Справа № 814/2842/15
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2015 р. № 814/2842/15

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Лебедєва Г.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 03.06.2015 року №2724-17,-

В С Т А Н О В И В:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 03.06.2015 року №2724-17. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідно до пп.4.6 пункту 4 договору оренди землі, який укладений між позивачем та Миколаївською міською радою 14.11.2013 року НОМЕР_2 визначено, що умови вказаного договору про розмір орендної плати (0,1%) переглядаються на вимоги однієї із сторін у разі винесення чинним законодавством змін до мінімального або максимального розміру річної орендної плати у вигляді додаткової угоди, що буде невід'ємною частиною договору, а так як додаткової угоди до вказаного договору складено не було, тому і збільшення податкового зобов'язання податковим органом, визначеного податковим повідомленням - рішенням від 03.06.2015 року №2724-17 на суму 5 308,62 грн. лише на підставі рішення Миколаївської міської ради від 28.01.2015 року №45/48 «Про внесення змін до рішення Миколаївської міської ради від 09.06.2011 № 6/33 «Про затвердження Порядку визначення розміру орендної плати за землю» в якому вирішила: у пунктах 1.12, 1.13, 1.16, 1.17 пункту 1 Порядку цифру « 0,1 % » замінити цифрою « 3 % » є протиправним, а тому податкове повідомлення - рішення від 03.06.2015 року №2724-17 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. 03.09.2015 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшли заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач зазначив, що з набрання чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп.28.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, до моменту внесення відповідних змін до договору оренди земельної ділянки, розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування зазначені в адміністративному позові. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні. Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження. Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи та матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що 14.11.2013 року між ОСОБА_1 та Миколаївською міською радою укладено договір оренди землі НОМЕР_2 (а.с.8-11). Згідно пункту 1 договору оренди земельної ділянки громадянин ОСОБА_1 приймає в оренду земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1/. В оренду надається земельна ділянка загальною площею 350 кв.м, у тому числі 133 кв.м під капітальною забудовою, 217 кв.м - під прибудинковою територією, без права передачі її в суборенду. Згідно пункту 4 договору річна орендна плата за земельну ділянку (350 кв.м) встановлюється у розмірі 0,1 % від її нормативної грошової оцінки, де: нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 141676,50 грн., виходячи і з цього розмір орендної плати за цим договором складає 141,68 грн., який змінюється у зв'язку з проведенням її щорічної індексації. Відповідно до п.4.4 договору річна орендна плата за землю вноситься орендарем з дати укладання договору до кінця поточного року одноразовим внеском, далі за кожен наступний рік протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення - рішення, але не пізніше 29 серпня поточного року. Як вбачається з акту приймання-передачі земельної ділянки від 14.11.2013 року орендодавець на підставі рішення міської ради від 28.08.2014 року №30/44 передав, а орендар у день укладання договору (14.11.2013 року) прийняв в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Площа земельної ділянки складає 350 кв.м, у тому числі 133 кв.м під капітальною забудовою, 217 кв.м - під прибудинковою територією (а.с.12). 03.06.2015 року податковим органом позивачу було збільшено грошове зобов'язання зі сплати орендної плати за землю з фізичних осіб, шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення від 03.06.2015 року №2724-17 на суму 5 308,62 грн., яке 21.08.2015 було отримане позивачем (а.с.7), що і стало підставою для звернення позивача до суду. Відповідно до вимог чинного законодавства України, земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - Податковим кодексом України. Розмір орендної плати переглядається згідно ст. 23 Закону України «Про оренду землі» один раз на три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищенні цін, тарифів, у т.ч. внаслідок інфляції; погіршення стану орендованих земельних ділянок не з вини орендаря, що підтверджується документами; в інших випадках, передбачених законом.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень (ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Згідно із ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Законом України «Про оренду землі» регулюються орендні відносини, а статтею 1 даного Закону визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцю за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Розмір та умови оплати, вказані в договорі не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству.

Згідно ст. 269 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку визначаються ПК України .

Підпунктом 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності. Базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого ПК України.

Згідно пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцю за користування земельною ділянкою.

Пунктом 36.1 ст. 36 ПК України визначено обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та сплатити суму податку та збору в порядок і строки, визначені ПК України.

У відповідності до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених ПК України.

Пунктом 36.3 ст.36 ПК України визначено, що податковий обов'язок є безумовним та першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків.

Розмір орендної плати за землю визначається ст. 288 ПК України.

З урахуванням положень пункту 101 Розділу І Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» пункт 288.5.1. пункту 288.5 ст.288 ПК України визначає, що розмір орендної плати встановлюється договором оренди землі, при цьому річна сума платежі не має бути меншою 3-х відсотків нормативної грошової оцінки перевищувати 12-ти відсотків нормативної грошової оцінки.

У зв'язку зі внесенням змін до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», керуючись статтею 26 та частиною першою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", міська рада від 28.01.2015 № 45/48 прийняла рішення «Про внесення змін до рішення Миколаївської міської ради від 09.06.2011 № 6/33 «Про затвердження Порядку визначення розміру орендної плати за землю» в якому вирішила: у порядку визначення розміру орендної плати за землю (далі - Порядок), затвердженому пунктом 1: в абзаці першому Порядку слова «трикратного розміру земельного податку» замінити цифрою « 3 »; у підпунктах 1.12, 1.13, 1.16, 1.17 пункту 1 Порядку цифру « 0,1 % » замінити цифрою « 3 % »; підпункт 1.14 пункту 1 Порядку після цифри та слів « 12 - кратний розмір земельного податку» доповнити цифрою та словами «але не менш 3 % нормативної грошової оцінки»; у підпункті 1.15 пункту 1 Порядку цифру « 1% » замінити цифрою « 3 % »; у підпунктах 1.19, 1.28 пункту 1 Порядку цифру та слова « 3 - кратний розмір земельного податку» замінити цифрою « 3% ».

Таким чином, суд зазначає, що обов'язок платників податків керуватися вимогами чинного законодавства України не залежить від договірних правовідносин суб'єктів господарювання, а сторони зобов'язані самостійно врегульовувати умови договору у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд не погоджується з твердження позивача про те, що відповідно до пп.4.6 пункту 4 договору оренди землі від 14.11.2013 року НОМЕР_2 визначено, що умови вказаного договору про розмір орендної плати (0,1%) переглядаються на вимоги однієї із сторін у разі винесення чинним законодавством змін до мінімального або максимального розміру річної орендної плати у вигляді додаткової угоди, що буде невід'ємною частиною договору, а так як додаткової угоди до вказаного договору складено не було, тому і збільшення податкового зобов'язання на суму 5 308,62 грн. лише на підставі рішення Миколаївської міської ради від 28.01.2015 року №45/48 є безпідставним, з огляду на те, що сплата орендної плати за земельну ділянку державної та комунальної власності у розмірі, встановленому податковим та іншим законодавством, має здійснюватися орендарем незалежно від внесення змін до договору оренди за ініціативою сторін, оскільки внесення змін до договору є правом договірних сторін, проте як сплата належних податків та платежів, згідно вимог чинного законодавства, є обов'язком суб'єктів господарювання.

Таким чином, збільшення мінімального розміру орендної плати за землю відбулося не у зв'язку із волевиявленням сторін договору, а у зв'язку зі зміною мінімального розміру орендної плати відповідно до вимог ПК України, то необхідність сплати орендної плати за земельну ділянку державної та комунальної власності у новому розмірі виникає в орендаря незалежно від внесення змін до договору оренди за ініціативою сторін договору оренди землі.

Таким чином, з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПКУ та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, до моменту внесення відповідних змін до договору оренди земельної ділянки, розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.12.2014 року щодо застосування підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

З огляду на вищевикладене, при прийнятті податкового повідомлення - рішення від 03.06.2015 року №2724-17, яке оскаржується, суб'єкт владних повноважень діяв у відповідності до приписів законодавства, а тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, а вимоги позивача, в свою чергу, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини. Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши докази наявні в матеріалах справи та приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Керуючись ст.ст. 2,7,8,9,14,70,71,72,79,86, 94,103,128,158-163,167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 03.06.2015 року №2724-17 - відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні тридцять копійок ) на рахунок: отримувач коштів - УДКСУ у м. Миколаєві (місто 22030001), код отримувача - 37992781, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, рах№4002, код класифікації доходів бюджету - 22030001. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає,

до Одеського апеляційного адміністративного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва