Справа № 760/10392/15-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
22 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого-судді: Мельничука В.П.,
суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Калюжного Андрія Петровича на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що вважає непризначення йому одноразової грошової допомоги протиправною.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року задоволено вказаний позов частково. Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов`язано Міністерство оборони України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, за вирахуванням раніше виплачених коштів. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Міністерства оборони України Калюжний Андрій Петрович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.
Відповідно до правил ч. 8 ст. 182-3, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.
Судом першої інстанції було встановлено наступне.
Позивач проходив військову службу та був звільнений у запас 16.10.2006 року.
24.10.2006 року був виключений зі списків особового складу частини і направлений для зарахування на військовий облік до Шевченківського районного у м. Києві військового комісаріату (а. с. 21).
Позивач 09.06.2008 року визнаний інвалідом 3 групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби.
09.06.2008 року за наслідками огляду медико-соціальною експертною комісією встановлено 3 групу інвалідності. Повторним оглядом МСЕК від 01.07.2014 року інвалідність змінено на 2 групу безстроково, причина інвалідності травма, пов`язана з виконанням обов`язків військовослужбовця (а. с. 19-20).
Позивач звернувся з заявою до Військової частини НОМЕР_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Листом від 01.04.2015 року № 2769 вказану заяву було направлено за належністю до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Однак, Міністерством оборони України на теперішній час вказана допомога призначена не була.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Судом першої інстанції було встановлено, що позивачу 2 група інвалідності встановлена 01.07.2014 року.
Враховуючи, що право на грошову допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року.
Таким чином, 01.07.2014 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року та постанови Кабінету Міністрів України № 975 у розмірі 200-місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності.
За п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99 (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до подій, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.
Отже, до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на день встановлення позивачу інвалідності другої групи.
Правова позиція по даному питанню викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 року у справі № К/800/1679/14 та постанові Верховного суду України в від 10.03.2015 року № 21-563а14.
Особи, яким інвалідність унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби, встановлена після 01.01.2007 року, мають право на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки право на її отримання починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови № 975 та Порядку право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги.
Тобто в цьому випадку саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки інвалідність позивачу була встановлена 01 липня 2014 року, відповідач при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги повинен був керуватися п. 6 Порядку затвердженого 25 грудня 2013 року № 975 та повинен був призначити та виплатити її у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Отже, непризначення та невиплата позивачу спірної допомоги здійснено відповідачем всупереч вказаним вище вимогам чинного законодавства України, а тому такі дії є неправомірними.
При цьому, колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям суду першої інстанції доводів відповідача щодо застосування до вказаних правовідносин положень п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки вказана норма стосується лише тих осіб, яким така виплата вже проведена і у зв`язку з встановленням вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати непрацездатності у них виникає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що до спірних правовідносин не можеть бути застосовані положення п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку, оскільки на час встановлення інвалідності (01.07.2014 року день встановлення інвалідності) позивач звільнений з військової служби.
При цьому судом першої інстанції було встановлено, що за виплатою спірної грошової допомоги позивач звернувся вперше, така допомога йому раніше не нараховувалась і не виплачувалась.
Вказане відповідачем не спростовано.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи вказане вище, та приписи ст. 162 КАС України колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що даний позов є таким, що підлягає задоволенню частково.
Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище, а тому підстави для її задоволення відсутні.
За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає як таке, що постановлено за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в справах, розгляд яких передбачено п. 2 ч. 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Калюжного Андрія Петровича залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий-суддя: В.П. Мельничук
Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська
Головуючий суддя Мельничук В.П.
Судді: Мацедонська В.Е.
Лічевецький І.О.