Справа № 2а-2799/10/0370
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 рокуСправа № 2а-2799/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Йовик С.Б.,

за участю прокурора Скучинського Л.Є.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Волинського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему у Волинській області до Любомльської міської ради про визнання нечинним та скасування пункту 2 рішення № 38/79 від 20.04.2010 року,

ВСТАНОВИВ:

Волинський міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему у Волинській області звернувся в суд з позовом до Любомльської міської ради про визнання нечинним та скасування пункту 2 рішення № 38/79 від 20.04.2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Волинською міжрайонною природоохоронною прокуратурою проведено перевірку стану дотримання земельного законодавства при прийнятті Любомльською міською радою рішення № 38/79 від 20.04.2010 року.

Встановлено, що п.2 рішення відповідача № 38/79 від 20.04.2010 року відмінено рішення Любомльської міської ради № 15/24 від 20.12.2007 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення приватному підприємцю ОСОБА_4 земельної ділянки площею 3, 86 га пасовищ. Вказана земельна ділянка передана ОСОБА_4 в оренду для будівництва та обслуговування автосервісного центру по вул. 1 травня у м. Любомль. Рішенням № 15/24 від 20.12.2007 року також було зобовязано ОСОБА_4 у двохмісячний термін відшкодувати втрати сільськогосподарського виробництва, спричинені вилученням сільськогосподарських угідь у сумі 277046, 30 грн. на спеціальні рахунки місцевих рад.

У звязку із затвердженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_4 та спливом двохмісячного строку для відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва дія ненормативного рішення Любомльської міської ради № 15/24 від 20.12.2007 року вичерпана. В той же час у ОСОБА_4 виникло зобовязання сплатити втрати сільськогосподарського виробництва. З метою примусового стягнення вказаних коштів прокурор звернувся до господарського суду Волинської області.

Вказує на те, що пункт 2 рішення № 38/79 від 20.04.2010 року є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки Конституційний суд України у рішенні 7-рп/2009 від 16.04.2009 року зазначив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно абзацу 6 пункту 5 мотивувальної частини вищевказаного рішення суду, ненормативні акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

В судовому засіданні представник позивача та прокурор позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що підприємець ОСОБА_4 звернувся до Любомльської міської ради із заявою від 15.04.2010 року в якій обґрунтував необхідність зміни рішення ради № 15/24 від 20.12.2007 року, прийнятим відносно нього. При цьому пояснив, що фактично земельна ділянка не використовувалась, родючий шар грунту не знімався та ним не було вчинено дій, які б змінили б характеристики земельної ділянки. Вказує на те, що ОСОБА_4 не було виконано пункт 2.2. рішення № 15/24 від 20.12.2007 року, оскільки після затвердження проекту землеустрою у двохмісячний термін ним не було відшкодовано втрати сільськогосподарського виробництва, спричинені вилученням сільськогосподарських земель згідно з актом визначення у розмірі 277046, 30 грн. Так як вказаний пункт рішення не виконаний, то рада вправі відмінити попереднє рішення з власної ініціативи. Згідно п.3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1279 від 17.11.1997 року від втрат звільняються фізичні та юридичні особи за умови повернення земельної ділянки у стані придатному для попереднього використання. Вважає, що підстави для сплати ОСОБА_4 втрат сільськогосподарського виробництва відсутні, оскільки користування земельною ділянкою ОСОБА_4 було тимчасовим, достроково припинене по причині фінансово-економічної ситуації в державі та повернуто земельну ділянку в стані попереднього використання. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2010 року в даній адміністративній справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4.

Представник третьої особи ОСОБА_3 вважає позовні вимоги безпідставними. По суті пояснив, що на підставі заяви ОСОБА_4 рішенням Любомльської міської ради № 15/24 від 20.12.2007 року останньому надано в оренду земельну ділянку площею 3, 86 га для будівництва та обслуговування автосервісного центру по вул. 1 Травня в м. Любомль. Після оформлення договору оренди, ОСОБА_4 були проплачені платежі за її користування і проведено виготовлення проектної документації для зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки. Однак, із настанням економічної кризи та відсутністю коштів ОСОБА_4 на даний час не має змоги використовувати вказану земельну ділянку відповідно до проектної документації. Вважає законним рішення відповідача № 38/79 від 20.04.2010 року, яким скасовано попереднє рішення Любомльської міської ради стосовно виділення ОСОБА_4 в оренду земельної ділянки, оскільки воно не було виконано, а земельна ділянка повернута в стан колишнього користування. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Любомльської міської ради № 15/24 від 20.12.2007 року затверджено проект землеустрою щодо відведення приватному підприємцю ОСОБА_4 земельної ділянки площею 3,86 га сільськогосподарських земель (пасовища) на правах оренди строком на 49 років для будівництва та обслуговування автосервісного центру по вул. 1 травня в м. Любомль. Цим же рішенням зобовязано ОСОБА_4 після затвердження проекту землеустрою у двохмісячний термін відшкодувати втрати сільськогосподарського виробництва, спричинені вилученням земель згідно з актом визначення втрат у сумі 277046,30 гривень.

20 листопада 2008 року між Любомльською міською радою (орендодавцем) та ОСОБА_4 (орендарем) укладено договір оренди землі, за яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування автосервісного центру, яка знаходиться на території Любомльської міської ради, м. Любомль, вул. 1-го травня.

Проведеною Волинською міжрайонною природоохоронною прокуратурою перевіркою було встановлено, що ОСОБА_4 вищезгадані втрати сільськогосподарського виробництва в сумі 277046,30 гривень у встановлені строки не відшкодував. У звязку з цим Волинський природоохоронний прокурор 25 січня 2010 року звернувся в господарський суд Волинської області про стягнення з ОСОБА_4 зазначених втрат.

Під час розгляду справи господарським судом, Любомльська міська рада пунктом 2 рішення № 38/79 від 20.04.2010 року попереднє рішення цієї ж ради № 15/24 від 20.12.2007 року відмінила.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України , органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР з наступними змінами і доповненнями рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення Любомльської міської ради № 15/24 від 20.12.2007 року належить до актів індивідуальної дії, оскільки не встановлює загальних правил поведінки, а стосується окремого індивіда, застосовується одноразово й після реалізації вичерпує свою дію.

Статтею 25 вищезгаданого закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно ч.1 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

З цього приводу суд зазначає, що пункт 2 рішення Любомльської міської ради № 38/79 від 20.04.2010 року не містить правових підстав скасування попереднього рішення міської ради, не наведено правових норм, які обумовлюють скасування цього рішення. Скасовуючи рішення № 15/24 від 20.12.2007 року, рада тим самим звільнила підприємця ОСОБА_4 від обовязку сплатити кошти в сумі 277046,30 грн. у відповідних частках на користь Волинської обласної, Любомльської районної та міської рад, тобто міська рада діяла не в інтересах територіальних громад згаданих рад.

Волинським окружним адміністративним судом враховано також позицію Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення частини другої статті 19,статті 144 Конституції України, статті 25, частини першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» ( справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно абзацу 6 пункту 5 мотивувальної частини вказаного рішення ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Затвердивши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і надання її в оренду підприємцю ОСОБА_4 та спливом двохмісячного строку для відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва дія ненормативного рішення Любомльської міської ради № 15/24 від 20.12.2007 року вичерпана. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що ОСОБА_4 не сплатив борг і рішення залишалось не виконаним, оскільки за збігом згаданого строку у ради виникло право на стягнення боргу на підставах, передбачених законом.

Згідно ст.156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 209 ЗК України кошти від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва зараховуються у розмірі: 100 відсотків - до бюджетів міст Києва та Севастополя; 25 відсотків - до бюджету Автономної Республіки Крим та обласних бюджетів, 75 відсотків - до бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, 15 відсотків - до районних бюджетів, 60 відсотків - до бюджетів міст районного значення, селищ, сіл та їх об'єднань.

Суд не бере до уваги пояснень представника відповідача про те, що оскаржуване рішення є правомірним, а ОСОБА_4 не повинен відшкодовувати втрати сільськогосподарського виробництва, спричинені вилученням сільськогосподарських земель відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1279 від 12.11.1997 року «Про розміри та Порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню». Так, вищезгаданим пунктом установлено, що від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва звільняються юридичні та фізичні особи у разі надання їм вилучених сільськогосподарських і лісових угідь у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, на період будівництва обєктів (комунікацій, ліній електропередачі, тимчасових підїзних шляхів, майданчиків для складання грунту та будівельних матеріалів тощо), для здійснення розвідувальних робіт та видобування торфу за умови повернення їх у стан колишнього використання, а також під будівництво шкіл, дитячих дошкільних закладів, державних обєктів охорони здоровя, культури, фізкультури та спорту, соціального забезпечення, доріг державного та місцевого значення, адміністративних будівель органів державної влади та органів місцевого самоврядування, аеропортів, культових споруд релігійних організацій, кладовищ, меліоративних систем, протиерозійних, протизсувних і проти селевих споруд, під індивідуальне житлове і гаражне будівництво, при розміщенні внутрігосподарських обєктів сільськогосподарських та лісогосподарських підприємств і фермерських господарств, під обєкти і території природно-заповідного фонду. Тобто вказаний пункт не поширюється на випадок надання фізичній особі у тимчасове користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення для будівництва та обслуговування автосервісного центру.

Таким чином, приймаючи оспорюване прокуратурою рішення, Любомльська міська рада діяла всупереч вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, позиції Конституційного Суду України, викладеній в рішенні від 16 квітня 2009 року у справі 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування).

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем у справі не було надано суду належних та допустимих доказів правомірності рішення, яке оспорюється.

При таких обставинах позов прокурора є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення повністю.

Приймаючи постанову у даній справі, суд виходить з наданих частиною другою статті 162 КАС України повноважень, та враховує при цьому, що прокурор в інтересах позивача оскаржує в судовому порядку правовий акт індивідуальної дії, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування пункту 2 рішення Любомльської міської ради №38/79 від 20.04.2010 року «Про розірвання договору оренди та відміну рішення».

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ст.19 Конституції України, ст. ст. 156, 209 Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення Любомльської міської ради №38/79 від 20.04.2010 року «Про розірвання договору оренди та відміну рішення».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлений 22 листопада 2010 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук