Справа № 2а-1670/5456/11
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2011-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/5456/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю секретаря Горбач Д.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті про визнання дій неправомірними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті про визнання дій неправомірними та скасування постанови.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26 квітня 2011 року Територіальним управлінням в Полтавській області винесено постанову №119209 про застосування до ОСОБА_3 фінансових санкцій в сумі 1700,00 грн. за порушення вимог Закону України Про автомобільний транспорт. Вважає дії відповідача по винесенню зазначеної постанову неправомірними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена з порушенням чинного законодавства та без урахування дійсних обставин справи.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 30.03.2011 року під час проведення рейдової перевірки, місце перевірки: смт. Градизьк, був перевірений транспортний засіб марки Мерседес д.р.н. ВІ 1736АК, який належить ФОП ОСОБА_3, внаслідок чого виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: наданням послуг з регулярних перевезень по маршруту "Градизьк-Кременчук", яке здійснювалося з порушенням розкладу руху, водій зробив зупинку непередбачену розкладом руху, в салоні транспортного засобу знаходились 2 пасажира зверх норма чим порушено постанову КМ України №176 від 18 лютого 1997 року, окрім того було встановлено відсутність квитків у пасажирів чим порушено статтю 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». За результатами перевірки складено акт № 225409, на підставі якого і прийнято спірну постанову.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступних висновку.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа підприємець Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію від 06.09.1999 року, серія В02 №297425. Згідно виданої Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті ліцензії №110914 від 04.05.2006 року, позивач здійснює господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та а багажу на таксі), дозволений вид робіт внутрішні перевезення пасажирів.

Відповідно до статті 6 Закону України Про автомобільний транспортдержавний контроль за додержанням субєктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а також державний контроль за недопущенням надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільними перевізниками, які не одержали відповідної ліцензії та ліцензійних карток на транспортні засоби, що при цьому використовуються, який здійснюється на автостанціях, автобусних зупинках, у місцях посадки та висадки пасажирів, на стоянках таксі, у місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, здійснює урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті, яким є Головна державна інспекція на автомобільному транспорті (далі Головавтотрансінспекція), що діє на підставі Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2004 р. № 1190.

Для виконання покладених на Головавтотрансінспекцію завдань згідно пункту 8 зазначеного Положення утворюються територіальні органи Головавторансінспекції в межах граничної чисельності її працівників.

Відповідно до пункту 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових, рейдових перевірок.

30.03.2011 року, працівниками Територіального управління Головавтотрансінспекції в Полтавській області в ході проведення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, здійсненої на підставі завдання на перевірку №015265 від 29.03.2011 року, перевірено транспортний засіб марки Меrсеdес-Benz, номерний знак НОМЕР_1, серія і номер свідоцтва про реєстрацію ВІС 046415, що належить ОСОБА_3 та знаходився під керуванням водія ОСОБА_4

За наслідками перевірки державними інспекторами складено акт від 30.03.2011 року, в якому зафіксоване, що позивачем допущено порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт- надання послуг по перевезенню пасажирів без оформлення документів, а саме, відсутні квитків у пасажирів.

26.04.2011 року за результатом розгляду справи, керуючись п. 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, віповідно до ч.1 аб. 3 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт, Територіальним управлінням Головавтотрансінспекції в Полтавській області винесено припис про усунення порушень та постанову №119209 про застосування до позивача фінансових санкцій в сумі 1700,00 грн.

Надаючи правову оцінку постанові суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 910 Цивільного кодексу України відносини які виникають при переміщенні пасажира та багажу регулюються договором, за яким одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення. Із визначення поняття договору перевезення пасажира та багажу виділяють його характерні риси: по- перше, сторонами договору є пасажир - фізична особа (як при перевезенні пасажира, так і його багажу) та перевізник (транспортна організація, яка відноситься, як правило, до транспорту загального користування); по-друге, договір укладається усно (при купівлі квитка); по-третє, договір є відплатним, однак законодавець може надати право безоплатного, пільгового проїзду окремим категоріям громадян за рахунок підприємств транспорту або відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами.

Предметом договору перевезення пасажира та багажу є надання транспортних послуг. До основних транспортних послуг пасажирського автомобільного транспорту загального користування законодавець відносить автобусні, таксі та вантажопасажирські перевезення пасажирів та багажу (ст. 35 Закону України Про автомобільний транспорт). Крім того, населенню можуть надаватися додаткові транспортні послуги з: а) попереднього продажу квитків; б) бронювання місць; в) замовлення квитка по телефону; г) замовлення таксі (звичайного, термінового, нічного); д) замовлення автобуса; е) переоформлення квитка та інші послуги.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію договору про організацію перевезення пасажирів від 20.02.2009 року, укладеного між Полтавською обласною державною адміністрацією (організатор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (перевізник), згідно з яким організатор надає перевізнику право обслуговувати /приміський внутрішньо - обласний міжміський автобусний маршрут загального користування, а перевізник забезпечує якісне та безпечне перевезення пасажирів на умовах, передбачених цим договором, на автобусному маршруті загального користування №48/47 сполученням "Горошине - Кременчук" в звичайному режимі згідно з розкладом руху.

Відповідно до пункту 12 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі-Порядок), рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства та інших нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки перевезень автомобільним транспортом здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Згідно з пунктом 14 Порядку рейдова перевірка транспортних засобів проводиться на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях вантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагових комплексах, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, у пунктах пропуску через державний кордон за погодженням з начальником органу охорони державного кордону. У разі виявлення у ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за відповідною формою (п. 21 Порядку).

Під час проведення рейдової перевірки, зокрема перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України Про автомобільний транспорт документів на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; наявність у документах водія відмітки про проходження ним медичного огляду та проведення перевірки технічного стану транспортного засобу перед виїздом на маршрут; відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Відповідно до статті 39 Закону автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документами для регулярних пасажирських перевезень є:

- для автомобільного перевізника ліцензія, договір з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України,

- для водія автобуса посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачеі законодавством України,

- для пасажира - квиток на проїзд в автобусі га на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка).

У відповідності до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначено статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про автомобільний транспорт»до основних обов'язків водія автобуса, зокрема віднесено зобов'язання стежити за виконанням пасажирами своїх обов'язків. Крім того, цією нормою передбачено право водія не допускати до поїздки пасажира, який не має квитка, порушує громадський порядок у салоні автобуса, забруднює його, пасажирів або їх речі, а також право перевіряти наявність квитків на проїзд та перевезення багажу під час посадки в автобус пасажирів на приміському, міжміському або міжнародному маршруті.

В ході розгляду справи позивачем надавалася, зокрема, копія білетно-облікового листа від 30.03.2011 року серії ББА №36, який на думку позивача є підтвердженням того, що водієм належним чином здійснювався облік проданих пасажирам квитків.

Крім того, позивач у судовому засіданні зазначив, що ні водій, ні суб'єкт господарювання - перевізник не можуть нести відповідальності за пасажира, який не виконує свого обов'язку щодо збереження квитка протягом усього часу перебування у дорозі.

В спростування тверджень позивача, суд вважає за необхідне зазначити, що наявність квитка у пасажира є обов'язковим документом при здійсненні регулярних пасажирських перевезень і за відсутності квитка до автомобільного перевізника передбачено застосування фінансової санкції.

В ході розгляду справи, в судовому засіданні, особою що здійснювала рейдову перевірку ОСОБА_5, пояснено про встановлення в ході проведення перевірки про відсутність квитків у пасажирів шляхом їх опитування, в ході якого пасажирами зазначалося, що квитки на руки пасажирам водієм не видавалися.

Згідно з пунктом 1 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (далі за текстом - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997р. №176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України на час виникнення правовідносин), ці Правила визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов'язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Пунктами 115, 146 зазначених Правил передбачено право перевізників на здійснення продажу квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно до початку руху автобуса у передбачених законодавством випадках у відповідності з укладеними договорами. Зокрема, передбачено можливість продажу квитків водієм автобусу в разі відсутності у населеному пункті автостанції або агентства з продажу квитків, а також після закриття квитково-касової відомості на автостанції.

Судом встановлено, що у водія був відсутній належним чином оформлений білетно-обліковий лист, яким має бути підтверджено продаж водієм автобуса квитків пасажирам, а саме правий бік білетно-облікового листа не дає можливості встановити на яку суму було продано квитки і за якою ціною, оскільки вартість квитків змінюється в залежності від кілометражу на який перевізником надаються послуги пасажирам.

Щодо відповідальності пасажира, то суд вважає доцільним відмітити, що законодавцем до повноважень територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті не віднесено право застосування заходів відповідальності стосовно пасажирів.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Що стосується позовних вимог щодо визнання неправомірниим дій відповідача з винесення оскаржуваної постанови суд приходить до висновку, що у вимозі необхідно відмовити виходячи з наступного.

У цій справі юридичне значення для позивача має прийнята Територіальним управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Полтавській області постанова, а не дії відповідача по її винесенню. Відтак, і способом захисту порушеного права можливе оскарження до суду цієї постанови.

З огляду на вищевказане та виходячи з того, що дії Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Полтавській області по винесенню постанови про застосування фінансових санкцій є структурно невід'ємною складовою частиною процедури винесення правового акту індивідуальної дії у вигляді постанови, то такі дії самі по собі ніяк не впливають на наявні у позивача права, не створюють для нього додаткових обов'язків, не визначають правову поведінку позивача, а тому не можуть бути самостійним предметом судового розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Територіальне управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Полтавській області при винесенні спірної постанови діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про автомобільний транспорт", а отже позовні вимоги ОСОБА_3 не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті про визнання дій неправомірними та скасування постанови відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 18 серпня 2011 року.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва