Справа № 2-а-176/10
Суддя: Чернік А. П.
Дата ухвалення: 2010-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Марківський районний суд Луганської області
справа № 2а -176/10
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2010 року суддя Марківського районного суду Луганської області Чернік А.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок і виплату щомісячного підвищення до пенсії, як інваліду війни,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, посилаючись у своїх вимогах на те, що він є інвалідом 3 групи, захворювання пов,язане з виконанням обов,язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до п.1 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» віднесений до інвалідів війни. З

01.01.2004 року по 01.01.2006 року він мав право на щомісячне підвищення пенсії в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ІЗ Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, що діяла з

01.01.2004року до 01.01.2006 року). Виплату такого підвищення до пенсії покладено на Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області. Відповідач у період з 01.01.2004 року по 01.01.2006 року виплачував йому підвищення, як інваліду війни, виходячи з розмірів 19,91 грн., чим порушив ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Даний розмір розраховувався з розміру мінімальної пенсії за віком 19,91 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,

фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». Позивач просить визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області щодо застосування при нарахуванні щомісячного підвищення до пенсії інваліду війни 3 постанови КМУ від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціаіьних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» неправомірними, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату йому щомісячного підвищення до пенсії як інватіду війни в період з 01.01.2004 року по 01.01.2006 року в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком, а саме: з 01.01.2004 року по

26.05.2004 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком 268 грн., з 27.05.2004 року по 01.01.2005 року - 284 грн., з 01.01.2005 року по 01.01.2006 року - 332 грн.

Позивач у судове засідання не зявився, просив справу розглянути за його відсутності.

Відповідач просив справу розглянути за відсутності його представника, надавши письмове заперечення, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивачеві згідно довідки МСЕК як інваліду війни було нараховано підвищення до пенсії у розмірі 39,82 грн., як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям громадян, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», тобто виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком 19,91 грн. (19,91 х 200% = 39,82 грн.). Постанови КМУ є обов'язковими для виконання органами Пенсійного фонду України, тому позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач в період з 01.01.2004 по 01.01.2006 року являвся інвалідом 3 групи, захворювання пов,язане з виконанням обов,язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до н.1 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» віднесений до інвалідів війни, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, що діяла до 01.01.2006 року) інвалідам війни 3 групи виплачується щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком.

Зі змісту ст. 46 Конституції України, а також ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» вбачається, що мінімальній розмір пенсії не може бути нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. А

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у період з 2004 року по 2005 рік визначається законами про державний бюджет України на відповідні роки.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складав 268 грн. з 01.01.2004 року по 26.05.2004 року; 284,69 грн. - з 27.05. по 11.12.2004 року. Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складав у 2005 році 332 грн. А

Тому розмір підвищення до пенсії позивачеві, як інваліду війни, повинен визначатися виходячи з вказаних розмірів.

Доводи відповідача про те, що відповідно до положення Постанови Кабінку Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року базовим для обчислення розміру спірного підвищення до пенсії слід брати суму 19 грн. 91 коп., на увагу суду не заслуговують, оскільки з вказаної Постанови не вбачається, що вона визначає мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення підвищеного розміру пенсії.

Крім того, відповідно до пункту 1 та 6 статті 92 Конституції України дія положень спеціального закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесесення змін до цього Закону, а також абзацом 2 преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом 2 частиш 1 статі 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального закону, якими передбачено що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. До приведення законодавства України у відповідність із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно рішення Конституційного Суду України (№ 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005), який неодноразово розглядає проблеми, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребуют додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішенні Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. ст. 17-19, 122, 159, 160, 161, 163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як інваліду війни, у розмірі, меншому за встановлений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 01.01 2004 року по 01.01.2006 року .

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії інваліду війни ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 року по 01.01.2006 року в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», з урахуванням проведених виплат.

Постанова суду може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя