Справа № 2-а-3/11
Суддя: Бондаренко Г. Ю.
Дата ухвалення: 2012-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2012 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Г.Ю.

з участю представника позивача- ОСОБА_1. представника відповідача - ОСОБА_2 третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 сільської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення сільської ради та визнання права користування земельною ділянкою, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_5 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання незаконними рішення 12 сесії 21 скликання ОСОБА_5 сільської ради від 28 грудня 1993 року в частині приватизації земельної ділянки площею 0,12 га, яка знаходиться в с. Долина по вул. С. Стрільців (урочище "Горішнє") та рішення №35 сесії ОСОБА_5 сільської ради від 25 жовтня 2006 року про відмову у поверненні ОСОБА_4 вказаної земельної ділянки у користування, а також визнання за ОСОБА_4 права користування земельною ділянкою площею 0,12 га, яка знаходиться в с. Долина по вул. С. Стрільців (урочище "Горішнє").

Позовні вимоги мотивує тим, що мати ОСОБА_4 - ОСОБА_7 користувалась земельною ділянкою площею 0,34 га, яка була надана їй колгоспом «Комсомолець», в якому вона працювала. Після смерті матері у 1975 році вона успадкувала житловий будинок та господарські будівлі як член колгоспного двору. З цього часу постійно обробляла дану земельну ділянку. Як вбачається з вищезгаданої довідки, після смерті матері частину земельної ділянки було вилучено, а тому станом на 1 червня 1975 року площа земельної ділянки становила 0.12 га.

У 1992 році через неможливість, у зв'язку з станом здоров'я обробляти спірну земельну ділянку, за усною домовленістю вона дозволила ОСОБА_8 тимчасово користуватись земельною ділянкою, за що він повинен був вносити плату. Однак, із заявою до сільської ради про згоду на вилучення земельної ділянки та передачі її ОСОБА_8 ОСОБА_4 не зверталась. А тому вважала, що земельна ділянка знаходиться у її законному користуванні. Відповідно до довідки ОСОБА_5 сільської ради за № 16 від 22.07.2005 року земельна ділянка площею 0,12 га у неї не вилучалась та в користування ОСОБА_8 не надавалась.

У травні 2005 року їй стало відомо, що рішенням 12 сесії 21 скликання ОСОБА_5 сільської ради від 28 грудня 1993 року земельну ділянку, яка знаходилась у її користуванні, вирішено передати у власність ОСОБА_8 Таким чином, з травня 2005 року вона довідалась про порушення свого права.

ОСОБА_4 зверталась в різні інстанції за захистом своїх прав. У відповідь було запропоновано звернутись до суду в порядку ст. 158 Земельного кодексу України. Рішенням №35 сесії ОСОБА_5 сільської ради від 25 жовтня 2006 року їй відмовлено у поверненні земельної ділянки.

Вважає, що рішення 12 сесії 21 скликання ОСОБА_5 сільської ради від 28 грудня 1993 року та рішення №35 сесії ОСОБА_5 сільської ради від 25 жовтня 2006 року є незаконними, так як суперечать земельному законодавству України та порушують її законні права та інтереси.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача - сільський голова с. Долина ОСОБА_2 позов не визнала, вказавши на те, що згідно погосподарської книги № 2, особовий рахунок № 125 з січня 1974 року земельна ділянка ОСОБА_7 становила 0,34 га, з січня 1975 року - 0,34 га, з січня 1976 року - 0,12 га.

В господарстві ОСОБА_7Г згідно погосподарської книги були прописані: 1. ОСОБА_7 - голова сім'ї, 1897 р. н., 2. ОСОБА_9 - 1950 р. н., 3. ОСОБА_10 - 1940 р. н., 4. ОСОБА_11 - 1968 р. н.

В місяці квітні 1975 році гр. ОСОБА_7Г померла. В погосподарській книзі зазначено, що ОСОБА_9 М, ОСОБА_10 И, ОСОБА_11 В вибули на переселення в Херсонську область, тому в інших книгах /з 1977 - 1993 роки / записи по веденню даного господарства відсутні.

До 1991 року земельні ділянки жителів с. Долина рахувалися в колгоспних дворах. В 1993 році у відповідності до роз'яснення Пленуму Верховного суду України із змінами внесеними Постановою Пленуму від 25.12.1992 р. № 13 «Про порядок оформлення права власності у колгоспних дворах», будо передано у відання сільських рад.

Згідно проведеної в 1993 році інвентаризації присадибних ділянок та поданих заяв, рішенням 12 сесії 21 скликання від 28.12.1993 р. ОСОБА_5 сільської ради всім жителям с. Долина було безоплатно передано присадибні ділянки у приватну власність. / Пункт 1 розділу X доповнено абзацом другим згідно із Законом № 509 - УІ/509 - 17 /від 16.09.2008 р./. Документів, щоб підтверджували, хто до 1991 року обробляв присадибні ділянки по урочищах немає, є тільки погосподарські книги де вказано загальну площу присадибних ділянок.

Просила в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_8 являвся їй дядьком. Перед смертю він проживав у неї, оскільки хворів, вона його і похоронила. 28.04.2001 року ОСОБА_8 посвідчив на її ім'я заповіт, однак права власності на майно померлого, в тому числі і на спірну земельну ділянку не оформила через відсутність грошей. Просила в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_6, який на той час був головою ОСОБА_5 сільської ради, вказав на те, що сільська рада прийняла рішення у відповідності до норм чинного на той час законодавства.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.2 Земельного Кодексу України (в редакції 1991 року) розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Згідно п.1 ст.9 цього Закону до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Як встановлено судом, 06.12.1993 року ОСОБА_8 подав до сільської ради іисьмову заяву про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,12 га, яка находиться в с. Долина по вул. С. Стрільців (урочище "Горішнє").

Рішенням 12 сесії 21 скликання ОСОБА_5 сільської ради від 28 грудня 1993 року тередано у приватну власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,12 га, яка знаходиться в с. Долина по вул. С. Стрільців (урочище "Горішнє").

Вказані обставини свідчать про те, що на момент винесення оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка була у віданні сільської ради, знаходилась у користуванні ОСОБА_8, тому у ОСОБА_5 сільської ради на момент прийняття вказаного рішення були відсутні підстави для відмови у наданні йому безоплатно спірної земельної ділянки.

В той же час (27.09.1993 року) з аналогічною заявою до сільської ради звертався чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_12 про передачу йому у власність земельної ділянки по вул. Шевченка і рішенням 12 сесії 21 скликання ОСОБА_5 сільської ради від 28 грудня 1993 року передано у приватну власність ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,6579 га, яка знаходиться в с. Суходіл по вул. Шевченка. Тобто ОСОБА_4 був відомий порядок передачі у приватну власність земельних ділянок, однак з відповідною заявою на передачу їй спірної земельної ділянки вона не зверталася.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Представником позивача не надано до суду жодного доказу який би свідчив про неправомірність отримання земельної ділянки ОСОБА_8, і які б свідчили про можливість в даний час розглянути питання про позбавлення його такого права.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 сільська рада приймаючи 28 грудня 1993 року оскаржуване рішення, діяла в межах закону, на підставі та у відповідності до вимог ЗК України (в редакції 1991 року).

Враховуючи те, що вимоги про визнання незаконним рішення №35 сесії ОСОБА_5 сільської ради від 25 жовтня 2006 року про відмову у поверненні ОСОБА_4 вказаної земельної ділянки у користування та визнання за ОСОБА_4 права користування земельною ділянкою площею 0,12 га, яка знаходиться в с. Долина по вул. С. Стрільців (урочище "Горішнє") є повністю похідними від первинної вимоги, тому в задоволенні позову в цілому слід відмовити.

На підставі ст.ст.4,6,17,104-106 Кодексу Адміністративного судочинства України, керуючись ст.ст. 159-163 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 сільської ради, з участю третіх осіб ОСОБА_13, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення сільської ради та визнання права користування земельною ділянкою - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з часу отримання її копії, через Тлумацький районний суд та набирає законної сили в порядку встановленому ст.254 КАС України.

Суддя Г.Ю. Бондаренко