Справа № 808/3235/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 року ( 15 год. 25 хв.)Справа № 808/3235/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», м. Київ

до відповідача: Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, м. Запоріжжя

третя особа: ОСОБА_1, м. Запоріжжя

про: скасування постанови в частині та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі позивач) звернулось із адміністративним позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 (далі третя особа), в якому позивач просить суд:

- скасувати постанову відповідача від 24.02.2009 № 9/840 в частині накладення арешту на іпотечне майно, а саме квартиру загальною площею 76,50 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_1;

- зобовязати відповідача винести постанову про зняття арешту з іпотечного майна, а саме квартири загальною площею 76,50 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилається на те, що за наявності договору іпотеки від 19.06.2007 № 0703/0607/71-177-Z-1, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань, іпотекодержатель ТОВ «ФК «Вектор Плюс» має право, у разі невиконання боржником своїх зобовязань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно. Стверджує, що в даному випадку підстав для накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 76,50 кв. м., житловою 49,7 кв. м. що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_2, не було правових підстав, у звязку із тим, що договір іпотеки укладено до накладення вказаного арешту і першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки належить саме позивачу на підставі іпотечного договору. У звязку із цим, вважає, що винесення постанови про накладення арешту на вищезазначене майно на користь інших кредиторів, що не є заставодержателями, є протиправним.

Представник позивача у судове засідання не зявився. 17.07.2015 електронною поштою до суду надійшла заява вх. № 30108 в якій представник позивача просить суд розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач проти позову не заперечив з тих підстав, що постанова від 24.02.2009 № 9/840 не може бути надана суду, оскільки відповідно до п. 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби п. 3.19 остання вже знищена за спливом трирічного строку.

Клопотанням від 17.07.2015 представник відповідача просить суд розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Третя особа у судове засідання 17.07.2015 не зявилась. Направлена на її адресу поштова кореспонденція повернулась з відміткою пошти «адресат не проживає».

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 41 КАС України, відповідно до якої у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що 19.06.2007 ОСОБА_1 (позичальник, іпотекодавець) уклав з АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір № 0703/0607/71-177, за умовами якого кредитор зобовязався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони уклали іпотечний договір від 19.06.2007 № 0703/0607/71-177-Z-1, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобовязань за договором кредиту наступне нерухоме майно: квартира загальною площею 76,50 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_2.

28.11.2012 ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 свої права за зобовязаннями третьої особи по кредитному та іпотечному договорах.

07.05.2015 позивач звернувшись до нотаріуса дізнався про те, що на майно третьої особи - ОСОБА_1, в т.ч. на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 19.06.2007 № 0703/0607/71-177-Z-1, накладений арешт на підставі постанови Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ № 9/840 від 24.02.2009.

Посилаючись на те, що накладення арешту на іпотечне майно порушує його права, як іпотекодержателя, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулось до суду.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

За положеннями статті 1 Закону України від 05.06.2003 № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону № 898-IV, за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону № 898-IV).

За змістом частини шостої статті 3 Закону № 898-IV у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону № 898-IV пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (із змінами та доповненнями, далі Закон № 606-XIV).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не

закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч. 1-3 ст. 57 Закону № 606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Тобто, положення ст. 57 Закону № 606-XIV надають державному виконавцю право накладати арешт на все майно боржника без виключень, в т.ч. і на те, що перебуває в іпотеці.

Судом зясовано та не заперечується відповідачем у справі, що постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ № 9/840 від 24.02.2009 накладено арешт на іпотечне майно - квартиру загальною площею 76,50 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_1.

Враховуючи вищезазначені норми Закону № 606-XIV суд приходить до висновку, що рішення про накладення арешту, зокрема в частині накладення арешту на іпотечне майно, а саме квартиру загальною площею 76,50 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_1 є правомірним та прийнятим на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Більш того, станом на час винесення державним виконавцем постанови від 24.02.2009 про арешт майна боржника № 9/840, права позивача жодним чином порушені не були, оскільки, як зазначалось вище, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» договір факторингу № 15 з ПАТ «Сведбанк» уклало 28.11.2012, тобто набагато пізніше після винесення державним виконавцем постанови від 24.02.2009.

Таким чином, у задоволенні вимог позивача про скасування постанови Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ від 24.02.2009 № 9/840 в частині накладення арешту на іпотечне майно, а саме квартиру загальною площею 76,50 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_1 суд відмовляє у звязку із необґрунтованістю.

Також, позивач просить суд зобовязати відповідача винести постанову про зняття арешту з іпотечного майна, а саме квартири загальною площею 76,50 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_1.

В обґрунтування вказаних вимог товариство посилається на положення ч. 2 ст. 60 Закону № 606-XIV, відповідно до якої у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Однак, суд вважає, що в контексті всієї норми статті 60 Закону № 606-XIV можна дійти висновку про те, що мова йде про зняття арешту з майна під час існування певного виконавчого провадження.

В той же час, із письмових пояснень відповідача судом зясовано, що станом на 06.07.2015 року виконавчі провадження, що знаходились на виконанні з 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банківських установ наразі є закінченими.

Таким чином, позовні вимоги про зобовязання відповідача винести постанову про зняття арешту з іпотечного майна, а саме квартири загальною площею 76,50 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_1, на підставі положень ст. 60 Закону № 606-XIV, суд вважає безпідставними та законодавчо необґрунтованими. А тому у їх задоволенні також слід відмовити.

Однак, суд враховує, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідачем, у порядку встановленому ст. ст. 71, 72 КАС України не доведено того, що після закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на іпотечне майно, а саме квартиру загальною площею 76,50 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_1 був знятий.

Як свідчить долучена до матеріалів адміністративного позову Інформаційна довідка від 07.05.2015 в розділі Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 8494430 на підставі постанови 9/840 від 24.02.2009 Ленінського відділу ДВС ЗМУЮ на обєкт: квартира, що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_1.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе, з урахуванням положень ст. 11 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зняти арешт накладений постановою Ленінського відділу ДВС ЗМУЮ № 9/840 від 24.02.2009 на обєкт: квартира, що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_1 про скасування постанови в частині та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Зняти арешт, накладений постановою Ленінського відділу ДВС ЗМУЮ № 9/840 від 24.02.2009, на обєкт: квартира, що знаходиться за адресою: 69063, АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 36,54 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко