Справа № 943/10/1570
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2010-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-943/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2010 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Руденко І.В.,

за участю сторін:

-позивач - ОСОБА_1 Шамарай ОСОБА_1,

-перекладач ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Шамарай ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання рішення про відмову ОСОБА_1 Шамарай ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця неправомірним і скасування його та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 Шамарай ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління міграційної служби в Одеській області в якому просить визнати рішення про відмову ОСОБА_1 Шамарай ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця неправомірним і скасувати його та зобовязати прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця. Позивач пояснив, що в грудні 2009 році звернувся до Управління міграційної служби в Одеській області з заявою про надання статусу біженця в Україні, та згодом отримав повідомлення від 15.01.2010 р. за № 17-9-35 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця. Зазначене повідомлення замість обґрунтованих причин відмови, які на підставі абз. 7 ст. 12 Закону України «Про біженців»мають бути викладені в повідомленні, містить тільки наступне: «відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця відповідно абз. 6 ст. 12 цього Закону, у звязку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 Закону». Окрім викладеної загальної фрази, повідомлення не містить жодних обґрунтованих пояснень відмови. Більш того, міграційні органи України, на підставі абз. 7 ст. 12 Закону України «Про біженців»та на підставі п. 4.3. Тимчасової інструкції про оформлення документів, необхідних для вирішення питань про надання, втрату, позбавлення статусу біженця, затвердженої Наказом Державного комітету України у справах національностей та міграції 29.04.2002 року, у разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця орган міграційної служби протягом трьох днів з дня його прийняття: видає заявникові або його законному представникові під підпис у журналі реєстрації видачі повідомлень письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення. Але рішення Управління міграційної служби в Одеської області позивачеві не видавалось. Також, позивач зазначає, що у міграційної служби не було підстав вважати його заяву «очевидно необґрунтованою»оскільки при звернення до відповідача повідомив, що не може повернутися до ОСОБА_3, оскільки має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань та дискримінації за ознакою належності до певної соціальної групи. Про обґрунтованість побоювань свідчить те, що він піддавався неодноразовим погрозам з боку сил «Талібан», оскільки відмовлявся співпрацювати з ними та наявність ризику дискримінації представників певних соціальних груп на території ОСОБА_3 на сьогодні залишається, що підтверджується також висновками міжнародних організацій.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на викладені у адміністративному позові обставини.

07.10.2010р. від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Управління міграційної служби в Одеській області.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач звернувся до Управління міграційної служби в Одеській області з заявою про надання йому статусу біженця від 22.09.2009р. №310. Звернення із зазначеною заявою ОСОБА_1 Шамарай ОСОБА_1 обґрунтував тим, що не може повернутися до ОСОБА_3, оскільки він піддавався неодноразовим погрозам з боку його дядька ОСОБА_4, який співпрацює з угрупуванням талібану та якому він відмовився допомагати в пограбуванні грошей з банку, які перевозив як співробітник банку, у звязку з чим був вимушений залишити свою країну в пошуках притулку, оскільки йому загрожувала небезпека в ОСОБА_3.

Крім того, під час проведення співбесіди працівником Управління міграційної служби в Одеській області з позивачем, останній також зазначив що він з паспортом та туристичною візою до Казахстану на один місяць вилетів з м. Кабул (ОСОБА_3) до м. Алма-Ата (Казахстан). До 03.12.2009р. знаходився у Казахстані, після чого на автобусі виїхав до Росії. Кордон перетинав нелегально, поза пунктом пропуску. ОСОБА_2 автобусом виїхав до м. Москви. Тиждень знаходився у Росії, після чого виїхав за кордон України, який перетнув у складі 4-х чоловік у пішому порядку, 6 годин йшов лісом, далі автомобілем виїхали до м. Харків, потім направилися до Києва. А з Києва на маршрутному таксі виїхав до Одеси, куди прибув 18.12.2009р. Крім того, на батьківщині у заявника залишились:батько-пенсіонер, дружина-домогосподарка та четверо дітей. (28-37).

15 січня 2010 року начальником УМС в Одеській області був виданий Наказ №2 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця Позивачу на підставі висновку провідного спеціаліста відділу у справах біженців Управління міграційної служби в Одеській області.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про біженців»біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Суд вважає, що "побоювання стати жертвою переслідувань" складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи "побоювання". "Побоювання" є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. ОСОБА_1 обґрунтованості побоювань переслідування (загальну інформацію в країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Таким чином, особа, яка шукає статусу біженця має довести, що його подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує його життю та свободі і така ситуація склалася внаслідок його переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Згідно абзацу 7 Закону до заяви про надання статусу біженця додаються документи, які посвідчують особу заявника. А також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для набуття ним статусу біженця.

Згідно протоколу співбесіди з громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_1 Шамарай ОСОБА_1, позивачем було зазначено, що метою приїзду до України є захист власного життя та утримання родини, а також метою та боргом є намір допомогти своїй родині. ( а.с.28-47).

Також суд погоджується з висновком відповідача, про те, що із маршруту слідування ОСОБА_1 Шамарай ОСОБА_1 із ОСОБА_3 до України очевидно, що у заявника наміру отримати статус біженця не було, оскільки у жодній країні на шляху, яку він перетинав, а саме Казахстан, Росія до міграційних служб з відповідною заявою не звертався. Крім того, заява, яку подав Позивач до органів міграції не містить необхідних аргументів на підтвердження обставин, що загрожували Позивачу на батьківщині, також він навів жодного конкретного факту, що його побоювання в разі повернення на батьківщину є обґрунтованими та відповідають вимогам, визначеними абзацом 2 ст.1 Закону. У звернені зазначаються лише загальні фрази, обставини, які б свідчили про наявність підстав для надання статусу біженця в матеріалах справи відсутні, а ті, які характеризують загальне положення у країні не містять конкретних відомостей про утиски Позивача, а тому на думку суду дійсною причиною виїзду Позивача із країни походження є економічна міграція.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що субєкт владних повноважень Управління міграційної служби в Одеській області прийняло рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням всіх обставин, які мають значень для прийняття рішення і тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.158-163,167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 Шамарай ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання рішення про відмову ОСОБА_1 Шамарай ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця неправомірним і скасування його та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Уразі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 12.10.2010

Суддя К.О.Танцюра

12 жовтня 2010 року