Справа № 2а-1670/9352/11
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2012-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2012 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/9352/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

при секретарі Ковальові Д.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

09 листопада 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1І.) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області (далі - відповідач, Гадяцька МДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.10.2011 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що не погоджується із спірними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки вони ґрунтуються на висновках акту перевірки, які не відповідають фактичним обставинам справи та чинному законодавству України. Вважає висновки результатів перевірки неправомірними та такими, що не підтверджені доказами, які б свідчили про наявність фактів порушень. Стверджує, що належними доказами здійснення господарських відносин позивача із ТОВ "АММО" та ТОВ "Верес Ком" є податкові накладні на отримані товари, видаткові накладні, платіжні документи про оплату та договір про поставку товарів, укладений із ТОВ "АММО", який в судовому порядку недійсним не визнавався. Крім того, наполягала на тому, що на момент здійснення господарських операцій із ТОВ "Верес Ком" даний контрагент мав статус юридичної особи та був платником податку на додану вартість, у зв'язку із чим просила визнати протиправними та скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. В обґрунтування заперечень відповідач посилався на те, що в ході перевірки позивача не підтверджено наявність поставок товарів від ТОВ "Верес Ком" за червень 2010 року, від ТОВ "АММО" за вересень-жовтень, грудень 2010 року, тому правочини між позивачем та зазначеними контрагентами є фіктивними, оскільки здійснені без мети настання реальних правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами, а проведені господарські операції є безтоварними та такими, що спрямовані на надання податкової вигоди третіх осіб з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту. Крім того, зазначав, що в порушення вимог Закону України "Про податок на додану вартість" до податкової декларації з ПДВ за грудень 2010 року позивачем не внесено податкових зобов'язань на суму 31 018 грн. 55 коп. по взаємовідносинах із ВСП "Дніпропетровська автобаза" ДП "Придніпровська залізниця", у зв'язку із цим вважає спірні податкові повідомлення-рішення правомірними.

Заслухавши пояснення позивача та його представників, пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) зареєстрована як фізична особа-підприємець 26.10.2009 року Гадяцькою районною державною адміністрацією Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 № 506781 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 626120, копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно довідки про взяття на облік платника податків від 27.10.2009 року № НОМЕР_4 ОСОБА_1 взята на облік платника податків в Гадяцькій МДПІ з 27.10.2009 року, а також є платником податку на додану вартість з 23.11.2009 року, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100255736, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

У період з 29.08.2011 року по 16.09.2011 року, відповідно до наказу "Про проведення планової перевірки" від 19.08.2011 року № 638 та на підставі направлення на перевірку від 12.09.2011 року № 609, старшим державним податковим ревізором-інспектором Гадяцької МДПІ ОСОБА_5 проведена виїзна планова документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 26.10.2009 року по 31.12.2010 року.

За результатами перевірки складено акт від 23.09.2011 року № 789/1701/НОМЕР_3, у якому відображено, серед іншого, порушення позивачем статті 13 Декрету Про прибутковий податок з громадян від 26.12.1992 року № 13-92 та положення статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено оподатковуваний дохід за 4 квартал 2010 року на 153 425 грн. та донараховано податку з доходів фізичних осіб в сумі 23 013 грн. 75 коп., в т.ч. за 4 квартал 2010 року - 23 013 грн.75 коп.; пункту 1.6 статті 1, пункту 4.1 статті 4, пунктів 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (далі - Закон України № 168/97-ВР), в результаті чого донараховано податку на додану вартість в сумі 89 961 грн., в т.ч. занижено податкові зобовязання за грудень 2010 року на 31 018 грн. та завищено податковий кредит з податку на додану вартість на 58 943 грн., в т.ч. за червень 2010 року на 19 667 грн., за вересень 2010 року на 15 943 грн., за жовтень 2010 року на 14 333 грн., за грудень 2010 року на 9 000 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Гадяцькою МДПІ винесено податкові повідомлення-рішення від 06.10.2011 року:

- № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 120 451 грн. 25 коп., в тому числі: 89 961 грн. - основний платіж, 22 490 грн. 25 коп. - штрафна (фінансова) санкція.

- № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок з доходів фізичних осіб на суму 23 013 грн. 75 коп., в тому числі: 23 013 грн. 75 коп. - основний платіж.

Позивач, не погоджуючись із спірними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з вимогою про визнання їх протиправними та скасування.

Надаючи оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд виходить із наступного.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що фактичною підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок перевіряючих щодо завищення позивачем податкового кредиту за червень 2010 року на суму 19 667 грн., за вересень 2010 року на 15 943 грн., за жовтень 2010 року на 14 333 грн., за грудень 2010 року на 9 000 грн. та відповідно заниження суми ПДВ, що за підсумками звітного періоду підлягає сплаті платником податку до бюджету, а також завищення валових витрат за 4 квартал 2010 року на суму 153 425 грн. в результаті взаємовідносин із ТОВ "АММО", ТОВ "Верес Ком", які не мали реального товарного характеру. Крім того, до податкової декларації з ПДВ за грудень 2010 року позивачем не внесено податкових зобов'язань на суму 31 018 грн. 55 коп. по взаємовідносинах із ВСП "Дніпропетровська автобаза" ДП "Придніпровська залізниця".

Преамбулою Закону України Про податок на додану вартість визначено, що цей Закон визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР встановлено, що податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду.

Податкова накладна відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР визначено, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно із підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6).

При цьому підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Із системного аналізу вказаних вище норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання в господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що у червні 2010 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ Верес Ком укладено усну угоду щодо поставки позивачу запчастин.

На підтвердження фактичного виконання умов угоди позивач надав суду податкову накладу від 23.06.2010 року № 336 на загальну суму 118 000 грн., в тому числі ПДВ 19 666 грн. 67 коп., видаткову накладну від 23.06.2010 року № РН-2306/13, банківську виписку за 23.06.2010 року та платіжне доручення від 23.06.2011 року № 24, на підтвердження здійснення оплати за придбаний товар, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до абзацу 27 пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року за № 363, товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей.

Згідно з пунктами 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Таким чином, у позивача як отримувача товарів, обов'язково має залишатись один примірник товарно-транспортної накладної, яка є документом, на підставі якого здійснюється оприбуткування товару, а відтак, має зберігатись разом з видатковими накладними.

Разом з тим, позивачем не надано суду документів, які підтверджували фактичне здійснення перевезення запчастин, а також документів, з яких можливо встановити, якою особою здійснювалось транспортування, місця відвантаження вантажу, осіб які здійснювали приймання та відвантаження цього вантажу (акт приймання-передачі товару, товарно-транспортна накладна за формою №1-ТНН тощо), документів на підтвердження здійснення зберігання товару, тобто доказів, які б свідчили про фактичне виконання господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ Верес Ком.

Ухвалою суду від 07.12.2011 року позивача зобов'язано надати докази перевезення товару, виконання вантажно-розвантажувальних робіт, приймання товару за кількістю та якістю, його зберігання, докази подальшого використання товару, придбаного у ТОВ "Верес-Ком", у своїй господарській діяльності.

Проте, позивач вимоги ухвали суду не виконав, зазначені первинні бухгалтерські документи не надав.

Крім того, суд критично оцінює посилання позивача про подальше використання придбаного у ТОВ ОСОБА_6, оскільки позивачем не представлено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження використання товару у власній господарській діяльності.

Слід відзначити, що наявність у позивача податкової накладної не може бути визнана судом достатньою підставою для формування податкового кредиту, так як факт реальності господарських операцій із ТОВ "Верес Ком" не підтверджено наданими позивачем первинними бухгалтерськими документами.

За приписами підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР наявність податкової накладної є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною.

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що 01.09.2010 року між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ АММО (Постачальник) укладено договір поставки, предметом якого визначено поставку Постачальником Покупцю запасних частин до автомобільної та спеціальної техніки, згідно заявки Покупця.

Згідно пункту 5.3 даного договору товар постачається на склад Покупця (вул. С.Швидкого, 9, м. Гадяч) на умовах DDP за рахунок і транспортом Постачальника.

На підтвердження фактичного виконання умов вищевказаного договору позивачем надано суду податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, договір оренди нежитлового приміщення, банківські виписки та платіжні доручення щодо оплати придбаного товару.

Судом досліджено вищезазначені первинні бухгалтерські документи та встановлено наступне.

Аналізуючи представлені позивачем товарно-транспортні накладні, на підтвердження здійснення транспортування придбаного у ТОВ АММО товару, судом встановлено, що вони не відповідають загальним вимогам первинних бухгалтерських документів, оскільки у них відсутні наступні реквізити: номери товарно-транспортних накладних, назва автопідприємства, відомості про вантаж (найменування товару, його кількість та сума).

З огляду на вказане, зазначені товарно-транспортні накладні не можуть бути визнані судом належними доказами на підтвердження транспортування придбаних у ТОВ АММОзапчастин, оскільки для надання їм юридичної сили повинні містити обовязкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність.

Позивачем надано суду договір оренди нежитлового приміщення від 29.10.2009 року № 022, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_7 щодо оренди ФОП ОСОБА_1 нежитлового приміщення за адресою: вул. Сергія Швидкого, 9, м. Гадяч, Полтавська область, в обґрунтування того, що придбаний у ТОВ АММОтовар поставлявся та зберігався в орендованому приміщенні.

Між тим, наявність договору та використання вказаного приміщення не може свідчити про отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей, поставку його на склад та подальше зберігання.

Доводи позивача про те, що придбаний у ТОВ "АММО" товар використовувався у його господарській діяльності, а саме: в подальшому реалізовувався ВСП Дніпропетровська автобаза ДП Придніпровська залізниця, судом оцінюються критично, з огляду на наступне.

Позивачем на підтвердження подальшої реалізації придбаного товару до суду надано договір поставки, укладений ФОП ОСОБА_1 з ВСП Дніпропетровська автобаза ДП Придніпровська залізниця, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, довіреності на отримання цінностей, акти прийому-передачі.

Дослідивши надані первинні документи, судом встановлено, що вони не підтверджують реальність здійснення господарських операцій з реалізації товару, придбаного у ТОВ "АММО", оскільки видаткові накладні, довіреності на отримання цінностей та акти прийому-передачі товару ВСП Дніпропетровська автобазаДП Придніпровська залізницявиписані раніше, ніж видаткові накладні, видані позивачу ТОВ АММО на відповідний перелік запчастин.

При цьому, суд враховує, що відповідно до пунктів 7.4 та 8.5 Договору поставки № ПР/НАТ-10818/НЮ від 16.08.2010 року, укладеного між позивачем та ВСП Дніпропетровська автобазаДП Придніпровська залізниця, днем отримання товару вважається день підписання уповноваженими представниками сторін акта прийому-передачі товару, який є підтвердженням про одержання товару Покупцем.

Суд вважає, що сама по собі наявність у позивача наданих суду первинних бухгалтерських документів не підтверджує фактичне отримання товарів від ТОВ "АММО" та ТОВ "Верес Ком" та їх використання у господарській діяльності позивача, а тому це свідчить про правильність висновків податкового органу щодо завищення ФОП ОСОБА_1 податкового кредиту та заниження податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТОВ "Верес Ком" за червень 2010 року - 19 667 грн., з ТОВ "АММО" за вересень 2010 року - 15 943 грн., жовтень 2010 року - 14 333 грн., грудень 2010 року - 9 000 грн.

Стосовно висновків податкового органу, викладених у акті перевірки від 23.09.2011 року № 789/1701/НОМЕР_3, щодо не внесення позивачем до податкової декларації з ПДВ за грудень 2010 року податкових зобов'язань на суму 31 018 грн. 00 коп. по взаємовідносинах із ВСП "Дніпропетровська автобаза" ДП "Придніпровська залізниця", суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1.6 статті 1 Закону № 168/97-ВР податкове зобов'язання - загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом.

В підпункті 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону № 168/97-ВР визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Судом встановлено, що згідно із даними системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України вбачається розбіжність по взаємовідносинах ФОП ОСОБА_1 та ВСП "Дніпропетровська автобаза" ДП "Придніпровська залізниця", де податкові зобов'язання менші податкового кредиту за грудень 2010 року на суму 31 018 грн.

Так, у грудні 2010 року на банківський рахунок позивача надійшли кошти від ВСП "Дніпропетровська автобаза" ДП "Придніпровська залізниця" в сумі 235 103 грн. 28 коп. в рахунок оплати придбаного у позивача товару, на підставі договору поставки № ПР/НАТ-10818/НЮ від 16.08.2010 року, укладеного між позивачем та ВСП Дніпропетровська автобазаДП Придніпровська залізниця, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, копії яких долучено до матеріалів справи.

ФОП ОСОБА_1 виписано ВСП "Дніпропетровська автобаза" ДП "Придніпровська залізниця" видаткові та податкові накладні на загальну суму 235 103 грн. 28 коп., в тому числі ПДВ - 39 183 грн. 88 коп., копії яких містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, як вбачається із наданої контролюючим органом копії податкової декларації з податку на додану вартість від 19.01.2011 року № НОМЕР_5 з додатком 5 до декларації, за грудень 2010 року ФОП ОСОБА_1 до зазначеної декларації по взаємовідносинах із ВСП "Дніпропетровська автобаза" ДП "Придніпровська залізниця" внесено податкових зобов'язань з ПДВ в сумі 8 163 грн. 33 коп.

Таким чином, позивачем безпідставно занижено податкові зобов'язання з ПДВ у грудні 2010 року на суму 31 018 грн.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання.

Відтак, суд вважає правомірним донарахування позивачеві податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 120 451 грн. 25 коп., в тому числі: 89 961 грн. - основний платіж, 22 490 грн. 25 коп. - штрафна (фінансова) санкція, а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.10.2011 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оцінюючи правомірність прийнятого Гадяцькою МДПІ податкового повідомлення-рішення від 06.10.2011 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок з доходів фізичних осіб на суму 23 013 грн. 75 коп., в тому числі: 23 013 грн. 75 коп. - основний платіж, суд дійшов наступних висновків.

В ході перевірки позивача відповідачем встановлено завищення валових витрат за 4 квартал 2010 року на суму 153 425 грн. в результаті взаємовідносин із ТОВ "АММО", які не мали реального товарного характеру.

Відповідно до статті 13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 № 13-92 (далі - Декрет № 13-92) оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Згідно із пунктом 1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94 (далі - Закон № 334/94) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94 встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у грудні 2010 року віднесено до складу валових витрат суми, перераховані ним Продавцю - ТОВ "АММО" в рахунок оплати придбаного товару (запасних частин до автомобільної та спеціальної техніки), згідно договору поставки, укладеного 01.09.2010 року між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ АММО(Постачальник).

Проте, як встановлено судом вище, із наявних у справі документів не вбачається зв'язку зазначеного правочину з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 в розумінні Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження реальності виконання господарських операцій, суд приходить до висновку, про неправомірне віднесення позивачем до складу валових витрат суму 153 425 грн. в результаті взаємовідносин із ТОВ "АММО", а тому податкове повідомлення-рішення від 06.10.2011 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок з доходів фізичних осіб на суму 23 013 грн. 75 коп. є правомірним та скасуванню не підлягає.

Таким чином, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 30 січня 2012 року.

Суддя А.Б. Головко