Справа № 2а-2824/11/0970
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2011-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2011 р. Справа № 2a-2824/11/0970

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Гундяка В.Д.,

при секретарі Круглій О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2.,

третіх осіб ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Івано-Франківську справу за позовом приватного підприємства «Шанс»до Тисменицької районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_7., ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів

в с т а н о в и в:

31.08.2011 року приватне підприємство (далі - ПП) «Шанс»звернулося з позовом до Тисменицької районної державної адміністрації (далі - РДА), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів. Позовні вимоги мотивувало тим, що оскаржуване розпорядження Тисменицької РДА є незаконним, так як суперечить вимогам Конституції та Земельного Кодексу України, а тому підлягає до скасування та відповідно слід визнати недійсними прийняті на основі вказаного розпорядження державні акти, якими встановлено право на земельні ділянки третіх осіб.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що ПП «Шанс»відповідно до рішення Липівської сільської ради Тисменицького району, було надано право постійного користування земельною ділянкою в урочищі ОСОБА_8 в с.Липівка. Право позивача на земельну ділянку посвідчується згідно Державного акту від 09.07.1994. Однак оскаржуваним розпорядженням № 379 від 10.06.2008 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по Липівській сільській раді та передачу у власність земельних часток (паїв)»відповідач порушив право ПП «Шанс», як землекористувача вищезазначеної земельної ділянки у с.Липівка, так як на підставі даного розпорядження громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 видано державні акти на земельні ділянки, які знаходяться повністю або частково у межах земельної ділянки позивача. Оскільки таким чином розпорядженням Тисменицької РДА від 10.06.2008 всупереч вимогам законодавства земельну ділянку ПП «Шанс» неправомірно поділено між іншими особами, на думку представника позивача, дане рішення субєкта владних повноважень слід визнати протиправним та скасувати, а також визнати недійсними видані відповідачем державні акти на право власності на земельні ділянки видані гр. ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Позов просив задовольнити.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив. Суду пояснив, що оскаржуване розпорядження Тисменицької РДА прийняте на підставі вимог законодавства, а саме ЗУ «Про порядок виділення в натурі на ( місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)від 05.06.2003 та Указу Президента №720 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям». Представник відповідача вказав, що відповідно до даного розпорядження був затверджений проект землеустрою щодо організації території селянських господарств з урахуванням заходів по охороні земель на території Липівської сільської ради Тисменицького району, який отримав позитивний висновок від управління земельних ресурсів у Тисменицькому районі та державної експертизи землевпорядної документації Головного управління земельних ресурсів в Івано-Франківській області від 04.06.2008. Також заначив, що розпорядження № 379 від 10.06.2008 є ненормативним актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію фактом виконання, тобто отриманням державних актів на право власності на земельні ділянки, які було видано не лише третім особам, а й іншим громадянам, тобто скасування даного розпорядження призведе до визнання нечинними близько 500 державних актів на право власності на земельні ділянки. Просив в позові відмовити.

Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовилися давати пояснення по суті заявленого позову.

Відповідно до довідки Липівської сільської ради гр.ОСОБА_7, яка є по даній справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, померла 14.11.2003, тобто ще до виникнення спірних правовідносин, тому суд не вбачає за можливе замінити її правонаступником в порядку ст.55 Кодексу адміністративного судочинства.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши в їх сукупності подані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010р. № 10-рп/2010, положення ч.1 ст. 143 Конституції України, згідно з якою органи місцевого самоврядування " …вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції", слід розуміти так, що вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як субєкти владних повноважень.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний звязок суд не погоджується з правомірністю прийняття субєктом владних повноважень вищевказаного рішення в частині передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до ч.2 ст.13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону. Частиною 2 ст. 14 Конституції гарантовано право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю ; право приватної власності набувається в порядку визначеному законом ; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.(ст.41 Конституції).

Як передбачено в п.5.2 рішення Конституційного суду № 5-рп/2005 від 22.09.2005 така конституційна гарантія як користування громадянами для задоволення своїх потреб об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (ч.3 ст.41 Конституції) не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту пра землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України.

Порядок надання земельних ділянок у постійне користування на момент передачі позивачу земельної вищезгаданої ділянки встановлений статтею 19 Земельного кодексу України1990 року, згідно якої рішення про надання земельних ділянок у користування приймаються відповідними місцевими радами народних депутатів в межах їх компетенції.

Право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст. 23 ЗК 1990 року).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Липівської сільської ради народних депутатів від 30.03.1993, Державного акту на право постійного користування землею від 09.07.1994 ПП «Шанс»надано в постійне користування земельну ділянку площею 3,0 га, розташовану на території с. Липівка Тисменицького району Івано-Франкіської області. Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні листом архівного відділу тисменицької РДА за № 81/01-10 від 19.10.2011, рішенням 12 сесії ХХІ скликання Липівської сільської ради народних депутатів від 30.03.1993 року та Державним актом на право постійного користування землею від 09.07.1994. Згідно ст.ст. 22,23 Земельного кодексу України 1990 року (далі-ЗКУ) у редакції, чинній на час видачі позивачу акта на право постійного користування, право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості ) і одержання документа, що посвідчує це право. Право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються та реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України 2001 року право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно дослідженого судом в якості письмового доказу оригіналу Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №-4/00070, листа управління Держкомзему у Тисменицькому районі за №07-04-21/0461 від 17.03.2011 року вищезазначений акт зареєстрований у встановленому порядку.

Таким чином у позивача правомірно та підставно виникло право на користування земельною ділянкою, яке могло бути обмежено виключно на підставі відповідних нормативно-правових актів у встановленому законом порядку.

Як вбачається із розпорядження голови Тисменицької районної державної адміністрації №379 від 10.08.2006 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по Липівській сільській раді та передачу у власність земельних часток (паїв)»(далі- Розпорядження), яке прийняте на підставі ЗУ «Про порядок виділення в натурі на( місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)»від 05.06.2003 та Указу Президента №720 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», земельні частки (паї) загальною площею 691,2537га, які знаходяться за межами населеного пункту с. Липівка передано у власність та видано власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) державні акти на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Згідно вищевказаного Указу Президента паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Дане положення також закріплене в ЗУ Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)від 05.06.2003. Згідно ст.3 даного Закону підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних частк (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної , міської ради чи районної державної адміністрації.

Крім того судом встановлено, що на підставі даного розпорядження відповідачем видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 16558 від 18.11.2008- ОСОБА_4, серії ЯЖ № 165557 від 18.11.2008 ОСОБА_6, серії ЯЖ № 165556 від 20.11.2008 ОСОБА_3 та серії ЯЖ № 16559 від 22.12.2008-Ільків ОСОБА_9, які накладаються (знаходяться повністю або частково) у межах земельної ділянки ПП «Шанс», що підтвержується рішенням Липівської сільської ради від 05.05.2011 та листом Івано-Франківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»№ 1-1055 від 29.07.2011.

Як передбачено ч.5 ст.116 Земельного Кодексу України 2001 року, у редакції чинній на дату прийняття оскаржуваного розпорядження, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, предбаченому цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.149 ЗКУ вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що ПП «Шанс», будучи постійним користувачем земельної ділянки в урочищі ОСОБА_8 Липівка з 09.07.1994 року згідно Державного акта на право постійного користування землею, згоди на вилучення вказаної земельної ділянки та передачу у власність її іншими особам, як це було фактично зроблено розпорядженням Тисменицької РДА № 379 від 10.06.2008, не давало. Дана обставина відповідно до ч.3 чт. 72 КАСУне підлягає доказуванню, як така, що визнається сторонами та у суду не виникає сумніву в добровільності її визнання.

Крім того відповідачем суду не надано доказів скасування у встановленому порядку рішення 12 сесії ХХІ скликання Липівської сільської ради народних депутатів від 30.03.1993 року. Таким чином рішення, є було підставою для передачі позивачу у користування земельної ділянки є чинним, так і було таким на момент прийняття оскаржуваного розпорядження.

В звязку з наведеним суд приходить до висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного розпорядження порушено вимоги чинного законодавства, зокрема Конституції та Земельного Кодексу України.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що прийняте розпорядження не може бути скасоване, так як є ненормативним актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію фактом виконання, а саме отриманням громадянами державних актів на право власності на земельні ділянки. Як передбачено в рішенні Конституційного суду №7-рп/2009 від 16.04.2009 ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їх виконання, тому вони дійсно не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання, проте рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Гарантія права захисту порушеного права в суді закріплена також ст.55 Конституцією України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (п.1 ч.3 ст. 2 КАС України).

Таким чином, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Крім того, умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. За таких обставин оскаржуване рішення є протиправним та підлягає до скасування.

Однак на переконання суду позов підлягає до часткового задоволення.

Так судом встановлено, що оскаржуваним рішенням земельні ділянки були передані не лише ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 по справі, але і іншим особам - жителям с.Липівка. Жодних доказів неправомірності передачі у власність земельних ділянок іншим жителям с.Липівка судом не виявлено.

Одночасно суд приймає до уваги, що актом, який породжує набуття особою прав та обовязків власника землі чи землекористувача є рішення органу держаної влади , а державний акт на право власності на землю має похідний характер від рішення компетентного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади. Тому на переконання суду у разі скасування рішення державного органу, як незаконного, видані на підставі такого рішення державні акти на право власності на землю мають бути визнані нечинними.

Згідно ч.2 ст. 11 КАСУ в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять суд може вийти за межі позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування розпорядження Тисменицької районної державної адміністрації від 10.06.2008 №379 в частині передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та визнання нечинними державних актів на право власності на земельні ділянки видані: ОСОБА_4 - серії ЯЖ за №165558 від18.11.2008, ОСОБА_6 - серії ЯЖ за № 165557 від 18.11.2008, ОСОБА_3 - серії ЯЖ за №165556 від 20.11.2008, ОСОБА_5 - серії ЯЖ за № 165559 від 22.12.2008.

Судом відповідно до ч.3 ст.94 КАС України та пропорційно до задоволених вимог визначено розмір державного мита у сумі 15 грн. 30 коп, який підлягає відшкодуванню на користь ПП «Шанс»з Державного бюджету України.

На підставі 13, 14, ч.2 ст.19, ст.ст. 41, 51 Конституції України, ст.ст. 22, 23,116,149 Земельного Кодексу України, керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч. 3 ст.94, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Тисменицької районної державної адміністрації від 10.06.2008 №379 в частині передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7.

Державні акти на право власності на земельні ділянки видані: ОСОБА_4 - серії ЯЖ за №165558 від18.11.2008, ОСОБА_6 - серії ЯЖ за № 165557 від 18.11.2008, ОСОБА_3 - серії ЯЖ за №165556 від 20.11.2008, ОСОБА_5 - серії ЯЖ за № 165559 від 22.12.2008 визнати нечинними.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Шанс» 15 (пятнадцять) грн. 30 коп. державного мита.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова в повному обсязі виготовлена 07.11.2011 року.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_10