Справа № 826/8887/15
Суддя: Романчук О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8887/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В. Суддя-доповідач: Романчук О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

22 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Романчук О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.

при секретарі Артюхіній М.А.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страдіваріус Україна» про стягнення 269218,28 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страдіваріус Україна», в якому просив:

- стягнути з ТОВ «Страдіваріус Україна» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 261885,64 грн.;

- стягнути з ТОВ «Страдіваріус Україна» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 7332,64 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийняти рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення норма матеріального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що згідно з вимогами частини 3 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Статтею 20 Закону встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інваліді менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інваліді адміністративно-господарські санкції .

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Страдіваріус Україна» 26.02.2015 подало до Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік по формі 10-ПІ, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу фактично за рік становить - 106, з низ середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні - 4.

Позивач вказує, що відповідачем не виконано 4-х відсоткового нормативу, призначеного для працевлаштування інвалідів, у відповідності до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме не працевлаштовано жодного інваліда, що в свою чергу обумовлює застосування до відповідача адміністративно-господарської санкції та пені.

Відповідач проти позову заперечує, обґрунтовуючи свою правову позицію тим, що ним було вчинено всіх належних заходів для працевлаштування інвалідів, а відтак відсутні підстави для застосування до ТОВ «Страдіваріус Україна» адміністративно-господарської санкції та пені.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідно до статей 18, 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, а також згідно з постановами Верховного Суду України від 02.04.2013 по справі № 21-95а13 та від 20.06.2011 по справі №21-60а11, при вирішенні питання про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» слід досліджувати наявність факту скоєння юридичною особою правопорушення та встановлення факту не вжиття останньою всіх залежних від неї заходів для недопущення правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

У статті 19 цього Закону зазначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 1 статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 02 квітня 2013 року по справі № 21-95а13, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування», а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18-1 зазначеного Закону пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, він не може бути притягнений до відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження Підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11.

Враховуючи те, що відповідачем подавалися кожного місяця протягом 2014 року звіти за формою № 3-ПН до Київського міського центру занятості, у яких зазначена інформація щодо відкритих вакансій для інвалідів у кількості, що відповідає нормативу, визначеному статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Романчук

Судді: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Романчук О.М.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.