Справа № 826/7719/15
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7719/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

21 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Непідприємницького товариства "Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Непідприємницького товариства "Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження від 09.04.2015 року №680, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Непідприємницьке товариство "Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд" звернулося до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про:

- визнання протиправним та скасування розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.04.2015 року № 680 "Про виключення Непідприємницького товариства "Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд" з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи";

- зобов'язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, скасувати запис у Державному реєстрі фінансових установ щодо виключення Непідприємницького товариства "Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд" з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи і поновити Непідприємницьке товариство "Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд" у статусі фінансової установи.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 липня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

21 вересня 2015 року, в судовому засіданні від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, у зв'язку з чим було оголошено перерву у судовому засіданні для надання можливості предлставнику позивача ознайомитися з матеріалами справи.

Крім того, в судовому засіданні від представника позивача надійшло клопотання про оголошення перерви у зв'язку з тим, що позивачем було подано позов до відповідача про визнання нормативно-правового акта таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, а саме абз. 3 п. 2 розділу XVIII Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №41 від 28.08.2003 року. На думку представника позивача, рішення в означеній справі може слугувати підставою для зупинення провадження у даній справі.

Враховуючи, що доказів відкриття провадження в означеній справі представником позивача надано не було, а також беручи до уваги скорочені строки розгляду даної адміністративної справи та відсутність клопотання про продовження строків розгляду справи в порядку статті 1951 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого клопотання та як наслідок відмови у його задоволенні.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого 01.12.2004 року, серія та номер ПФ №22, НП "Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд" на підставі розпорядження Держфінпослуг від 26.11.2004 року №2876 включено до Державного реєстру фінансових установ.

Проте, розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.04.2015 року №680 про виключення НП "Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд" з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи постановлено виключити НП "Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд" з державного реєстру фінансових установ у зв'язку з ненадходженням пенсійних внесків до Фонду протягом вісімнадцяти місяців та анулювати свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ПФ №22.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади недержавного пенсійного забезпечення в Україні та регулює правовідносини, пов'язані з цим видом діяльності, є Закон України "Про недержавне пенсійне забезпечення" від 09.07.2003 року №1057-ІV (надалі - Закон №1057).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону №1057, засновник (засновники) пенсійного фонду зобов'язаний сформувати склад ради фонду відповідно до цього Закону до дня подання до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, документів для включення пенсійного фонду до Державного реєстру фінансових установ.

Рада фонду після включення пенсійного фонду до Державного реєстру фінансових установ та реєстрації інвестиційної декларації, повинна укласти договори: про адміністрування пенсійного фонду - з адміністратором, який має ліцензію на провадження діяльності з адміністрування пенсійних фондів; про управління активами пенсійного фонду - з компанією з управління активами або з іншою особою, яка отримала ліцензію на провадження професійної діяльності на фондовому ринку - діяльності з управління активами інституційних інвесторів (діяльності з управління активами); про обслуговування пенсійного фонду зберігачем - із зберігачем.

Частиною 5 ст. 12 Закону №1057 передбачено, що у разі невиконання вимог частин першої і другої цієї статті протягом вісімнадцяти місяців з дня реєстрації пенсійного фонду як фінансової установи та/або у разі ненадходження пенсійних внесків до пенсійного фонду протягом цього строку Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, приймає рішення про скасування реєстрації зазначеного пенсійного фонду як фінансової установи та подає позов до суду про ліквідацію такого пенсійного фонду.

В свою чергу, у відповідності до абз. 3 п. 2 розділу ХVІІІ Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року №41 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.09.2003 року за №797/8118 (надалі - Положення №41), виключення недержавного пенсійного фонду з Реєстру та анулювання Свідоцтва здійснюються, зокрема, у разі невиконання вимог частин першої і другої статті 12 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" та/або ненадходження пенсійних внесків до пенсійного фонду протягом вісімнадцяти місяців.

З аналізу вищенаведених положень вбачається, що зазначеними правовими нормами передбачено в якості підстави для скасування реєстрації зазначеного пенсійного фонду як фінансової установи та виключення недержавного пенсійного фонду з Реєстру та анулювання Свідоцтва у разі невиконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону №1057 та/або ненадходження пенсійних внесків до пенсійного фонду протягом вісімнадцяти місяців.

Тобто, в даному випадку мова йде про альтернативні умови для настання юридичних наслідків для фінансової установи, які можуть наступити як разом, так і окремо. Законодавець в даному випадку відлік 18 місяців ненадходження пенсійних внесків до пенсійного фонду не ставить в залежність від дня реєстрації пенсійного фонду.

Початком строку стосовно ненадходження пенсійних внесків до пенсійного фонду (вісімнадцять місяців) не є реєстрація пенсійного фонду як фінансової установи, а будь-який вісімнадцятимісячний період, протягом якого не надходять пенсійні внески до пенсійного фонду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при винесенні оскаржуваного розпорядження Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг правомірно застосувала абз. 3 п. 2 розділу XVIII Положення №41, оскільки вищевказане положення не суперечить приписам ч. 5 ст. 12 Закону №1057.

Крім того, положення ч. 5 ст. 12 Закону №1057 застосовані відповідачем у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, що також узгоджується з правовою позицією про дію закону в часі.

Так, зокрема, в рішеннях Конституційного суду України №1-зп/1997 від 13.05.1997 року, №1-рп/1999 від 09.02.1999 року, №3-рп/2001 від 05.05.2001 року зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2012 року є останньою датою надходження пенсійних внесків до НП "Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд", що підтверджується копією виписки про рух коштів по банківському рахунку, а тому відповідачем правомірно застосовано редакцію Закону №1057 від 19.07.2012 року.

Щодо посилань представника позивача на невідповідність абз. 3 п. 2 розділу XVIII Положення №41 нормативно-правовому акту вищої юридичної сили суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.3 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.05.2005 року №. 34/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04. 2005 року за № 381/10661, державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Тобто, законодавством передбачена процедура, згідно якої Міністерство юстиції України проводить правову експертизу на відповідність нормативно-правового акта до чинного законодавства, що підтверджує його законність та відповідність актам вищої юридичної рили.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо визнання абз. 3 п. 2 розділу XVIII Положення №41 таким, що не відповідає акту вищої юридичної сили.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване розпорядження прийнято Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг у відповідності до чинних на момент виникнення спірних правовідносин положень законодавства та є правомірним.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Непідприємницького товариства "Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд" - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Чаку Є.В.

Файдюк В.В.