Справа № 2а-1670/8273/11
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2011-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/8273/11

Полтавський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Клочка К.І.

при секретарі Міщенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом управління праці та соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2011 року управління праці та соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області (надалі позивач, Управління) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області (надалі відповідач, ВДВС ГУЮ у Полтавській області) про визнання дій державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області при винесенні постанови про накладення штрафу від 04.10.2011 ВП №27643350 неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу від 04.10.2011.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04.10.2011 підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області (далі - ППВР ВДВС ГУЮ у Полтавській області) винесено постанову про накладення на Управління штрафу в розмірі 680,00 грн у зв'язку з невиконанням позивачем без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк судового рішення на підставі виконавчого листа, виданого Лохвицьким районним судом Полтавської області у справі №2а-3056/11. Позивач вважає, що зазначена постанова про накладання штрафу є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки управління праці та соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області не являється головним розпорядником бюджетних коштів, а згідно до Типового положення про управління, встановлення розміру та виділення додаткових коштів на виконання рішень судів за минулі роки не входить до функції управління.

Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, у прохальній частині позовної заяви просив провести розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника (вх. №39098/11 від 17.11.2011).

Частиною пятою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби вирішується судом протягом десяти днів після відкриття виконавчого провадження у справі.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів та стислий строк розгляду цієї категорії справ, суд вважає за можливе розглянути справу за даної явки та на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.06.2011 зобовязано управління праці та соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області здійснити перерахунок та нарахувати ОСОБА_1 щорічну державну допомогу на оздоровлення за період часу з 2007 року по 2010 рік включно, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент виплати та здійснити виплату цих коштів з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до положень частини першої статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Для примусового виконання судового рішення Лохвицьким районним судом Полтавської області 13.07.2011 видано виконавчий лист №2-а-3056/11.

На виконання статті 25 Закону України Про виконавче провадження 20.07.2011 ППВР ВДВС ГУЮ у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-3056/11 та запропоновано боржнику виконати рішення суду негайно з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

04.10.2011 в порядку статей 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження»ППВР ВДВС ГУЮ у Полтавській області за невиконання Управлінням рішення суду винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн, яку позивач отримав 11.10.2011.

Із зазначеною постановою позивач не погодився та оскаржив її до суду.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено);добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 04 жовтня 2011 року ВП №27643350, суд встановив наступне.

Преамбулою Закону України Про виконавче провадження визначено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

В розумінні статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження»встановлено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (далі - державні виконавці).

Відповідно до норм цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами, як такі що є виконавчими документи.

Відповідно до пункту 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною пятою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Частиною першою статті 27 зазначеного Закону встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Зміст дій, які повинен вчиняти державний виконавець з приводу примусового виконання судових рішень, передбачений, зокрема статтею 89 зазначеного Закону, згідно якої у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права та свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянам своїх конституційних прав.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Аналогічне правило міститься і в частині першій статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Системний аналіз наведених положень норм права дає підстави для висновку, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обовязковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обовязок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Позивач не надав суду доказів наявності поважних причин невиконання судового рішення, які в силу зазначеної норми визначені законодавцем як єдина підстава для звільнення від юридичної відповідальності у вигляді накладення штрафу за невиконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За викладених обставин суд доходить висновку, що оскаржувану постанову про накладення штрафу прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову управління праці та соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 22 листопада 2011 року.

Суддя К.І. Клочко