Справа № 808/3904/15
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

08 вересня 2015 року (16 год. 20 хв.) Справа № 808/3904/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Киселя Р.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними дій та скасування рішень.

17.07.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить: визнати протиправними дії та рішення відповідача та скасувати винесену податкову вимогу від 19.05.2015 №998-23 про сплату позивачем податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 598,95 грн.; зобов'язати відповідача вжити всіх необхідних заходів для вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записів про встановлення публічного обтяження майна позивача (та/або його відокремлених підрозділів), вчинених у відповідності та/або на виконання податкової вимоги про сплату податкового боргу від 19.05.2015 №998-23.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем було складено податкову вимогу від 19.05.2015 №998-23 про сплату позивачем податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 598,95 грн. Крім того, відповідачем було складено лист про надання переліку активів для реєстрації податкової застави, для складання акту опису майна. Позивач вважає, що відповідач не був правомочним приймати відносно позивача вищевказані рішення та вчиняти зазначені дії, оскільки позивача віднесено до категорії неплатоспроможних, та запроваджено процедуру тимчасової адміністрації, а отже на вимоги відповідача, що випливали з наявності непогашеного податкового боргу в сумі 598,95 грн., поширювався мораторій, передбачений ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вважає, що на відносини позивача та відповідача, що пов'язані із погашенням податкових зобов'язань та/або стягненням податкового боргу, дія норм Податкового кодексу України не поширюється.

Ухвалою від 20.07.2015 провадження у справі було відкрите, судове засідання призначене на 05.08.2015.

04.08.2015 від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження, на позовних вимогах наполягає.

У судове засідання 05.08.2015 представники осіб, які беруть участь у справі, не прибули.

Ухвалою від 05.08.2015 за клопотанням представника відповідача провадження у справі було зупинено до 08.09.2015.

Ухвалою від 08.09.2015 провадження у справі було поновлено, судове засідання призначене на 08.09.2015.

08.09.2015 від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, проти позову заперечує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Оскільки всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження.

Враховуючи неприбуття у судове засідання представників сторін, суд на підставі вимог ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснював фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Податковий борг позивача з податку на нерухоме майно в сумі 598,95 грн. виник на підставі надання позивачем декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік, нараховане податкове зобовязання за 1 квартал 2015 року - 598,95 грн., за терміном сплати 30.04.2015.

19.05.2015 відповідачем була сформована податкова вимога №998-23, яка визначала суму податкового боргу відповідача за узгодженим грошовим зобов'язанням у розмірі 598,95 грн. Вказана податкова вимога направлялося на адресу відповідача та була отримана 10.06.2015.

25.05.2015 відповідачем на адресу позивача було направлено лист про надання переліку активів для реєстрації податкової застави, відповідно до якого відповідач повідомив, що сума податкового боргу позивача складає 598,95 грн. Керуючись ст. 89 ПК України просив у строк до 05.06.2015 надати перелік ліквідних основних засобів, вартість яких дорівнює сумі податкового боргу на момент виникнення права податкової застави, для складання акту опису майна.

Вважаючи протиправним дії, рішення відповідача та винесену податкову вимогу від 19.05.2015 №998-23, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зазначені строки нараховані податкові зобов'язання не сплачено, тому згідно п.п. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України, це є податковим боргом; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Підпунктом 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На виконання зазначеної норми права, у зв'язку з непогашенням відповідачем податкового боргу, податківцями була направлена на його адресу податкова вимога від 19.05.2015 №998-23, сума грошового зобов'язання визначена у розмірі 598,95 грн. Вказана податкова вимога направлялося на адресу відповідача та була отримана 10.06.2015.

Пунктом 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України визначені обставини за наявності яких податкова вимога вважається відкликаною.

За приписами п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкова вимога вважається відкликаною, якщо:

сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

контролюючий орган скасовує раніше прийняту податкову вимогу;

контролюючий орган зменшує нараховану суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Отже, зазначена норма містить вичерпний перелік підстав, що обумовлюють відкликання податкової вимоги.

Суд зазначає, що наявна сума боргу є несплаченою, а сума податкового боргу не змінилася.

При цьому суд зазначає, що за приписами зазначеної норми однією з підстав для відкликання податкової вимоги є скасування рішенням суду, що набрало законної сили, суми податкового боргу або її зменшення. В даному випадку, у зв'язку із наявністю податкового боргу на зазначену у вимозі позивача суму, суд не вбачає підстав для зменшення цієї суми чи її скасування.

На підставі вищезазначеного, відсутні підстави, передбачені ст. 60 Податкового кодексу України, вважати складену відповідачем податкову вимогу від 19.05.2015 №998-23 відкликаною.

Згідно до п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими органами.

Згідно п. 88.1 ст. 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно пп. 89.1.1 п. 89.1, п. 89.2, п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності у день виникнення такого права.

Майно на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом державної податкової служби.

Судом встановлено, що 25.05.2015 відповідачем на адресу позивача було направлено лист про надання переліку активів для реєстрації податкової застави, відповідно до якого відповідач повідомив, що сума податкового боргу позивача складає 598,95 грн. та просив у строк до 05.06.2015 надати перелік ліквідних основних засобів, вартість яких дорівнює сумі податкового боргу на момент виникнення права податкової застави, для складання акту опису майна.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що 26.01.2015 позивача віднесено до категорії неплатоспроможних, та запроваджено процедуру тимчасової адміністрації, а отже на вимоги відповідача, що випливали з наявності непогашеного податкового боргу в сумі 598,95 грн., поширювався мораторій, передбачений ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заборонено вживати будь-яких заходів примусового характеру, в т.ч. спрямованих на повернення кредиторської заборгованості в примусовому порядку. Отже, відповідач не був правомочним приймати відносно позивача вищевказані рішення та вчиняти зазначені дії.

Судом встановлено, що 26.01.2015 Правлінням Національного банку України була прийнята постанова № 50 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних».

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 було прийнято рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК», згідно з яким починаючи із 27.01.2015 в позивача запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Северина Юрія Петровича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 84 від 23.04.2015 строк проведення тимчасової адміністрації в позивача та повноваження уповноваженої особи Фонду було продовжено по 26.05.2015 включно.

Інформація про віднесення АТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних та відкриття процедури тимчасової адміністрації було офіційно опубліковано в засобах масової інформації та на офіційному сайті НБУ та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

21.05.2015 Правлінням Національного банку України була прийнята постанова № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК». Відповідно до вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.05.2015 № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким в позивача було розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію позивача - Северина Юрія Петровича, строком на 1 рік з 27.05.2015 до 26.05.2016 включно.

Крім того, в обґрунтування протиправності дій, рішень відповідача та винесеної податкової вимоги від 19.05.2015 №998-23 позивач зазначає, що на відносини позивача та відповідача, що пов'язані із погашенням податкових зобов'язань та/або стягненням податкового боргу, дія норм Податкового кодексу України не поширюється.

Зазначена позиція позивача ґрунтується на вимогах п. 1, 3 ст. 1 Податкового кодексу України, відповідно до яких Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

З приводу зазначених посилань та обґрунтувань позивача, суд зазначає наступне.

Оскаржувана податкова вимога була складена відповідачем 19.05.2015, а рішення про початок процедури ліквідації позивача та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку було прийняте 21.05.2015.

Отже, податкова вимога була складена відповідачем до початку запровадження процедури ліквідації банку.

Суд зазначає, що Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не пов'язує запровадження процедури тимчасової адміністрації в банку із припиненням зобов'язань цього банку зі сплати податків та зборів.

Стаття 36 цього Закону не регулює питання припинення поточних зобов'язань банку зі сплати податків та зборів. Зазначена норма вказує лише на те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

За приписами пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відтак, суд доходить висновку, що в даному випадку відповідачем не вчинялись дії з примусового стягнення коштів чи майна банку, не нараховувалась неустойка, інші санкції та не накладався арешт на кошти та майно банку.

Ані Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ані інший нормативно-правовий акт, окрім Податкового кодексу України та прийнятих на його виконання актів, не визначають процедуру повідомлення банку про наявність у нього податкового боргу, а тому відносини позивача та відповідача, що пов'язані із погашенням податкових зобов'язань, до 21.05.2015 регулювалися нормами Податкового кодексу України.

З дати прийняття Правлінням Національного банку України постанова № 330 від 21.05.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК» спірні правовідносини регламентуються розділом VIII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно пп. 14.1.137 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п. 41.5 ст. 41 Податкового кодексу України органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Відповідно до п.п. 95.1 - 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність дій, рішень, направлених на повідомлення позивача про наявність у нього податкового боргу, а також правомірність складення та направлення податкової вимоги від 19.05.2015 №998-23, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 98, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними дій та скасування рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль