Справа № 2а-4772/12/1470
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2013-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

13 червня 2013 року Справа № 2а-4772/12/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Мельника О. М. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Фонтана, 14(а/с №53,54030,ОСОБА_2), м.Миколаїв,54000

доДержавної податкової інспекції у Корабельному районі м.Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби, вул. Артема, 1-А, м.Миколаїв,54001

проскасування податкового повідомлення - рішення від 02.08.2012р. № НОМЕР_1,№,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м.Миколаїва Миколаївської області Державної податкової служби (надалі відповідач, податковий орган), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем від 08.05.2012р. №, № та від 02.08.2012р. №, № та стягнути судові витрати по справі. Свій позов обґрунтовував тим, що доводи акта перевірки щодо відсутності реальних господарських операцій з рядом контрагентів є необґрунтованими, а податковий кредит та валові витрати сформовані та обраховані позивачем правомірно, у звязку з чим відсутні підстави для збільшення податкових зобовязань з податку з доходів фізичних осіб та з ПДВ.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач зазначав, що в ході перевірки було встановлено наявність господарських операцій між позивачем та рядом підприємств, що мають ознаки фіктивності. Тому податковим органом було правомірно визначено ці операції як безтоварні, та такі, що призвели до заниження обєкту оподаткування. Відповідно висновки акту перевірки є обґрунтованими, а прийняті податкові повідомлення-рішення є законними.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, виходячи з такого.

Як встановлено судом, посадовими особами відповідача було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009р. по 31.12.2011р., за результатами якої складено акт від 23.04.2012р. №1131/17-20/НОМЕР_2, яким було встановлено ряд порушень законодавства з боку позивача.

На підставі зазначеного акту перевірки були прийняті податкові повідомлення рішення:

- № від 08.05.2012р., яким позивачу збільшено грошове зобовязання з ПДВ на суму 110303,00 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 35847,52 грн;

- -№23 від 08.05.2012р., яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб на суму 73941,75 грн. та застосовано штрафні санкції в суму 16170,26 грн.

За результатами адміністративного оскарження до ДПС у Миколаївській області, відпвоідачем було прийняте податкове повідомлення рішення № від 02.08.2012р., яким було зменшено суму штрафної санкції згідно рішення № від 08.05.2012р. з 35847,52 грн до 17924,25 грн, а також прийняте податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2012р., яким збільшено суму податку з доходів фізичних осіб на суму 6314,40 грн та застосовано штраф в сумі 723,34 грн.

Зокрема в ході перевірки було встановлено, що позивач сформував валові витрати за 4 кв. 2010 року на суму 84305,00 за рахунок операцій з постачальником ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» по придбанню автозапчастин. А згідно службової записки, яка надійшла до відповідача від ДПС у Миколаївській області це підприємство має ознаки фіктивності, оскільки з пояснень директора підприємства ОСОБА_2 вбачається, що він ніякої причетності до фінансово-господарської діяльності цього підприємства не мав, первинні бухгалтерські та податкові документ не підписував.

Крім того, податковий орган зазначив, що позивач неправомірно сформував валові витрати за 1-2 кв. 2011 року за рахунок операцій з ТОВ «ОСОБА_4 Компані» на суму 193050,00 грн; за 3 кв. 2011 року за рахунок операцій з ТОВ «Паритет-78» на суму 146903,33 грн; за 3,4 кв. 2011 року за рахунок операцій з ПП «Тісона» на суму 68686,67 гривень.

В той же час до податкового органу надійшли листи від ДПІ у м.Херсон від 25.11.11р. та від 14.02.12р., акт від 24.11.11р. «Про неможливість підтвердження факту реального здійснення господарських операцій ПП «Тісона» про підтвердження господарських операцій із платниками податків у вересні 2011р.», акт від 13.02.12р. «Про неможливість підтвердження факту реального здійснення господарських операцій ПП «Тісона» про підтвердження господарських операцій із платниками податків у листопаді-грудні 2011р.» ГВПМ ДПІ у м. Херсоні надало до перевірки висновок від 21.11.11р. про відсутність ПП «Тісона» за юридичною адресою.

Також податковим органом отримано від ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва листи від 31.10.11р., акт від 09.09.11р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «Паритет-78» щодо підтвердження господарських операцій з платниками податків у червні-липні 2011р.», акт від 07.10.11р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «Паритет-78» щодо підтвердження господарських операцій з платниками податків за серпень 2011р».

Також податковим органом отримано листи від ДПІ у Леніському районі м.Миколаєва від 21.07.11р., 12.04.11р., 19.08.2011р., акт від 21.03.11р. «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ОСОБА_4 Компані» щодо правомірності формування податкового кредиту та податкових зобовязань за жовтень-грудень 2010р., січень 2011р.; від 12.04.2011р. «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ОСОБА_4 Компані» щодо правомірності формування податкового кредиту та податкових зобовязань за лютий 2011р», від 19.08.11р. «Про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ «ОСОБА_4 Компані» щодо правомірності формування податкового кредиту та податкових зобовязань по взаємовідносинам з ПП «Селтік-Юг» за березень, квітень, травень 2011р», від 12.09.11р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «ОСОБА_4 Компані» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за червень, липень 2011р»». Згідно отриманої службової записки від18.03.11р. ВПМ у Ленінському районі м.Миколаєва підприємство ТОВ «ОСОБА_4 Компані» за податковою адресою не знаходиться.

Податковий орган також відзначає відсутність у позивача первинних документів, які підтверджують передачу товару від продавця до покупця, документів щодо транспортування товарів та документи, що підтверджують вантажні роботи.

В той же час у акті перевірки зазначається, що операції із постачальниками підтверджуються виданими видатковими та податковими накладними, розрахунковими документами. Наявність таких документів не оспорювалась відповідачем і в ході розгляду справи.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції, що була чинною у відповідних податкових періодах), об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Приписами п.135.2 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.137.1 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Відповідно до п.138.1 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Із п.138.2 ПК України слідує, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п.139.1.9 ПК України витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Системний аналіз правових норм, які регулюють правовідносини, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що до складу валових витрат можуть бути віднесені витрати, що безпосередньо повязані з підготовкою, організацією, веденням виробництва та реалізацією продукції, робіт, послуг, які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності та підтверджені належними та достатніми первинними документами. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Первинним документом є документ, якій містить відомості про реальну господарську операцію та підтверджує її здійснення. Правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності звязку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг) саме у контрагента, зазначеного в первинних документах.

Контролюючий орган на оспорюю те, зо видані позивачеві контрагентами первинні документи відповідають вимогам діючого законодавства, а тому суд вважає, що вони є належним доказом правомірності формування валових витрат.

Крім того, відповідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що «податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, …, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів».

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними.

Приписами п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України визначено, що платник податку це будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку. Платник податку самостійно відповідає за своєчасність та повноту нарахування та сплати податку. Датою виникнення податкових зобовязань з постачання товарів вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податків; дата відвантаження товарів покупцю (п. 187.1 ст. 187 ПК України).

Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. При цьому дата отримання платником податку товарів, що підтверджено податковою накладною, є датою виникнення права платника податків на віднесення сум податку до податкового кредиту (п. 198 ст. 198 ПК України).

Згідно приписів п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобовязаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Аналіз зазначених правових норм, вказує на те, що для формування платником податків валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість Закон не передбачає обовязкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету. У разі невиконання контрагентом платника податків зобовязань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару, зокрема є податкова накладна.

Дані правові норми визначають, що до складу витрат, які дають право формувати податковий кредит, можуть бути віднесені витрати, що безпосередньо повязані з підготовкою, організацією, веденням виробництва та реалізацією продукції, робіт, послуг, які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності та підтверджені належними та достатніми первинними документами. В цьому випадку також визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності звязку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг) саме у контрагента, зазначеного в первинних документах.

Для віднесення відповідних сум до складу валових втрат та податкового кредиту з ПДВ не передбачається умова відслідкування та контролю платником податку (добросовісним набувачем товару, послуг та ін.) реальної сплати цих сум до бюджету контрагентом. Чинним законодавством на сторону в господарському зобов'язанні не покладено обов'язок з'ясування обставин сплати податків та зборів контрагентом.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем надані первинні документи, які підтверджують факт реальної поставки на його адресу послуг (робіт, товарів) від безпосередніх контрагентів.

Видані позивачеві контрагентами податкові накладні та інші первинні документи відповідають вимогам діючого законодавства і є належним доказом правомірності формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ. На момент видачі податкових накладних постачальник послуг був зареєстрований платником ПДВ, а отже, мав право їх виписувати. В свою чергу, покупець мав правові підстави включити суму ПДВ по таким податковим накладним до податкового кредиту. Позивач в повному обсязі задекларував свої податкові зобовязання з ПДВ.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність порушення позивачем податкового законодавства.

Інформація контролюючого органу про незнаходженням контрагента за юридичною адресою та неможливість здійснення його перевірки не є підставою для визнання правочинів недійсними, а господарських операцій безтоварними, оскільки чинне законодавство не повязує право платника податків на податковий кредит та на формування валових витрат із фактичним знаходженням підприємства-постачальника за юридичною адресою.

Таким чином, оскільки відповідачем (суб'єктом владних повноважень), на якому в адміністративному судочинстві лежить тягар доказування правомірності своїх дій, не надано спростувань реального характеру здійснюваних позивачем господарських операцій, що були обумовлені діловою метою, доводи ДПІ про безтоварність здійснених господарських операцій є бездоказовими.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем від 08.05.2012р. №, № та від 02.08.2012р. №, №-єпротиправними та підлягають скасуванню.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України,суд-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Корабельному районі м.Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 08.05.2012р. №, №.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Корабельному районі м.Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 02.08.2012р. №, №.

Присудити з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (і.н.) судові витрати в сумі 2146,00 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.М. Мельник