Справа № 2а-4833/12/1470
Суддя: Калінічева М. С.
Дата ухвалення: 2012-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2012 р. Справа № 2а-4833/12/1470

м. Миколаїв

13:25

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Калінічевої М.С., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомФОП ОСОБА_1, АДРЕСА_1,Миколаїв,54001

доДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС, вул. Потьомкінська, 24/2,Миколаїв,54030
про за участю представників: від позивача: ОСОБА_2 від відповідача: ОСОБА_3скасування податкового повідомлення - рішення від 13.04.2012р. № НОМЕР_1,№ НОМЕР_2,№000981720,
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 13.04.12 в частині визначення грошового зобовязання підприємцю ОСОБА_1 з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 31424,67 гривень (11523,28 за електроенергію+19901,39 за будівельні роботи) та штрафним санкціям 3779 гривень (1896,06+1882,94).

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 13.04.12 в частині визначення грошового зобовязання підприємцю ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 30615,92 гривень (3285,76 плата за землю+17386,5 проценти за кредитом+9943,66 плата за електроенергію) та штрафним санкціям 2896,62 гривень (410,71 за оренду+2485,91 за електроенергію).

4. В решті позову відмовити.

5. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії у повному обсязі.

Суддя В.В.Біоносенко

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2012 р. справа № 2а 4833/12/1470

м. Миколаїв

13:25

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Калінічевої М.С., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача

Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

про скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про скасування податкових повідомлень про визначення йому грошових зобовязань з податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб та штрафних санкцій за порушення порядку розрахункових операцій.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 21.11.95 (арк.спр.6).

Основними видами діяльності підприємця ОСОБА_1 є роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами та іншими товарами, а також здавання в оренду власного нерухомого майна.

В період з 28.02.12 по 20.03.12 ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва проведено документальну планову виїзну перевірку підприємця ОСОБА_1 За результатами перевірки складено ОСОБА_3 №126/17-208/НОМЕР_3 від 27.03.12 (арк.спр.7).

Під час перевірки податківці встановили ряд фактів, які кваліфікували як порушення.

13.04.12 уповноваженою особою відповідача прийняті податкові повідомлення-рішення № про визначення ОСОБА_1 грошового зобовязання з штрафних санкцій в сумі 1 гривня (арк.спр.30), податку на додану вартість в сумі 48082,50 гривень (арк.спр.31), податку на доходи з фізичних осіб на суму 38000,47 гривень (арк.спр.36).

Суд досліджував аргументи, заперечення та докази сторін стосовно кожного правопорушення окремо.

1. ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про права власності від 15.08.07 належить нежитлове приміщення підвалу та першого поверху загальною площею 292,1 кв.м. за адресою м. Миколаїв, вул. Радянська, 12/5.

Зазначене приміщення використовувалося ОСОБА_1 в якості кафе. В 2010 році позивач почав роботи з переобладнання кафе.

Витрати, повязані з будівельними роботами нежитлового приміщення за адресою вул. Радянська, 12/5, орендну плату міській громаді за оренду землі під цим приміщенням, а також зі сплатою відсотків по кредиту за кредитним договором з банком «ОСОБА_4 ОСОБА_3», підприємець ОСОБА_1 відніс до витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходу, а також до податкового кредиту.

Податківці не прийняли зазначені витрати до витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходу, а також до податкового кредиту, оскільки на їх думку, нежитлове приміщення не використовувалось у 2010-2011 роках у підприємницької діяльності, повязанні з ним витрати не можуть бути віднесені до господарської діяльності.

Відповідно до ст.177.2 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ст.177.4. ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу «Податок на прибуток підприємств».

Статтею 138 ПК України передбачено включення до складу валових витрат витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення (п. «г»ст. 138.8.5.); фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (ст.138.10.5.)

Аналогічні норми малися у законодавстві, що діяло у 2010 році Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок з доходів фізичних осіб»та Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Витрати повязані з утриманням нежитлового приміщення за адресою вул. Радянська, 12/5, не є особистими витратами ОСОБА_1, а витратами, повязаними з його підприємницькою діяльністю, оскільки раніше позивачем у попередніх періодах декларувався дохід отриманий від експлуатації кафе за цією адресою, а ремонт, у цьому приміщення також пов'язаний з наміром використовувати його у підприємницької діяльності та отримувати прибуток.

На зазначене також вказує та обставина, що навіть у кредитному договорі з банком «ОСОБА_4 ОСОБА_3»позначено, що кредитором є саме фізична особа-підприємець ОСОБА_1, а не громадянин ОСОБА_1, кредит призначений для розвитку бізнесу (завершення будівельно-монтажних робіт, придбання обладнання) та він забезпечений іпотекою нежитловим приміщенням за адресою вул. Радянська, 12/5 (арк.спр.135).

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно визначив підприємцю ОСОБА_1 грошове зобовязання за цим фактом з податку з доходів фізичних осіб в сумі 20645,26 (3285,76 гривень за орендну плату+17386,5 гривень за проценти по кредиту) гривень та штрафу в сумі 410,71 гривень (за орендну плату), а також податку на додану вартість в сумі 19901,39 гривень та штрафу 1882,94 гривень (будівельні роботи).

В цій частині позов задовольнити.

2. Підприємець ОСОБА_1 володіє на праві власності магазином «Нікольский»розташованим за адресою у м. Миколаїв, вул. Нікольська, 10/2. Безпосередньо підприємець ОСОБА_1 самостійно господарську діяльність з продажу товарів у цьому магазині у 2011 році не вів, а здавав його в оренду іншим субєктам підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ТОВ «Нікольський»та ін.

Під час перевірки податківці не погодилися з тим фактом, що позивач відніс до витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходу, а також до податкового кредиту, кошти, сплачені ним ПАТ «Миколаївобленерго»за спожиту електроенергію за адресою м. Миколаїв, вул. Нікольська, 10/2.

За думкою податківців, оскільки підприємець ОСОБА_1 самостійно не здійснював підприємницьку діяльність в магазині за адресою вул. Нікольська, 10/2, ці витрати не повязані з його господарською діяльністю, а тому не можуть бути враховані в якості витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходу та податкового кредиту.

Суд не може погодитися з такою позицією відповідача.

Окрім діяльності з торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, підприємець ОСОБА_1 займається діяльністю з надання в оренду власного нерухомого майна. Надходження за договорами оренди, у тому числі за приміщення магазину за адресою вул. Нікольська, 10/2, підприємцем ОСОБА_1 включено до загального оподаткованого доходу (виручки у грошовій формі), у розумінні ст.177 Податкового кодексу України, що до речі підтверджено у самому ОСОБА_3 перевірки на сторінки 17 (арк.спр.15). Більш того, за договорами оренди, орендарі окрім безпосередньо орендної плати сплачують ОСОБА_1 компенсацію за комунальні витрати, які також включається позивачем до оподаткованого доходу.

За таких обставин, враховуючи, що позивач отримує від оренди нежитлового приміщення виручку, яка включається до загального оподаткованого доходу, є цілком обґрунтованим включення до витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходу, а також до податкового кредиту, коштів витрачених ним на обслуговування цього приміщення сплата комунальних послуг, у т.ч. електроенергії.

Статтею 138.8 Податкового кодексу України прямо передбачено, що витрати з придбання електричної енергії включаються до собівартості наданих послуг, та входять до складу витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходу.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно визначив підприємцю ОСОБА_1 грошове зобовязання за цим фактом з податку з доходів фізичних осіб в сумі 9943,66 гривень та штрафу в сумі 2485,91 гривень, а також податку на додану вартість в сумі 11523,28 гривень та штрафу 1896,06 гривень.

В цій частині позов задовольнити.

3. Підприємець ОСОБА_1 у 2010 році мав торгові патенти на право здійснення торговельної діяльності з надання побутових послуг, діяльності з обміну готівкових валютних цінностей, діяльності з надання послуг у сфері грального бізнесу (арк.спр.115).

Відповідно до Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»податок з прибутку, отриманого від діяльності, яка підлягає сплаті до бюджету у сумі, визначеній відповідно до Закону, зменшується на вартість придбаних торгових патентів для здійснення цього виду діяльності.

Підприємцем ОСОБА_1 у 2010 році суму, сплачену за патенти, спочатку відніс до витрат, безпосередньо повязаних з отриманням прибутку, відповідно до ст.13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», а потім після визнання суми, яка підлягає сплаті до бюджету, зменшив її на суму сплачених патентів відповідно до Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Таким чином, підприємцем ОСОБА_1 одна і та ж сума, сплачена за торговий патент, була врахована двічі, що не відповідає вимогам законодавства.

В цій частині суд погоджується з позицією відповідача та вважає за необхідно відмовити у задоволенні позову в цій частині.

4. Під час перевірки позивача, податківцями було встановлено, що підприємцем ОСОБА_1 в липні-червні 2011 року отримано в касі ТОВ «Нікольській»готівкові кошти за товар в сумі 25537,96 гривень, у т.ч. ПДВ на суму 4272,25 гривень, але позивачем не було включено зазначені кошти до загального оподаткованого доходу та податкових зобовязань з ПДВ (арк.спр.18).

ОСОБА_1 отримання зазначених готівкових коштів за видатковими касовими ордерами визнав, але надав цьому факту наступне пояснення.

У звязку з закриттям магазину за його власною заявою розпорядженням Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів ДПА України у Миколаївської області в нього було анульовано ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (арк.спр.112, 113).

У звязку з цим напередодні ним було проведено інвентаризацію алкогольної продукції та встановлено залишків на суму 25537,96 гривень. Оскільки магазин закривався, 24.06.11 ним особисто було сплачено до каси магазину 25537,96 гривень, що підтверджується фіскальними звітними чеками (арк.спр.111) та викуплені зазначені залишки алкогольного товару. В подальшому зазначений товар було передано на реалізацію ТОВ «Нікольський», який мав ліцензію на торгівлю алкоголем та тютюновими виробами, а після його продажу останній за видатковими касовими ордерами повернув йому кошти. Оскільки кошти за цей товар вже оприбутковувалися 24.06.11 відповідно до фіскального чеку та були включені до загального оприбуткованого доходу, він вважав повторне їх оподаткування неможливим.

Суд не може погодитися з такою логікою позивача.

Продаж товару 24.06.11 відповідно до фіскального звітного чеку анонімному кінцевому покупцю не може бути підтвердженням того, що це саме ОСОБА_1 придбав його у власному магазині. Крім того, навіть якщо погодиться з цим, що це ОСОБА_1 купив цей товар, то він його купив як кінцевий споживач, а не як підприємець і не зрозуміло, яким чином товар на суму 25537,96 гривень від споживача знову опинився у підприємця ОСОБА_1 На переконання суду, позивачем не було дотримано у цьому випадку баланс між доходами та витратами під час документального оформлення зазначеної операції.

У будь-якому випадку відповідно до ст.187 Податкового кодексу України повинен був включити кошти, отримані від ТОВ «Нікольський», до податкових зобовязань.

В цій частині суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

5. Окрім впливу на суму оподаткованого доходу та зобовязань з податку на додану вартість, описаний вище факт отримання готівкових коштів в сумі 25537,96 гривень від ТОВ «Нікольский»кваліфіковано податківцями також як порушення вимог п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме здійснення розрахункових операцій без реєстратора розрахункових операцій.

Враховуючи, що позивач відповідно до видаткових касових ордерів отримував готівку від ТОВ «Нікольський»саме як підприємець, про що зазначено саме у ордерах та за товар (арк.спр.118) суд вважає, що ДПІ у Центральному районі правомірно застосувало до нього штрафну санкцію у розмірі 1 гривні.

В цій частині позову відмовити.

Суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 13.04.12 в частині визначення грошового зобовязання підприємцю ОСОБА_1 з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 31424,67 гривень (11523,28 за електроенергію+19901,39 за будівельні роботи) та штрафним санкціям 3779 гривень (1896,06+1882,94).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 13.04.12 в частині визначення грошового зобовязання підприємцю ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 30615,92 гривень (3285,76 плата за землю+17386,5 проценти за кредитом+9943,66 плата за електроенергію) та штрафним санкціям 2896,62 гривень (410,71 за оренду+2485,91 за електроенергію).

В решті позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 13.04.12 в частині визначення грошового зобовязання підприємцю ОСОБА_1 з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 31424,67 гривень (11523,28 за електроенергію+19901,39 за будівельні роботи) та штрафним санкціям 3779 гривень (1896,06+1882,94).

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 13.04.12 в частині визначення грошового зобовязання підприємцю ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 30615,92 гривень (3285,76 плата за землю+17386,5 проценти за кредитом+9943,66 плата за електроенергію) та штрафним санкціям 2896,62 гривень (410,71 за оренду+2485,91 за електроенергію).

4. В решті позову відмовити.

5. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії у повному обсязі.

Суддя В.В. Біоносенко

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 18.12.12

Суддя В.В. Біоносенко