім того, під час розгляду справи судом представником позивача також не повідомлено фактів та не надано доказів в обґрунтування наявних побоювань переслідувань або дискримінації.

Поряд з цим позивач вказав, що причиною його виїзду з ОСОБА_2 ОСОБА_3 була громодянська війна на території країни. У відповідності до статті 164 розділу А «Біженці війни» керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН зазначено, що «Особи, які вимушені покинути країну походження у результаті внутрішніх і міжнародних збройних конфліктів, зазвичай не розглядаються як біженці по сенсу Конвенції 1951 року і Протоколу 1967 року. Однак вони отримають захист, передбачений іншими міжнародними документами, такими як Женевські Конвенції 1949 року про захист жертв війни і Додатковий протокол 1977 року до Женевських Конвенцій 1949 року, відносно захисту жертв міжнародних конфліктів».

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про біженців» за результатом розгляду особової справи № 08/327, Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі, громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, надіслано рішення Державного комітету у справах національностей та релігій Управлінням міграційної служби в Одеській області про відмову позивачу в наданні статусу біженця.

Відповідно до абз.17 ст. 14 Закону України «Про біженців» якщо спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції прийняв рішення про відмову у наданні статусу біженця, орган міграційної служби в Автономній ОСОБА_3 Крим, областях, містах Києві та Севастополі протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято це рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

Відповідно до зазначених нормам Управліннм міграційної служби в Одеській області Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі направлено повідомлення про відмову в наданні статусу біженця.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Державний комітет в справах національностей та релігії, органи міграційної служби діяли в межах Закону України "Про біженців", прийняли рішення відповідно до повноважень, визначених Законом України "Про біженців", які передбачають виконання зазначеними органами своїх повноважень, з дотриманням процедури прийняття рішень, встановленої Законом. Прийняте рішення обґрунтоване, тобто винесене з урахуванням усіх обставин та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для вирішення справи Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі. Відповідно до вимог Закону України "Про біженців" збір та дослідження матеріалів по справі Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі здійснювалось шляхом проведення співбесід та направлення запитів до органів внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування про надання чи уточнення інформації стосовно встановлення справжніх фактів про Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі. Органи міграційної служби разом із органами внутрішніх справ, служби безпеки перевірили наявність обставин, за якими статус біженця не надається. Рішення Державного комітету у справах національностей та релігій про відмову в наданні статусу біженця Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі прийнято на основі всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що мають доказом наявності умов для набуття статусу біженця.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З урахуванням встановлених фактів, суд прийшов до висновку, що при розгляді заяви Матондо Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі про надання йому статусу біженця в Україні відповідачем здійснені усі дії, передбачені законодавством про біженців, для встановлення інформації про заявника та обставин, які стали підставою для звернення із заявою про набуття статусу біженця. При цьому Комітет та Управління діяли в межах Закону України "Про біженців", прийняли рішення відповідно до повноважень, визначених статтями 6, 7 цього Закону та інших його норм, які передбачають виконання зазначеними органами своїх повноважень, з якою це повноваження надано та з дотриманням процедури прийняття рішень, встановленої Законом, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, відповідно до положень Закону України «Про біженців» та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, ч.6 ст.128, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволені адміністративного позову Ндомбасі Рудді Аіма Ндомбасі до Державного комітету України у справах національностей та релігії про визнання рішення від 29.04.2009 року № 299-09 про відмову наданні статусу біженця в Україні не чинним з моменту його прийняття, зобовязання відповідача надати статус біженця відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2010 року.

Головуючий суддя Л.Р. Юхтенко

Суддя К.О. Танцюра

Суддя Г.М. Самойлюк

22 грудня 2010 року.