Справа № 2а/0570/8547/2011
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2011-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бєломєстнов О.Ю.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2011 року справа №2а/0570/8547/2011 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Васильєва І. А.

суддів Казначеєва Е.Г. , Яманко В.Г.

при секретарі Балакай І.Л.

за участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 (на підставі довіреності)

представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про розгляд справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області, та Державного підприємства "Селидіввугілля" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2011 р. у справі № 2а/0570/8547/2011 (головуючий І інстанції Бєломєстнов О.Ю.) за позовом ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області до Державного підприємства "Селидіввугілля" про зобов'язання сплатити податкові зобов`язання,-

ВСТАНОВИЛА:

25 травня 2011 року ОСОБА_4 обєднана державна податкова інспекція звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» в якому просив зобов'язати відповідача сплатити податкові зобов'язання по ПДВ за договором № 403 від 29.12.2006р. в сумі 555738 грн. та договором №694-08 УС від 23.12.2008р. в сумі 79541 грн.. на загабьну суму 635279 грн., нарахованих в результаті застосування звичайних цін.

В судовому засіданні 06.09.2011р. заявою без дати та номеру позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив суд зобов'язати відповідача сплатити нараховані із застосуванням звичайних цін податкові зобов'язання з податку на додану вартість згідно рішення від 16.10.2009р. №1/23-33126253 у розмірі 952 919 грн.. у тому числі основний платіж 536279 грн. та штрафну фінансову) санкцію у сумі 317 640 грн. Позовні вимоги мотивуовані тим, що позивачем була проведена перевірка відповідача, за наслідками якої складений акт від 05.102009р. №626/23-2/3342653. Під час цієї перевірки відповідачем було встановлено, що відповідач у період з 01.01.2008р. по 31.03.2009р. здійснював продаж вугілля окремим контрагентам за ціною, нижчою прейскуранту та собівартості.

З посиланням на п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 1.20.10 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» позивач стверджує, що відповідач мав визначати базу оподаткування ПДВ виходячи із звичайної ціни вугілля, оскільки вона відрізняється від договірної ціни більш, ніж на 20 відсотків. У якості загальної ціни позивач визначив ціну вугілля, яка затверджена прейскурантом по підприємству та застосовувалася у господарських відносинах з іншими особами у той самий період.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року адміністративний позов задоволено частково, зобов'язано Державне підприємство «Селидіввугілля» сплатити нараховані із застосуванням звичайних цін податкові зобов'язання з податку на додану вартість згідно рішення ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції від 16.10.2009р. №1/НОМЕР_1 у сумі 635279 гривень, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погдившись з постановою Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року сторони подали апеляційні скарги в яких позивач просил постанову скасувати в частині відмови в задоволенні позову про застосування штрафних санкцій, відповідач просив постанову від 06 вересня 2011 рок скасувати внаслідок порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 ОДПІ про зобовязання сплатити основний платіж та штрафну санкцію.

В доводах апеляційної скарги Красноарміська ОДПІ посилається на порушення сувдом норм матеріального права, а саме вимог п.4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», п.1.20 ст. 1 Закону України «про оподаткування прибутку підприємств».

ДП «Селидіввугілля» в доводах апеляціної скарги посилається на порушення норм матеріального права, а саме п.п. 1.20.10. п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», порушення норм процесуального права, а саме вимог ст. 99 КАС України, що звернення до суду.

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційних скарг, судова колегія встановил наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено.

Позивач ОСОБА_4 об'єднана державна податкова інспекція Донецької області є органом державної податкової служби України. Відповідно до п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані спеціалізовані державні податкові інспекції звертаються до суду в випадках, передбачених законом.

Відповідач - Державне підприємство «Селидіввугілля» є суб'єктом підприємницької діяльності юридичною особою, , зареєстрований 06.06.2005 року виконавчим комітетом Селидівської міської ради.

Позивачем була проведена планова виїзна перевірка відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008р. по 31.03.2009р. За результатами даної перевірки складений акт від 05.10.2009р. №626/23-2/33426253 (а.с. 11-19. 77-83)

Під час перевірки позивачем встановлено та відображено у Акті перевірки заниження податку на додану вартість на суму 635 279 гри. за період з листопада 2008р. по березень 2009р. (а.с. 116).

Зокрема позивачем зазначено, що відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Визначення звичайної ціни наведено у п. 1.20.1 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Згідно з ним якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема. їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), які не є ідентичними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під 'час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема. їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник.

Відповідно до п. 1.20.2. ст. 1 того самого Закону для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обгрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, aле не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей: закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації): збутом неліквідних або низьколіквідних товарів: маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки: наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Відповідно до матеріалів справи, між відповідачем та Асоціацією фінансових, промислових та торгівельних підприємств «Донецький розрахунково-фінансовий центр» укладений договір від 29.12.2006р. (а.с.86-87), додаткові угоди від 1 1.12.2007р.. 09.12.2008р.. специфікації №5-15 за період з 03.06.2008р. по 02.03.2009р. Виконання даного договору підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції від 09.06.08р. на суму 784 067.39 грн. (з ПДВ). 17.06.08р. на суму 632472.73 грн. від 18.07.08р. на суму 321 304.44 грн. від 21.08.08р. на суму 3 689 785,44 грн.. від 28.08.08р. на суму 316 071.36 грн.. від 10.09.2008р. на суму 679464,16 грн.. від 16.10.08р. на суму 474 031,32 грн.. від 31.12.2008р. па суму 1 971 224.12 грн., від 23.01.09р. на суму 944 092,55 грн.. від 20.02.2009р. на суму166 501.33 грн., від 17.08.2009р. на суму 2 000 016 грн.

У Акті перевірки відображено (а.с. 14-15), та відповідачем не заперечується, що кількість вугілля, проданого вказаному контрагенту у листопаді 2008р. - грудні 2009 p.. склала 371 т. за ціною 440 грн., надбавка 67 грн.. усього на суму 163 307 грн. та 9784 тн. за ціною 416.67 грн., надбавка 139грн., скидка 4929 грн.. усього 4 071 909 грн.

Прейскурантом на вугільну продукцію від 04.11.2008р. №14/2431 вартість вугілля марки Г 13-100 за період з 04.11.2008р. по 31.12.2008р. складала 691.15 грн. без ПДВ. Згідно аналогічному прейскуранту від 25.12.2008р. №14/2807 за період з 01.01.2009р. по 31.03.2009р. вартість аналогічної вугільної продукції також склала 691.15 грн.

Загальна вартість вугільної продукції у кількості 10 155 тн. за вказаними прейскурантами з урахуванням надбавок та скидок склала 7 013 906 грн. (без ПДВ).

Різниця між ціною за прейскурантом та фактичною ціною, за якою відповідач продав вугілля Асоціації фінансових, промислових та торгівельних підприємств «Донецький розрахунково-фінансовий центр» складає 2 778 690 грн. (7 013 906грн. - 4 071909грн. 163 307грн.). Таким чином, договірна ціна відрізняється від ціни згідно з прейскурантом більш, ніж на 20 %.

З урахуванням приписів п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» позивачем у акті перевірки встановлено, що сума заниження податкових зобов'язань складає 555 738 грн. (2 778 690 грн. х 20%).

Також, позивачем під час перевірки встановлено, що між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Донбасвуглеавтоматика» укладений договір № 694-08УС від 23.12.2008 року (а.с. 102-103). специфікація - додаток №1 від 23.12.2008р. Виконання даного договору підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції від 21.01.2009р. на суму 160096.64 грн. (з ПДВ), від 22.01.2009р. на суму 66 302.48 грн.. від 28.02.2009р. на суму 134 941.08 грн.. від 24.02.2009р. на суму 65555.89 грн.. від 19.02.2009р. на суму 186 517.25 грн.. від 27.03.2009р. на суму 129 713.09 грн., від 30.03.2009р. на суму 143 493.55 грн. Також сторонами договору складений зведений акт приймання-передачі поверненої продукції за період з 03.03.2009р. по 06.03.09р., згідно з яким повернено вугілля у кількості 247 тн. на суму 130 069.54 грн.

У Акті перевірки відображено (а.с. 17), що кількість вугілля, проданого вказаному контрагенту у січні березні 2009 p.. склала 1 676 т. за ціною 416.67 грн. на суму 627 960 грн. (у тому числі за січень 2009 p.- 419 тн. х 416.67 + надбавка 14081 грн., лютий 2009р. 734 тн. х 416.67 грн. + надбавка 14 177 грн., березень 2009р. - 523 тн. х 416.67 + надбавка 10352, скидка 597 та повернення 247 тн. на суму 108391 грн. без ПДВ).

Прейскурантом на вугільну продуцію від 25.12.2008р. №14/2807 за період з 01.01.2009р. по 31.03.2009р. вартість аналогічної вугільної продукції склала 691,1 5 грн.

Загальна вартість вугільної продукції у кількості 1520 тн. за вказаними прейскурантами з урахуванням надбавок, скидок та вартості поверненого вугілля склала 1025665 грн. (без ПДВ).

Різниця між ціною за прейскурантом та фактичною ціною, за якою відповідач продав вугілля Товариству з обмеженою відповідальністю «Донбасвуглеавтоматика» складає 397705 грн. Таким чином, договірна ціна відрізняється від ціни згідно з прейскурантом більш, ніж на 20 %.

Стосовно часткового задоволеня судом першої інстанці позовних вимог про зобовязання відповідача сплатити податкові зобовязання, судова колегія зазначає, що відповідно до п. 1.20.10 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами, а для платників податку, визнаних природними монополістами згідно із законом, - також відповідно до принципів регулювання цін, встановлених таким законом.

Відповідно до п.п. 4.3.5. п. 4.3 ст. 4 Закону України 2181 рішення про застосування непрямих методів приймається податковим органом за місцезнаходженням платника податків. Нарахування податкових зобов'язань з використанням непрямого методу здійснюється виключно податковими органами. Рішення про сплату податкових зобов'язань приймається у судовому порядку за поданням керівника (його заступника) відповідного податкового органу.

У відповідності з цією нормою позивачем було прияйте рішення про застосування звичайних цін при визначенні податкових зобов'язань з ПДВ по ДП «Сєлидіввугілля» від 14.09.2009р. (а.с. 190).

Після надіслання запиту та одержання від відповідача письмового обгрунтування договірних цін, позивачем прийняте рішення про нарахування податкових

зобов'язань від 16.10.2009р. №1/33426253. після чого податковий орган звернувся до суду за рішенням про сплату таких податкових зобов'язань.

Судова колегія погоджується з висновокм суду першої інстанції що позивачем дотримана процедура, що передбачена законом для нарахування за непрямими методами, а а також із застосуванням звичайних цін.

Методика визначення податкових зобов'язань та процедура донарахування зобов'язань не є тотожними поняттями. Податкові зобов'язання спочатку мають бути визначені у грошовій сумі, про що зазначається у акті перевірки, а потім донараховані у відповідності до закону № 2181.

Процедури донарахування податкових зобов'язань, передбачає певну послідовність дій податкового органу, внаслідок яких у платника податків виникають податкові зобов'язання: прийняття податкових повідомлень рішень або звернення до суду для сплати податкових зобов'язань.

Методика визначення податкових зобов'язань із застосуванням звичайних цін наведена у п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у той час як процедура донарахування відповідних податкових зобов'язань передбачена п.п. 4.3.5. гі. 4.3 ст. 4 Закону № 2181.

Стосовно позовних вимог в частині сплати суми штрафних санкцій судова колегія зазначає наступне. Відповідно до ч.І ст. 17 Закону України № 2181 штрафні санкції накладаються контролюючими органами, а у випадку, передбаченому пунктом 17.2 цієї статті, самостійно нараховуються та сплачуються платником податків.

Цією статтею не передбачене накладення штрафних санкцій судом. Інших норм, які б регулювати порядок накладення штрафних санкцій (розмір, строки застосування, тощо) вказаний Закон не містить. Крім того, приписи ст. 17 Закону України № 2181 передбачають підстави, які відсутні у випадку застосування звичайних цін (визначення зобов'язань контролюючим органом у відповідності до п.п. 4.2.2. ст. 4 вказаного Закону, неподання декларацій, несплата зобов'язань, тощо). Не передбачають накладення штрафних санкцій при сплаті податкових зобов'язань за звичайними цінами і Закони України «Про податок на додану вартість» та «Про оподаткування прибутку підприємств».

На підставі викладеного судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 КАС України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області, та Державного підприємства "Селидіввугілля" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2011 р. у справі № 2а/0570/8547/2011 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2011 р. у справі № 2а/0570/8547/2011 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередьно до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з для складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 25 жовтня 2011 року.

Головуючий суддя Васильєва І.А,

Судді Яманко В.Г.

ОСОБА_5