Справа № 2а-1670/7640/11
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/7640/11

Полтавський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Клочка К.І.,

при секретарі Міщенко Р.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління у справах захисту прав споживачів у Полтавській області, третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Приватне підприємство «Домотекс» про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2011 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1Г.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління у справах захисту прав споживачів у Полтавській області (далі відповідач, Управляння), третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Приватне підприємство «Домотекс» (далі - третя особа, ПП «Домотекс») про визнання протиправною та скасування постанови про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 05.07.2011 №376.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що Управлінням накладено стягнення за реалізацію продукції, на яку відсутня доступна, достовірна, необхідна та своєчасна інформація, але на товар, який знаходився на комісії у позивача, були наявні всі документи, які підтверджують відповідність товару, який реалізувався, санітарно-епідеміологічним нормам, що підтверджується висновками Державної санітарно-епідеміологічної експертизи. Позивач зазначав, що за весь час здійснення торгівельної діяльності жодного звернення чи скарги з приводу якості товару від споживачів не було.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив суд у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Третя особа, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, про причини неприбуття суду не повідомила, про час, дату, місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №597728, наявної у матеріалах справи, 27.03.2006 ФОП ОСОБА_1 зареєстрований виконавчим комітетом Полтавської міської ради в якості субєкта господарювання (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

З 20.12.2010 ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку, що підтверджується копією свідоцтва серії Є №962116, наявною у матеріалах справи.

Відповідно до листа управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області від 06.06.2011 вих. №34/2089 на підставі статті 26 Закону України «Про захист прав споживачів»та наказу №159-п від 06.06.2011 в.о. начальника Управління ОСОБА_4 видано направлення №721 на проведення перевірки від 06.06.2011 року спеціалісту І категорії ОСОБА_5, стажувальникам ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та доручено здійснити позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 - магазин «Килимовий палац», що по вул. Гагаріна, 5, у м. Полтава.

06.06.2011 року Управлінням проведено позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1, у ході якої встановлено факт реалізації товару на якій відсутня доступна, достовірна, необхідна та своєчасна інформація для споживачів, а саме: дата виготовлення, найменування та місцезнаходження виробника, відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, правила та умови ефективного використання. Вміст сировини (що позначено на ціннику) та дані з цінника відносно країни виробника не можливо співставити та перевірити з даними, що зазначені на ярлику, що прикріплений безпосередньо до виробу, оскільки інформація зазначена з порушенням вимог Закону України «Про мови в Українській РСР». Також, встановлено відсутність документу, що засвідчує якість та безпеку товару, а саме, висновки Державної санітарно-епідеміологічної експертизи, а надані не можливо ідентифікувати з товаром так як відсутня інформація про виробника і дату виготовлення продукції.

На момент перевірки ФОП ОСОБА_1 з куточку споживача надано висновки Державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 17.08.2007 №05.03.02-03/41797 та від 29.04.2010 №05.03.02-03/28678.

Крім того, перевіркою встановлено відсутність на фасаді торговельного об'єкту вивіски із зазначенням найменування суб'єкта господарювання.

За результатами перевірки складено акт ПЗ 0568 №543 від 06.06.2011 (далі акт), у якому зафіксовано порушення вимог статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 2 Глави 2 Розділу 2, пункт 14, 16 Розділу 1 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки України 19.04.2007 №104 (далі - Правила №104), пунктів 17, 21 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №833 від 15.06.2006 (далі - Порядок №833).

По виявленим порушенням на момент перевірки на ФОП ОСОБА_1 складено протокол №000515 про адміністративне правопорушення відповідно до частини третьої статті 155 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

20.06.2011 позивачем надано письмове пояснення про виконання припису по акту, а саме, на фасаді торгівельного обєкту встановлено вивіску із зазначенням найменування субєкта господарювання, куточок споживача оформлено відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів»та Порядку №833, товар доповнено інформацією, яка відповідає висновкам, що засвідчують якість та безпеку товару.

05.07.2011 при розгляді матеріалів протоколу №000515 стосовно ФОП ОСОБА_1, на підставі статті 244-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення Управлінням винесено постанову №520 про накладення адміністративного стягнення в галузі захисту прав споживачів на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 459,00 грн.

05.07.2011 на підставі акту управлінням винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів»у розмірі 26 349,13 грн.

ФОП ОСОБА_1 не погодився із винесеною Управлінням постановою та оскаржив її до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Досліджуючи правомірність оскаржуваної постанови про накладення стягнення, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів»від 05.07.2011 №376, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 26 вказаного Закону спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право, окрім іншого накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Результати перевірок суб'єктів господарювання службовими особами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальних органів оформлюються відповідними актами.

Пунктами 1.1, 1.5, 2.1 Положення про управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 23 червня 2009 року № 229, визначено, що територіальними органами Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики є управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які підпорядковуються Державному комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики. Управління є юридичними особами.

Одним з основних завдань Управління є забезпечення реалізації державної політики щодо захисту прав споживачів у відповідному регіоні.

Механізм здійснення державного контролю посадовими особами Держспоживстандарту України та його територіальних органів у сфері захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за додержанням законодавства про захист прав споживачів визначений Порядком проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, затвердженим наказом Держспоживстандарту України 25 жовтня 2006 року №311 (далі Порядок №311).

Відповідно до пункту 1.2 вказаного Порядку він розроблений відповідно до вимог Законів України «Про захист прав споживачів», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»та інших нормативно-правових актів та нормативних документів, які регулюють відносини у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 3.2 зазначеного Порядку №311 визначено, що при описі виявлених порушень вимог законодавства повинні бути зазначені нормативно-правові акти чи нормативні документи, вимоги яких порушені, їх повне найменування та реєстраційний номер.

Відповідно до пункту 3.6 Порядку №311, на підставі акта, який складено за результатами здійснення перевірки, під час якої виявлено порушення вимог законодавства, посадовою особою, що проводила перевірку, керівнику суб'єкта господарювання дається припис про усунення порушень. Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №311 акт перевірки знімається з контролю після отримання інформації про зарахування суми адміністративних чи фінансових стягнень до бюджету або/та письмового підтвердження про виконання припису щодо усунення виявлених порушень. У разі, якщо суб'єкт господарювання своєчасно не надав письмового підтвердження про виконання припису щодо усунення виявлених порушень або не виконав такий припис, керівником органу у справах захисту прав споживачів приймається рішення про проведення повторної перевірки. За результатами повторної перевірки приймаються передбачені законодавством відповідні рішення.

Відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів встановлена статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Статею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Такі ж норми містяться в Положенні про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1177, пункт 4 якого передбачає, що рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб'єкта господарської діяльності та інших матеріалів, пов'язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Положення, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Держстандартом.

Положеннями статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»від 05.04.2007 року №877-V (далі Закон № 877) державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. Планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб'єкта господарювання, встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку. Виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа. Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю). Посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з'ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом. Плановий чи позаплановий захід повинен здійснюватися у присутності керівника або його заступника, або уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Перед початком здійснення державного нагляду (контролю) посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить запис до відповідного журналу суб'єкта господарювання (за його наявності).

Відповідно до статті 15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Аналогічні вимоги містяться в пункті 2 Глави 2 Розділу 2, пункті 14, 16 Розділу 1 Правил №104, де, маркування текстильних товарів передбачає наявність інформації про найменування підприємства-виробника, його місцезнаходження, товарний знак, назву товару, артикул, назву волокон та їх відсотковий вміст, ширину тканини або розмір штучного текстильного товару, сорт, найменування нормативного документа, вимогам якого повинен відповідати вітчизняний товар, дату випуску.

У торговельному (демонстраційному) залі мають бути виставлені наявні в суб'єкта господарювання товари або їх зразки в повному асортименті. Забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування, належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема, які засвідчують їх якість та безпеку.

Здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб'єкта господарювання зобов'язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких повинні відповідати вітчизняні товари; дані про основні властивості товару; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремих товарів, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання товару; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання товару; строк придатності (строк служби) товару, відомості про необхідні дії споживача після його закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Стосовно товарів, які підлягають обов'язковій сертифікації, споживачу повинна надаватись інформація про їх сертифікацію.

Стосовно товарів, які за певних умов можуть бути небезпечними для життя, здоров'я споживача та його майна, навколишнього природного середовища, виробник (виконавець, продавець) зобов'язаний довести до відома споживача інформацію про такі товари і можливі наслідки їх споживання (використання).

Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.

Згідно положень пунктів 17, 21 Порядку №833, забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування, належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема які засвідчують їх якість та безпеку.

Суб'єкт господарювання зобов'язаний надавати споживачеві (покупцеві) у доступній формі необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари; усіляко сприяти споживачеві (покупцеві) у вільному виборі товарів і додаткових послуг, на його вимогу провести перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни товарів з наданням йому контрольно-вимірювальних приладів, документів, які підтверджують якість, безпеку, ціну товарів; забезпечити можливість використання спеціальних платіжних засобів під час здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) відповідно до законодавства; перевірити справність виробу, продемонструвати, за можливості, його роботу та ознайомити споживача з правилами користування; забезпечити приймання, зберігання і продаж товарів та продукції, виготовленої у закладі ресторанного господарства, відповідно до законодавства; забезпечити доступ споживачів до торговельних об'єктів без здавання на збереження особистих речей, крім товарів, реалізація яких здійснюється у таких торговельних об'єктах; створити умови для збереження речей споживачів, у разі, коли вхід до торговельного об'єкта з товарами, які реалізуються в таких закладах, заборонено.

Проведеною Управлінням перевіркою встановлено факт реалізації товару на якій відсутні дата виготовлення, найменування та місцезнаходження виробника, відомості вміст шкідливих для здоров'я речовин, правила та умови ефективного використання, вміст сировини (що позначено на ціннику), а також те, що дані з цінника відносно країни виробника не можливо співставити та перевірити з даними, що зазначені на ярлику, що прикріплений безпосередньо до виробу, оскільки інформація зазначена з порушенням вимог Закону України «Про мови в Українській РСР».

Зазначені порушення позивач частково усунув, що підтверджується листом від 20.06.2011. Товар з неусунутими недоліками позивач вилучив з обігу.

Зазначені позивачем обставини не спростовують факту порушення ним статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 2 Глави 2 Розділу 2, пункт 14, 16 Розділу 1 Правил №104, пунктів 17, 21 Порядку №833 і не є обставиною для звільнення його від відповідальності за вчинені порушення.

Враховуючи вищезазначене суд вважає, що оскаржувана постанова про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів»від 05.07.2011 №376 прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позовні вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління у справах захисту прав споживачів у Полтавській області, третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Приватне підприємство «Домотекс» про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 18 жовтня 2011 року.

Суддя К.І. Клочко