Справа № 6580/10/1570
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2011-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-6580/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2011 року. Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

за участю секретаря: Бжассо В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /0 від 28.01.2010 року,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси, в якому позивач зазначив, що винесене відповідачем за наслідками перевірки податкове повідомлення-рішення №/0 від 28.01.2010р. є незаконним, в звязку з чим має бути визнано нечинним.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що за наслідками перевірки контролюючим органом незаконно нараховано за 9 місяців 2009 року основного платежу з ПДВ в сумі 9793,00 грн., а також фінансові санкції в розмірі 4896, 50 грн., оскільки ДПІ не мало права нараховувати платнику єдиного податку податкові зобовязання за наслідками 9 місяців, так як відповідно до п. 11.42 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість»на позивача поширюється порядок нарахування та сплати податку на додану вартість. Окрім того, позивач зазначив, що при визначенні податкового кредиту перевіряючими не було враховано, що паперова продукція придбавалась з метою її подальшого використання у межах господарської діяльності позивача.

У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у запереченнях та пояснив, що фахівцями ДПА в Одеській області була проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. В ході перевірки встановлено порушення пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997р. (далі Закон № 168/97-ВР, чинний на момент виникнення спірних правовідносин), у результаті чого занижено (завищено) податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 9793 грн., в т.ч. за липень 2007р. -201грн., за жовтень 2008-1533 грн., за грудень 2008р. - 690 грн., за січень 2009р -737 грн., за лютий 2009р-542 грн., за березень 2009-2292 грн., за червень 2009р.- 806 грн., за липень 2009р.- 1360 грн., за вересень 2009р. -1632 грн. Перевіркою встановлено, що позивач здійснював операції з придбання сервісних послуг для здійснення господарської діяльності та паперової продукції, по якій перевіркою не встановлено взаємозвязок з виготовленням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд встановив наступні обставини та факти.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 був зареєстрований виконавчим комітетом Одеської міської ради 06.06.2006р., номер включення відомостей про ФОП до ЄДР № 2 043701. 01.01.2009р. позивач отримав свідоцтво про сплату єдиного податку серії Ж №426960, основними видами діяльності позивача були: 22.22.0 інша поліграфічна діяльність; 22.25.0-надання інших послуг у поліграфічній діяльності; 74.87.0- надання інших комерційних послуг (а.с.87-88).

04.07.2006 року ФОП ОСОБА_1 зареєстрований у ДПІ у Приморському районі міста Одеси, як платник ПДВ за № 75592494.

На підставі направлення № 002007/1999 року від 26.12.2009р. та плану-графіку проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання посадовими особами ДПА в Одеській області проведена перевірка дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.07.2007 року по 30.09.2009року.

За результатами перевірки було складено акт №157/17-1/НОМЕР_1 від 20.01.2010р. (а.с.8-22), відповідно до висновків якого відповідачем порушено:

- пп.7.4.1 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), у результаті чого занижено (завищено) податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 9793 грн., в т.ч. за липень 2007р. -201грн., за жовтень 2008р.-1533 грн., за грудень 2008р. -690 грн., за січень 2009р. -737 грн., за лютий 2009р.-542 грн., за березень 2009р.-2292 грн., за червень 2009р.- 806 грн., за серпень 2009р.- 1360 грн., за вересень 2009р. -1632 грн.;

- п.4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»№727/98 від 03.07.1998р. з урахуванням п. 8 «Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку», затвердженого наказом ДПА №599 від 01.11.1999р. ведення обліку доходів та витрат с порушення встановленого порядку.

На підставі вищезазначеного акту, в якому зафіксовані виявлені порушення, відповідачем 28.01.2010р. прийнято податкове повідомлення-рішення № /0, яким визначено суму податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) у сумі 14 689,50 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду, в якому просить визнати його нечинним.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Частина 2 ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виключно законами України встановлюється система оподаткування.

Відповідно ст. 11-1 Закону України Про державну податкову службу в Україні" № 509-XII від 04.12.1990р. (стаття чинна на момент виникнення спірних правовідносин), плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка. Планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік. Забороняється проведення планових виїзних перевірок за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами. Право на проведення планової виїзної перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

Як вбачається з матеріалів справи, направлення про проведення документальної планової виїзної перевірки вручено під розпис довіреній особі позивача ОСОБА_2 21.12.2009р.

Відповідно пп.7.4.1. п. 7.4. ст. 7 № 168/97-ВР від 03.04.1997р. податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

На підтвердження використання придбаної за податковими накладними паперової продукції у власній господарській діяльності позивачем надано акти списання виробничих запасів, будь-яких інших доказів, як-то договорів, інших первинних документів, які б могли підтвердити реальний характер використання цієї продукції у власній господарській діяльності не надано.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що обґрунтування використання паперової продукції в господарській діяльності позивачем не надано.

Згідно п.5.1. ст.5 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.1994р. «Про оподаткування прибутку підприємств»(далі - Закон № 334/94-ВР) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 цього пункту передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 пп.5.3.9 п.5.3. ст.5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, підставою для включення витрат підприємством до складу валових витрат є належне документальне підтвердження факту несення таких витрат та їх зв'язок з господарською діяльністю платника податків.

Відповідно до вимог п. п. 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону № 168/97-ВР якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону № 334/94-ВР господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Враховуючи системний аналіз названих норм права, факт безпосереднього звязку витрат з господарською діяльністю платника податку може бути встановлено з урахуванням якісних характеристик послуг, які б могли однозначно свідчити про надання послуг для використання в господарській діяльності платника податків, відповідали б змісту цієї діяльності.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази використання паперової продукції в господарській діяльності позивача, суд приходить до висновку, що віднесення оспорюваних сум до податкового кредиту не може вважатися в даному випадку правомірним. Виходячи з цього, суд вважає, що суми податку позивача, які включені до складу податкового кредиту поточного періоду документально не підтверджені у господарських операціях поточного періоду.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що повязані з рухом активів, зміною зобовязань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Відповідно п.4 Указу Президента, України № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998,р. спрощена система оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва може застосовуватися поряд з діючою системою оподаткування, обліку та звітності, передбаченою законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва. Форма та порядок видачі свідоцтва про право сплати єдиного податку встановлюються Державною податковою адміністрацією України і є єдиними на всій території України. Для переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову заяву до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації. Суб'єкт малого підприємництва - юридична особа обов'язково зазначає, яку ставку єдиного податку ним обрано. Орган державної податкової служби зобов'язаний протягом десяти робочих днів видати безоплатно свідоцтво про право сплати єдиного податку або надати письмову мотивовану відмову. Форма книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

Пунктами 1 та 5 Порядку ведення книги обліку доходів та витрат, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1269 від 26 вересня 2001 року визначено, що книга обліку доходів і витрат (далі - книга) ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Суб'єктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

Пунктом 8 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року, встановлено, що для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів та витрат, згідно з додатком №10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року №12, при цьому обовязковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий дохід».

Як вбачається з матеріалів справи, на 2009 рік позивач був платником єдиного податку, про що свідчить свідоцтво про сплату єдиного податку видане 01.01.2009р. та вів Книгу обліку доходів та витрат.

У судовому засіданні встановлено, що під час проведення перевірки працівниками відповідача виявлені розбіжності в книзі обліку доходів та витрат та в звіті субєкта малого підприємництва фізичної особи-платника єдиного податку, виручка за вказані періоди відображена невірно. Окрім того, позивачем не заносились дані по графі «чистий дохід»до книги обліку доходів та витрат.

Судом не приймаються до уваги твердження позивача стосовно того, що перевіряючі не мали права нараховувати за 9 місяців 2009 року податкові зобовязання, так як в зазначений період, позивач був платником єдиного податку з огляду на наступне.

ФОП ОСОБА_1 був зареєстрований платником ПДВ 04.07.2006р. у ДПІ у Приморському районі міста Одеси за № 75592494.

Пунктом 11.42 ст.11 Закону України № 168/97-ВР встановлено, коли фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності одночасно зареєстрована платником податку на додану вартість і є платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, на неї поширюється порядок нарахування та сплати податку на додану вартість відповідно до цього Закону. Юридичні та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які є платниками єдиного податку за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, не мають права на нарахування податку, податковий кредит та складання податкових накладних, а також на отримання бюджетного відшкодування.

В судовому засіданні встановлено, що ФОП ОСОБА_1 був платником ПДВ та платником єдиного податку, свідоцтво платника ПДВ не анулював, у період з 01.07.07. по 30.09.09. занижено суму ПДВ. Таким чином суд приходить висновку, що позивач мав право нарахування податкового кредиту, проте відображені у рядках (10.1-16.3) декларацій показників за зазначений період встановлено, що субєкт підприємництва здійснював операції з придбання сервісних послуг та паперової продукції для здійснення господарської діяльності, по якій перевіркою не встановлено взаємозвязок з виготовленням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, таким чином відповідачем встановлено заниження ПДВ на суму 9793 грн. та правомірно визначено податкові зобовязання.

Крім того, як вбачається з позовної заяви, позивач просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення, яке є актом індивідуальної дії. Водночас, такий спосіб захисту (вимога про визнання акта нечинним), як випливає з системного аналізу ст.ст.105, 162, 171 КАС України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. У тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність, позовною вимогою за правилами КАС України має бути визнання такого акту протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 ст. 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та неправомірними, отже такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69,70, 71,94,122,158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси,- відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 25 січня 2011 року .

Суддя/підпис/:

З оригіналом згідно:

Суддя:

/