Справа № 802/1152/15-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1152/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

15 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Кісь Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - позивач) до Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 03.04.2015 на суму 34000 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2015 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Вінницькій області від 24.03.2015 № 103 "Про проведення фактичної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_4." та направлень на перевірку № 131 та № 132 від 24.03.2015, 25.03.2015 посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку магазину, розташованому за адресою: смт. Турбів, вул. Миру б/н., а саме стану дотримання норм Податкового кодексу України та Законів України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР), "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів в України.

За результатами перевірки виявлено факт зберігання 62 пляшок алкогольних напоїв та 140 пачок тютюнових виробів в місцях зберігання, що не внесені до Єдиного реєстру місць зберігання, який кваліфіковано як порушення норм ст. 15 Закону №481/95-ВР.

Зазначений факт задокументовано Актом фактичної перевірки № 16/21/НОМЕР_3 від 25.03.2015.

На підставі акту фактичної перевірки № 16/21/НОМЕР_3 від 25.03.2015 були прийняті податкові повідомлення - рішення № та № від 03.04.2015, якими до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 34 000 грн. за зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях не внесених до Єдиного реєстру.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу про наявність правових підстав для застосування до позивача фінансових санкцій передбачених абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР є протиправними, оскільки, вимоги даного Закону щодо зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, внесених до Єдиного реєстру, на ФОП ОСОБА_4 не поширюються, тому, що позивач не зареєстрований у встановленому порядку як суб'єкт господарювання, який здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, відповідна ліцензія на проведення такої діяльності у нього відсутня.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно преамбули Закону №481/95-ВР цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Відповідно до ст. 15 зазначеного Закону зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання (ст. 1 Закону №481/95-ВР).

Згідно зі ст. 2 Закону №481/95-ВР внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання спирту, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), для фізичних осіб - суб'єктів господарювання - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 № 251, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.08.2002 за № 670/6958.

Згідно з п. 4.3 Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання, у разі зміни відомостей про заявника місця зберігання (найменування або місцезнаходження юридичної особи, прізвища або місця проживання фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності) або характеристик місця зберігання орган державної податкової служби, який вносив місце зберігання до Єдиного реєстру, на підставі заяви суб'єкта підприємницької діяльності протягом семи календарних днів уносить зміни до Єдиного реєстру та видає суб'єкту підприємницької діяльності довідку, оформлену на новому бланку з урахуванням змін.

Частиною 2 статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено відповідальність за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 1 700 грн. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Згідно п. 75.1. ст. 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити в тому числі фактичні перевірки.

За приписами п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.80.1. та п.80.2. ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

В силу п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується копією наказу від 24.03.2015 № 103, який став підставою для проведення фактичної перевірки позивача у справі, підставою для його прийняття стали норми п.п. 80.2.2. та 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Так, задовольняючи позов та скасовуючи податкові повідомлення рішення суд першої інстанції вказав, що відповідачем при проведенні перевірки не дотримано процедури проведення перевірки, а саме наявності підстав для проведення перевірки, відповідності проведення перевірки вимогам закону.

Однак колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не враховано вимоги п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, відповідно до якого фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Таким чином відповідач мав право проводити фактичну перевірку не залежно від настання певних обставин, а реалізовуючи завдання, які покладені законом (в даному випадку п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України) на контролюючий орган. В указаній нормі закону визначено як окрему підставу для проведення такої перевірки - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що з системного аналізу вище зазначених норм вбачається, що реалізація певних етапів перевірки як то встановлення підстав для проведення перевірки, прийняття наказу про проведення перевірки, допуск до перевірки, вивчення наданих платником податків документів, оформлення результатів перевірки означає наявність податкової перевірки як юридичного факту, а певні процедурні недоліки проведення перевірок, навіть якщо вони мали місце, без спростування факту вчинення порушення суб'єктом господарювання, самі по собі не є такими, що звільняють останнього від відповідальності за вчинені ним порушення податкового та іншого законодавства.

Тобто, певні процедурні порушення під час призначення та/або проведення перевірки державним податковим органом не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності податкових повідомлень - рішень (рішень) прийнятих за результатами відповідної перевірки.

Така ж правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом в ухвалі від 05.08.2015 по справі № 813/4328/14.

При цьому судом першої інстанції не враховано, що перевіркою було встановлено факт зберігання алкогольних напоїв загальна вартість яких становить 2263,90 грн. в кількості 62 пляшки та тютюнових виробів в кількості 140 пачок загальна вартість яких становить 1795,74 гри., відповідно до переліку, що зазначений в акті перевірки (а.с.6-7). Та встановлено, що зберігання даних алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється позивачем в порушення ст. 15 Закону №481/95-ВР в місцях зберігання, що не внесені до Єдиного реєстру місць зберігання. В позовній заяві позивач підтверджує факт зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів за місцем здійснення підприємницької діяльності.

Разом з тим, варто зазначити, що відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення, було встановлено, що 24.03.2015 в продовольчому магазині, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_4 було здійснено реалізацію пачки цигарок "Прилуки особливі Класичні" по ціні 14,00 грн. за пачку та вина "Соцне в бокалі" по цін 18 грн. за пляшку без відповідних дозвільних документів, а саме без ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями. Вказані факти було також підтверджено постановами Липовецького районного суду Вінницької області від 15.04.2015 та 12.05.2015 (копії наявні в матеріалах справи а.с. 97-101). Оцінюючи вказані постанови, апеляційний суд зазначає, що закриваючи провадження в даних справах, місцевий суд не вказав на недоведеність чи відсутність факту такої реалізації.

Окрім цього, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що обов'язок реєстрації місця зберігання алкогольної продукції може бути покладений виключно на суб'єктів підприємницької діяльності, які зареєстровані у встановленому порядку як особи, що здійснюють реалізацію алкогольної продукції чи тютюнових виробів відповідно до виданих ліцензій. Оскільки позивач не зареєстрований у встановленому порядку як суб'єкт господарювання, який здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, відповідна ліцензія на проведення такої діяльності у ФОП ОСОБА_4 відсутня, а тому вимоги Закону №481/95-ВР щодо зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, внесених до Єдиного реєстру, на ФОП ОСОБА_4 не поширюються.

Однак вказане твердження суду першої інстанції є безпідставним, з огляду на таке.

Так, перевіркою встановлено, що алкогольна та тютюнова продукція зберігалася у місці зберігання, яке не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання, чим порушено вимоги ст. 15 Закону №481/95-ВР, згідно з якою зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Отже, якщо суб'єкт господарювання одержав ліцензію на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами, він не вносить додатково місце торгівлі, у якому він відповідно до ліцензії здійснює торгівлю такими товарами, до Єдиного реєстру.

Відповідно, якщо суб'єкт господарювання не одержав ліцензію, він має право здійснювати зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у приміщенні (місці зберігання) незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Тобто, магазин в якому здійснював свою підприємницьку діяльність позивач, розташований за адресою: смт Турбів, вул. Миру б/н, на торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами у якому позивач ліцензію не отримав, не може вважатися "місцем здійснення торгівлі" у розумінні ст. 15 Закону № 481, оскільки ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами на дане місце торгівлі позивачем не отримана.

Згідно із ст. 20 Закону №265 до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами ст. 21 Закону №265 встановлено, до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас посилання позивача в позовній заяві, що виявленні в акті перевірки алкогольні та тютюнові вироби не належать позивачу є необґрунтованими, оскільки вказані товари були виявлені в магазині позивача, договорів про зберігання алкогольних і тютюнових виробів позивачем із ФОП ОСОБА_5 укладено не було.

Оскільки судовими рішеннями (постановами Липовецького районного суду Вінницької області від 15.04.2015 та 12.05.2015 справа № 136/596/15-п, 136/739/15) встановлено факт реалізації позивачем алкогольних і тютюнових виробів без отримання дозвільних документів та вище спростовано посилання на те, що зазначені товари йому не належали, отже суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем було порушено норми чинного законодавства, в частині реалізації та зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів без відповідних дозвільних документів, які передбачені чинним законодавством.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення: є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року скасувати та прийняти нову.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 вересня 2015 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.