Справа № 815/3322/15
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3322/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

судді -Стеценко О.О.

судді -Гусева О.Г.

при секретарі судового засідання - Гаврилюк І.С.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Ващіліної Н. С. (по довіреності)

перекладача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення відповідача від 27.04.2015 року № 355-15 про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання прийняти рішення про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач ОСОБА_1 адміністративний позов підтримав, на заявлених вимогах наполягав, вважає рішення про відмову у наданні йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту необґрунтованим та не законним, оскільки він не може повернутися до країни походження, йому загрожує небезпека через участь в мітингах та членство в опозиційній до влади партії.

До суду звернулась ОСОБА_2 з адміністративним позовам до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення відповідача від 27.04.2015 року №357-15 про відмову у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання прийняти рішення про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач ОСОБА_2 адміністративний позов підтримала, на заявлених вимогах наполягала, вважає рішення про відмову у наданні їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту необґрунтованим та не законним, оскільки вона не може повернутися до країни походження, їй загрожує небезпека через участь в мітингах та членство в опозиційній до влади партії.

Представник відповідача проти задоволення позовів заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов (аркуші справи 22-24), перевірками ДМС України підтверджено відсутність умов для надання позивачам статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, оскільки вони приїхали в Україну легально, на підставі національних паспортів та студентських віз, з метою здобуття освіти, проведення мітингів, на які посилаються позивачі не підтверджується жодним джерелом інформації, докази членства в партії позивачами не надані, в анкетах позивачів містяться суперечливі дані щодо місця знаходження родичів, даних про переслідування позивачів через політичну діяльність не має, позивачі прибули до України в 2011 році, а звернулися із заявами про надання їм статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту тільки в 2015 році.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, представника відповідача, обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що адміністративні позови не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є громадянином Камеруну, уродженцем м. Яунде, за національністю - камерунець, за віросповіданням - християнин, рідна мова-французька, вільно володіє мовою дуала та трохи розуміє російську та англійську мови. За сімейним станом неодружений, перебуває у громадянському шлюбі з громадянкою Камеруну ОСОБА_2. Позивач має незакінчену вищу освіту, повну середню освіту здобув на Батьківщині в м. Яунде протягом 1983-2002 років. З 2002 -2006 роки навчався в універсітеті Соа (м. Яунде). Щодо трудової діяльності позивача, в період з 2004 по 2010 роки він працював дизайнером в архітектурній компанії у м. Яунде.

Позивач зазначає, що він з 2004 року є членом партії «Об'єднання народності Камеруну» та двічі (в лютому 2010 року та в жовтні 2011 року) організовував мітинг, який був розігнаний представниками влади країни, в березні 2010 року позивач був заарештований та в подальшому звільнений в квітні 2010 року під зобов'язання не вчиняти таких дій.

Згідно із матеріалами особової справи позивача, він востаннє вибув з Камеруну 11.11.2011 року авіарейсом Дуала (Камерун) - Бамаку (Малі) - Тріполі (Лівія)- Стамбул (Туреччина) - Київ (Україна) на підставі національного паспорту та студентської візи. Державний кордон України перетнув 13.11.2011 року легально. На території Камеруну залишилися проживати його батько та матір. Інформація щодо переслідування родини позивача відсутня.

ОСОБА_1 22 січня 2015 року звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області із заявою-анкетою №12 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуш справи 31).

Наказом №18 першого заступника начальника ГУДМС України в Одеській області від 30 січня 2015 року, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», прийнято рішення здійснити оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту громадянину Камеруну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, особова справа № 2015OD0007 (аркуш справи 59).

За результатами розгляду особової справи № 2015OD0007 громадянина Камеруну ОСОБА_1, 30 березня 2015 року Управлінням у справах біженців ГУДМС України в Одеській області, на підставі абз. 4 п. 1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», складений висновок про відмову позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуші справи 73-79).

Рішенням Державної міграційної служби України №355-15 від 27 квітня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1, п.13 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону відсутні (аркуш справи 28).

Позивач отримав повідомлення Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області за № 270 від 06.05.2015 року про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 2 червня 2015 року (аркуш справи 7), не погодився із прийнятим рішенням та оскаржив його до суду.

Позивач ОСОБА_2 є громадянкою Камеруну, уродженкою м. Бафуссам, але постійно проживала у м. Дуала. За національністю - камерунка, за віросповіданням - християнка-католичка, рідна мова-французька, вільно володіє мовою баміліке та трохи розуміє російську та англійську. За сімейним станом неодружена, перебуває у громадянському шлюбі з громадянином Камеруну ОСОБА_1. Позивач має незакінчену вищу освіту, повну середню освіту здобула на Батьківщині в м. Дуала протягом 1984-2001 років. З 2004 -2007 роки навчалась в Медичному інституті (м. Лімбі).

Позивач зазначає, що вона з 2008 року є членом політичної партії «Соціально демократичний фронт» та двічі (в лютому 2010 року та в жовтні 2011 року) організовувала мітинг, який був розігнаний представниками влади країни, була заарештована та звільнена через 2 тижні під зобов'язання не вчиняти таких дій.

Згідно із матеріалами особової справи позивача, вона востаннє вибула з Камеруну 09.11.2011 року авіарейсом Дуала (Камерун) - Брюссель (Бельгія) - Київ (Україна), на підставі національного паспорту НОМЕР_1 та студентської візи. Державний кордон України перетнула 11.11.2011 року легально. На території Камеруну залишилися проживати батько та матір. Інформація щодо переслідування родини позивача відсутня.

ОСОБА_2 22 січня 2015 року звернулася до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області із заявою-анкетою №13 про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуш справи 154).

Наказом №18 першого заступника начальника ГУДМС України в Одеській області від 30 січня 2015 року, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», прийнято рішення здійснити оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту громадянці Камеруну ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, особова справа № 2015OD0008 (аркуш справи 183).

За результатами розгляду особової справи № 2015OD0008 громадянки Камеруну ОСОБА_2, Управлінням у справах біженців ГУДМС України в Одеській області, 30 березня 2015 року, на підставі абз. 4 п. 1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» складений висновок про відмову у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуші справи 200-206).

Рішенням Державної міграційної служби України №357-15 від 27 квітня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1, п.13 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону відсутні (аркуш справи 151).

ОСОБА_2 отримала повідомлення Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області за № 300 від 22.05.2015 року про відмову у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, 30 червня 2015 року (аркуш справи 150), не погодилася із прийнятим рішенням та оскаржила його до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 4, п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок загрози життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Необхідність доказування наявності умов для надання статусу біженця знаходить своє підтвердження у міжнародно-правових документах. Згідно з п. 195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Виходячи із змісту Конвенції про статус біженців 1951 року та ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», поняття «біженець» включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця. До таких підстав відносяться: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства - за межами країни свого колишнього місця проживання; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

При цьому «побоювання стати жертвою переслідувань» складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальна інформація по країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Крім того, Директива Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 27.04.2004 № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Таким чином, особа, яка звертається із заявою про надання, їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту має довести, що її побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань є обґрунтованими, або її життю, безпеці чи свободі в країні походження загрожує небезпека і вона не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

З матеріалів особової справи та пояснень наданих в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 вбачається, що він прибув на територію України легально в 2011 році на підставі національного паспорту та студентської візи з метою навчання, не мав жодних перешкод із перетином кордону країни походження, з 2006 року по 2011 рік приймав участь в двох мітингах, один раз був арештований на 2 тижні та відпущений під зобов'язання не вчиняти подібних дій, тобто позивачем не наведено переконливих доводів обґрунтованого побоювання стати жертвою переслідувань за політичну діяльність, доказів членства в партії позивач не надав, хоча зазначав про наявність у нього таких документів, позивач зазначив при анкетуванні про знаходження на території Камеруну його батьків, даних про їх переслідування позивач не наводить та під час судового засідання взагалі пояснив, що йому не відоме місце знаходження батьків, тобто надає суперечливі дані. Також, в матеріалах особової справи позивача містяться суперечливі дані щодо місця проведення мітингу 26.02.2010 року та в судовому засіданні він зазначав інші країни через які потрапив на територію Україні, ніж зазначені в анкеті.

Враховуючи суперечливість даних наведених позивачем, відсутність обґрунтованих прикладів та обставин, які свідчать про переслідування його, або його родичів за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, загрозу життю, безпеці чи свободі, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження, тощо, відсутність в загальнодоступних джерелах інформації будь-яких даних про обставини наведені позивачем щодо мітингів, відсутність доказів політичної діяльності позивача, звернення позивача із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту через значний проміжок часу (більше 3-х років) після в'їзду на територію України, суд вважає рішення відповідача про відмову у наданні позивачу статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту обґрунтованим, законним та таким, що не підлягає скасуванню.

З матеріалів особової справи та пояснень наданих в судовому засіданні позивачем ОСОБА_2 вбачається, що вона прибула в Україну легально в 2011 році на підставі національного паспорту та студентської візи з метою навчання, не мала жодних перешкод із перетином кордону країни походження, з 2008 року по 2011 рік приймала участь в двох мітингах, один раз була арештована на 2 тижні та відпущена під зобов'язання не вчиняти подібних дій, тобто позивачем не наведено переконливих доводів обґрунтованого побоювання стати жертвою переслідувань за політичну діяльність, доказів членства в партії також не було надано.

Враховуючи відсутність обґрунтованих прикладів та обставин, які свідчать про переслідування ОСОБА_2, або її родичів за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, загрозу життю, безпеці чи свободі, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження, тощо, відсутність в загальнодоступних джерелах інформації будь-яких даних про обставини наведені позивачем щодо мітингів, відсутність доказів політичної діяльності позивача, звернення позивача із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту через значний проміжок часу (більше 3-х років) після в'їзду на територію України, суд вважає рішення відповідача про відмову у наданні позивачу статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту обґрунтованим, законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Суд при прийнятті рішення також враховує, що, як вбачається з інформації по країні походження (http://svit.ukrinform.ua/Kamerun/kamerun.php?menu=ekonomy) Камерун - одна з найрозвиненіших країн Тропічної Африки, найбільший в Африці (разом з Кот-д'Івуаром і Ганою) виробник какао бобів. У другій половині 1990-х років у Крибі створено офшорну зону (видобуток нафти). Завдяки запасам нафти і сприятливим умовам для сільського господарства, економіка Камеруну є однією з найбільш самозабезпечених в Чорній Африці. ВВП на душу населення в 2009 році -2,3 тис. дол. (11 місце в Чорній Африці, 180-е місце в світі (http://ru.wikipedia.org/wiki/Камерун).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення від 27.04.2015 року № 355-15, №357-15, якими позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є законними та обґрунтованими, а тому у задоволенні позовів ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 27.04.2015 року № 355-15 про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання прийняти рішення про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити повністю.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 27.04.2015 року №357-15 про відмову у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання прийняти рішення про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано колегією суддів 21.09.2015 року.

Головуючий суддя - Л.І. Свида

Судді - О.О. Стеценко

- О.Г. Гусев

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 27.04.2015 року № 355-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити повністю.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 27.04.2015 року №357-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити повністю.

21 вересня 2015 року.