Справа № 12924/09/1570
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2010-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2010 року м.Одеса

12 год.40хв.

Зала судових засідань №210

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

При секретарі - Бєлогуб М.В.

За участю сторін:

Від позивача: не зявився.

Від відповідача: не зявився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Новоодеському районі Миколаївської області до Державного підприємства «Гвардійське», -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява Управління Пенсійного фонду України в Новоодеському районі Миколаївської області, в якій позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Гвардійське»суму боргу по регресним вимогам в розмірі 1694,99грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невідшкодування відповідачем суми пенсії по інвалідності, призначеної ОСОБА_1 внаслідок трудового каліцтва, отриманого у Військовому радгоспі «Гвардійський»(найменування відповідача до внесення 16.02.2009р. змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Відповідач у судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заперечення на позов не надав, у звязку з чим справу розглянуто за наявними в ній доказами.

11.01.2010р. до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до акту б/н форми Н-1 від 26.07.1993р. про нещасний випадок на виробництві 25.07.1993р. на підприємстві Військовий радгосп «Гвардійський»слюсар ОСОБА_1 отримав травму через порушення технологічного процесу.

Як вбачається з акту огляду МСЕК №697 від 17.11.1997р., ОСОБА_1В встановлено третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

У звязку з отриманим ОСОБА_1 трудовим каліцтвом, яке призвело до встановлення інвалідності, йому призначена пенсія по інвалідності.

Як встановлено судом, ОСОБА_1В знаходився на обліку в Новоодеському управлінні соціального захисту населення та розмір виплаченої йому пенсії за період з 01.05.1999р. по 31.12.2000р. становить 1722,31грн. (що підтверджується копіями довідки УСЗП вих. № 39 від 17.01.2000р.за період з 01.05.1999р. по 31.12.1999р. на суму 697,36грн.; довідки УСЗП вих. №406 від 26.06.2000р. за період з 01.01.2000р. по 31.05.2000р. на суму 474,50 грн.; довідки УСЗП вих. №485 від 13.10.2000р. за період з 01.06.2000р. по 30.09.2000р. па суму 298,80грн.; довідки УСЗП б/н від 20.12.2000р. за період з 01.10.2000р. по 31.12.2000р. на суму 251,65грн.).

У зв'язку з викладеним Управлінням Пенсійного фонду України в Новоодеському районі Миколаївської області в порядку регресу були надіслані на адресу відповідача претензії про виплату боргу від 24.03.2000р. за №06-75 на суму 697,36 грн. (що підтверджується копією квитанції №604 від 24.03.2000р.); від 29.06.2000р. за №06-249 на суму 474,50грн. (підтверджується копією квитанції №21 від 05.07.2000р.); від 26.09.2000р. за №06-429 на суму 298,80грн. (підтверджується копією квитанції № 842 від 24.10.2000р.); від 26.12.2000р. за №06-594 на суму 251,65 грн. (підтверджується копією квитанції № 236 від 20.01.2001р.).

Однак 1694,99грн. за вказаними претензіями відповідачем сплачені не були.

16.02.2009р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про зміну назви Військового радгоспу «Гвардійський»на Державне підприємство «Гвардійське».

Відповідно до ст. 23 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 06.12.1991р. 1788-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров'я, внаслідок: трудового каліцтва або професійного захворювання; загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Статтею 26 вказаного Закону передбачено, що інвалідність вважається такою, що настала внаслідок трудового каліцтва, якщо нещасний випадок, який спричинив інвалідність, стався (крім випадків протиправного діяння: при виконанні трудових обов'язків (у тому числі під час відрядження), а також при здійсненні будь-яких дій в інтересах підприємства або організації, хоча б і без спеціального доручення; по дорозі на роботу або з роботи; на території підприємства, організації або в іншому місці роботи протягом робочого часу (включаючи і встановлені перерви), протягом часу, необхідного для приведення в порядок знарядь виробництва, одягу тощо перед початком або після закінчення роботи; поблизу підприємства, організації або іншого місця роботи протягом робочого часу (включаючи і встановлені перерви), якщо перебування там не суперечило правилам внутрішнього трудового розпорядку; при виконанні державних або громадських обов'язків; при виконанні дій по рятуванню людського життя, по охороні державної, колективної та індивідуальної власності, а також по охороні правопорядку. Список професійних захворювань затверджується в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Пенсії по інвалідності призначаються в таких розмірах: інвалідам І групи - 70 процентів; інвалідам II групи - 60 процентів; інвалідам III групи - 40 процентів заробітку (стаття 64). Якщо у інвалідів є трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, то пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком при відповідному стажі роботи. Мінімальний розмір пенсії встановлюється на рівні соціальної пенсії по відповідній групі інвалідності (стаття 94). Мінімальний розмір пенсії особам, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, а також громадянам, яких необґрунтовано було піддано політичним репресіям і в подальшому реабілітовано, інвалідність яких пов'язана з репресіями, встановлюється: інвалідам І та II груп - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком; інвалідам III групи - у розмірі півтори мінімальних пенсії за віком. Максимальна пенсія не може перевищувати трьох, а для працівників, зайнятих на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, - чотирьох мінімальних пенсій за віком. Пенсії інвалідам внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання обчислюються із середнього заробітку на підприємстві для даної професії (ст. 29 Закону України „Про пенсійне забезпечення").

Відповідно до ч.1 ст. 460 Цивільного кодексу УРСР в редакції від 18.07.1963р. (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) організація або громадянин, відповідальні за заподіяну шкоду, зобов'язані за регресною вимогою органу державного соціального страхування чи Пенсійного фонду України відшкодувати суми допомоги або пенсій, що виплачені особам, зазначеним у статтях 456 і 457 цього Кодексу

Згідно п. 2.1, пп.2.2.1 п.2.2 Інструкції про порядок подання регресних вимог підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України від 16 липня 1996 року №9-2 підставою для подання відповідачам регресних вимог органами Пенсійного фонду України є фактична виплата пенсії, сума якої підлягає відшкодуванню за регресною вимогою, та наявність документів, що стверджують вину відповідача у заподіянні каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я або стверджують заподіяння каліцтва з підстав, передбачених статтею 450 Цивільного кодексу України громадянину, якому в зв'язку з цим виплачується згадана пенсія. Відшкодуванню за регресними вимогами органів Пенсійного фонду підлягають: Призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" та фактично виплачені за рахунок коштів Пенсійного фонду України суми трудових пенсій по інвалідності (внаслідок трудового каліцтва, професійного захворювання та каліцтва, не пов'язаного з роботою), в разі втрати годувальника, а також суми «шпальних пенсій, що виплачуються внаслідок каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідам, які не мають права на трудову пенсію.

Пунктом 2.5. Інструкції про порядок подання регресних вимог підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами Пенсійного фонду України передбачено, що доказами вини відповідача або доказами заподіяння каліцтва з підстав, передбачених статтею 450 Цивільного кодексу України є: Рішення власника підприємства, організації або уповноваженої ним особи про виплату потерпілому відшкодування за заподіяну працівникові шкоду. Акт про нещасний випадок на виробництві. Висновок технічного інспектора або іншої особи, відповідальної за охорону праці, що стверджує вину відповідача. Вирок чи рішення суду, що набрали законної сили, постанова прокурора, постанова органів попереднього слідства чи дізнання, що стверджують вину відповідача. Інші документи або показання свідків, що підтверджують вину відповідача або заподіяння каліцтва з підстав, передбачених статтею 450 Цивільного кодексу України.

Однак, відповідно до п.3.13 Інструкції про порядок подання регресних вимог підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами Пенсійного фонду України, регресні вимоги подаються у межах строків позовної давності, визначених відповідно до статей 71-79 Цивільного кодексу України. Строк позовної давності обчислюється з дня початку фактичної виплати пенсії.

Відповідно до ст.71 Цивільного кодексу УРСР в редакції від 18.07.1963 р. загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтею 76,77 Цивільного кодексу УРСР в редакції від 18.07.1963 р. передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (ст.ст.75, 80 Цивільного кодексу УРСР в редакції від 18.07.1963 р.)

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Отже до спірних правовідносин мають застосовуватися норми ЦК УРСР 1963р. щодо позовної давності, оскільки згідно ст.ст.76, 77 ЦК УРСР строк позовної давності за вимогами позивача закінчився 31.12.2003р., до набрання чинності ЦК України (01.01.2004р.).

Відповідно до ч.1,2,3 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, вищевикладене та з огляду на те, що позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою 25.11.2009р., тоді як строк позовної давності для пред'явлення позову до Державного підприємства «Гвардійське»про стягнення усіх складових частин заборгованості по відшкодуванню пенсії закінчився до 31.12.03р. та не надав суду доказів наявності поважних причин пропуску строку позовної давності, позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Новоодеському районі Миколаївської області задоволенню не підлягають на підставі ст.100 КАС України.

Керуючись ст. ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Новоодеському районі Миколаївської області до Державного підприємства «Гвардійське» відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 22 лютого 2010 року

Суддя /підпис/ ОСОБА_2