Справа № 2а-1870/2522/11
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2011-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2011 р. Справа № 2a-1870/2522/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дикач О.О.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Глухівський завод "Електропанель" до Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Глухівський завод «Електропанель», (далі Позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції (далі відповідач) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № /2 від 22.04.2011р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач отримав податкове повідомлення-рішення № /0 та податкове повідомлення-рішення № /0, якими Позивачу нараховане податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 132053 грн. і штрафні (фінансові) санкції на суму 61776 грн., та податкові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 30726 грн. і штрафні (фінансові) санкції в сумі 15363грн. Зазначені Рішення, прийняті на підставі висновків викладених в акті перевірки від 19.11.2010 р. № 1446/2301/00213764 «Про результати планової виїзної перевірки ПАТ «Глухівський завод «Електропанель», з якими позивач не згоден виходячи з наступного.

Не погодившись з вищезазначеними повідомленнями-рішеннями Позивач, 09 лютого 2011 р. оскаржив їх до Державної податкової адміністрації у Сумській області, 20.04.2011 р. Позивач, отримав від Державної податкової адміністрації у Сумській області рішення яким, повідомлення-рішення № /0 від 01.12.2010 року скасовано частково, на суму податкового зобов'язання по податку на прибуток у розмірі 128 883,00 грн., а податкове повідомлення-рішення № /0 по зобов'язаннях з податку на додану вартість залишено без змін.

Донарахування оскаржуваної суми податку на прибуток підприємств обґрунтоване в ОСОБА_4 перевірки завищенням валових витрат на загальну суму 199 447,00 грн. у зв'язку з включенням Позивачем до складу валових витрат пов'язаних з придбанням товарів у TOB «Серафім Стар», витрат по оплаті постачання їжі працівникам підприємства, згідно договору № 168/2009 від 30.06.2009 р. укладеного з СПД ОСОБА_5, витрат по оплаті маркетингових досліджень здійснених TOB «Мітон-Груп» та TOB «Східтехсервіс».

В процесі проведення перевірки Відповідачу, були надані видаткові накладні на підставі яких був отриманий товар від TOB «Серафім-Стар» які в повній мірі відповідають вимогам до первинних документів передбачених Законом України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Також Відповідачу були надані подорожні листи та товарно-транспортні накладні, які підтверджують доставку товару зі складу в місті Чугуєві Харківської області.

Реальність (товарність) здійснення операцій з поставки фехралевої полоси також була підтверджена Позивачем в процесі проведення перевірки, шляхом надання інших документів, які підтверджували факт отримання та використання в процесі виробництва фехралевої полоси отриманої від TOB «Серафім Стар».

Посилання Відповідача в ОСОБА_4 перевірки на відсутність TOB «Серафім Стар» за місцем реєстрації та не подання ним податкової звітності, як на підставу для зменшення валових витрат Позивача, також, на позивача, є безпідставними. Відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тобто відповідальність за вчинені TOB «Серафім Стар» порушення законодавства у вигляді негативних податкових наслідків не може бути покладена на Відповідача. Обов'язок щодо контролю за поданням звітності по сплаті податків покладений саме на податкові органи. Позивач не має повноважень та можливості здійснювати перевірку фактичного місцезнаходження, виробничої база, кадрового складу або своєчасності складання та подання податкової звітності контрагентами. Під час здійснення господарської діяльності Позивач, керується нормами чинного законодавства та економічними інтересами.

Таким чином, твердження Відповідача викладені в акті перевірки про нікчемність (безтоварність) операцій Позивача з TOB «Серафим Стар» позивач вважає необґрунтованими.

Також, позивач зазначає, що вартість послуг з постачання їжі працівникам підприємства утримувалась згідно заяв працівників підприємства з їх заробітної плати, витрати на виплату якої в повному обсязі включалися до складу валових витрат на підставі п. 5.6 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Під час перерахування зазначених коштів ФОП ОСОБА_5 згідно договору № 168/2009 від 30.06.2009 р. зазначені кошти ніколи не відносились в податковому обліку ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» до валових витрат, як це відображено в ОСОБА_4 перевірки.

Стосовно придбання маркетингових послу, позивач зазначає, що згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Підпунктом 5.2.1 цієї статті передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Позивач стверджує, що предметом договорів на отримання маркетингових послуг були послуги пов'язані з організацією продажу продукції Позивача, що передбачає включення понесених витрат до складу валових витрат на підставі статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". На підтвердження наданих послуг Позивачем, під час здійснення перевірки, були надані акти виконаних робіт які містять всі відомості визначені як обов'язкові статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Підставою для виключення зі складу податкового кредиту Позивача зазначених в акті податкових накладних Відповідач, як і у випадку зменшення валових витрат з податку на прибуток підприємств, зазначив нікчемність (безтоварність) тих самих операцій Позивача з TOB «Серафім Стар» та не пов'язаність з господарською діяльністю витрат на маркетингові послуги у відносинах з TOB «Мітон-Груп» та TOB «Східтехсервіс».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити виходячи з наступного.

Перевіркою встановлено, що на порушення Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включено витрати, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, а саме: до складу валових витрат ПАТ „ЕЛПА" включено витрати по проведенню маркетингових досліджень ТОВ «Мітон - Груп» та ТOB „Східтехсервіс". Відповідач зазначає, що витрати на маркетинг відносяться до витрат подвійного призначення, для яких пунктом 5.4 ст. 5 Закону 334 передбачено особливий порядок податкового обліку. Зокрема, абзацом першим підпункту 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону 334 встановлено, що до складу валових витрат платника податку включаються витрати на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку. При цьому підпунктом 5.4.8 п. 5.4 ст. 5 Закону 334 встановлено, що не включається до складу витрат платника податку готівка, витрачена на цілі, визначені підпунктом 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону.

Отже, витрати на маркетинг відображаються у складі валових витрат лише у разі, якщо вони відповідають витратам на передпродажні та рекламні заходи, які зазначені в підпункті 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону (зокрема, послуги по розміщенню продукції в місцях продажу, послуги з очищення, фасування, оперативного поповнення обсягів товарів на стелажах, розміщення інформації про товар тощо). При цьому відповідно до вказаного підпункту Закону платник податку має право включити до складу валових витрат витрати на маркетинг стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) таким платником. Тобто зазначені витрати мають бути безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю платника податку. Крім того, відповідач зазначає, що в актах виконаних робіт по TOB „Мітон Груп" та по TOB „Східтехсервіс" не вказано результати та обсяг маркетингових досліджень, таким чином відсутні зміст господарських операцій які були виконані при наданні маркетингових послуг, їх вимірники у натуральному та вартісному виразі.

Також, відповідач вважає, що на порушення п.5.1 ст.5 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств», до валових витрат ПАТ „ЕЛПА" безпідставно включено витрати по постачанню їжі працівникам підприємства в сумі 45 820грн. Вартість обідів щомісячно утримується із заробітної плати робітників ПАТ ,,ЕЛПА" та перераховується СПД ОСОБА_5 Вартість наданих послуг з постачання їжі оплачує ПАТ „ЕЛПА" та включає до валових витрат. Оскільки вартість обідів сплачується самими працівниками товариства то і послуги з постачання цих обідів не відносяться до власної господарській діяльності ПАТ „ЕЛПА" і не підлягають включенню до валових витрат товариства в сумі 45 820грн.

Крім того, ПАТ „ЕЛЛА" безпідставно включено до валових витрат суму 125 880,00грн., по взаєморозрахунках з TOB «Серафім Груп». Відповідно до матеріалів наданих ДПІ у Печерському районі м. Києва TOB „Серафім Стар" ВПМ ДПІ у Печерському р-ні м. Києва проведені заходи щодо фактичного встановлення місцезнаходження TOB „Серафім Стар" та складено довідку від 12.07.10 №465/Ф-3 про не знаходження платника за юридичною адресою АДРЕСА_1. Відповідно до інформації відділу адміністрування податку на прибуток ДПІ у Печерському районі м. Києва остання податкова звітність TOB „Серафим Стар" подана за березні 2010 року.

TOB „Серафім Стар" найманих працівників не має, згідно Розрахунку комунального податку на підприємстві значиться 1 працівник, звітність по податку на прибуток товариством не подавалась. Це, на думку відповідача, свідчить про відсутність у підприємства TOB "Серафім Стар", трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, а саме в частині відвантаження та перевезення товарів та необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині, купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей. Отже, підприємством відображені в податковій звітності правові взаємовідносини з вищевказаним суб'єктом господарювання без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків. Таким чином, підприємством порушено ст. 228 ЦК України щодо укладення правочину, який суперечить моральним засадам суспільства, а також порушує публічний прядок, спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, а отже є нікчемним.

Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає операції з поставки товарів TOB „Серафим Стар" ПАТ„ЕЛПА" не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже - є нікчемними.

Також, відповідач вважає, що до складу податкового кредиту ПАТ „ЕЛПА" безпідставно включено суми по проведенню маркетингових досліджень по TOB „Мітон -Груп" та по TOB „Східтехсервіс". Крім того, на порушення Закону України «Про податок на додану вартість» позивачем безпідставно включено до податкового кредиту ПДВ суму 25 176 грн. по господарським операціям з ТОВ «Серафім Стар».

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що Глухівською МДПІ була проведена планова виїзна перевірка Публічного акціонерного товариства «Глухівський завод «Електропанель» за період з 01.01.09 по 30.06.10, в результаті якої складено акт перевірки від 19.11.2010 р. № 1446/2301/00213764 «Про результати планової виїзної перевірки ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» (далі акт перевірки).

На підставі зазначеного акту перевірки Глухівською МДПІ прийняті податкове повідомлення-рішення від 01.12.2010 р. № /0, яким визначені податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 132053 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 61776 грн., та податкове повідомлення-рішення від 01.12.2010 р. № /0, яким визначено податкове зобов»язання з податку на додану вартість у сумі 30726 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 15363грн.

Не погодившись з вищезазначеними повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до Глухівської МДПІ, але скарга позивача була залишена без задоволення.

Позивач подав повторну скаргу на зазначені податкові повідомлення-рішення до Державної податкової адміністрації у Сумській області, яка рішенням «Про результати розгляду повторних скарг» податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.12.2010 року ( № /1 від 07.02.2011 року) скасувала частково, на суму податкового зобов'язання по податку на прибуток у розмірі 128 883,00 грн., у тому числі: основного платежу 82191 грн. та штрафних санкцій 46642 грн., а податкові повідомлення-рішення № /0 від 01.12.2010 року (№ /1 від 07.02.2011 року) про визначення зобов'язання з податку на додану вартість залишено без змін.

22.04.2011 року відповідач, на підставі рішення Державної податкової адміністрації у Сумській області «Про результати розгляду повторних скарг», прийняв нове податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 - замість частково скасованого № /0 від 01.12.2010 р. (№ /1 від 7.02.2011 р), визначивши Позивачу податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 49862 грн. і штрафні (фінансові) санкції на суму 15134 грн.

В акті перевірки відповідачем зроблено висновки про порушення позивачем пп.5.3.9 п.5.3, пп.5.4.4 п.5.4 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп.7.4.1, пп.7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" внаслідок безпідставного включення до складу валових витрат сум сплачених за отримані маркетингові послуги в розмірі 27 747 грн., (в тому числі за 1 квартал 2009 року в сумі 17 164 грн., 3 квартал 2009 року в сумі 10 583 грн.), та безпідставного включено до податкового кредиту ПДВ в сумі 5 550,00 грн., (в тому числі за березень 2009 року в сумі 3 433,00грн. серпень 2009 року в сумі 2 117,00 грн.) по цим же господарським операціям.

Суд погоджується з такими висновками податкового органу та вважає їх такими, що відповідають вимогам законодавства з огляду на таке.

З матеріалів справи суд вбачає, що між ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» (замовник) та TOB «Мітон-Груп» (виконавець) укладено договір № 135/2009 від 01.03.2009 р. предметом якого є надання маркетингових послуг (а.с. 134-135). Згідно вказаного договору об»єктом маркетингових послуг є кранові панелі, територія дослідження Україна. (п.1.4, п.1.3. договору). Напрямки маркетингових досліджень: можливості та перспективи ведення комерційних операцій щодо об»єкта маркетингових досліджень на території, відносно якої проводяться маркетингові дослідження; попит на продукцію; відомості про потенційних споживачів; можливість, доцільність та ефективність проведення рекламних кампаній; організація презентацій з метою ознайомлення споживачів з новими видами продукції; допомога в пошуку клієнтів (п.1.5. договору). Пунктом 2.2. договору передбачено, що виконавець надає результати дослідження письмово. Також п.4.1 договору передбачено, що виконавець, зокрема, зобов»язаний надати результати досліджень з детальним та повним описом всіх питань відповідно до передбачених цим договором напрямків дослідження.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 30.03.2009р. виконавцем були проведені маркетингові дослідження згідно договору № 135/2009, вартість послуг 20597,00 грн. (з ПДВ). (а.с. 128). Так, за результатами проведених досліджень замовнику був переданий перелік потенційних покупців його продукції. (а.с 129-130).

Крім того, 01.08.2009р. ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» укладає аналогічний договір № 206/2009 про проведення маркетингових досліджень з TOB «Східнотехсервіс» (виконавець) (а.с. 133). Як вбачається з аналізу змісту обох зазначених договорів, вони є ідентичними, тобто однаковий предмет договору, той же об»єкт дослідження (кранові панелі) та територія дослідження (Україна).

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 18.08.2009р. по договору №206/2099 маркетингові дослідження виконані в повному обсязі.

При цьому суд зазначає, що вказані акти приймання передачі не містять повної передбаченої п. 4.1. договорів інформації, а саме результати досліджень з детальним та повним описом всіх питань відповідно до передбачених цим договором напрямків дослідження. Перелік потенційних покупців продукції виконаний ТОВ «Митон-груп» також не містить даної інформації, а стосовно робіт виконаних TOB «Східнотехсервіс», суд зазначає, що позивач взагалі не надав суду результату цих робіт в письмовому вигляді.

Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача, що маркетингові послуги надані TOB «Східнотехсервіс» та ТОВ «Мітон-груп» фактично не призвели до укладення договорів позивачем з новими, раніше не відомими контрагентами, а отже не можуть вважатися такими що пов'язані з господарською діяльністю, знаходження внаслідок маркетингових досліджень саме нового покупця, з яким були відсутні будь-які господарські відносини, та укладення з ним угоди є необхідною умовою для віднесення відповідних витрат до складу валових витрат, витрати на маркетинг можуть відображались у складі валових витрат лише у разі, якщо вони відповідають витратам на передпродажні та рекламні заходи, які зазначені в підпункті 5.4.4 пункту 5.4 статті 5 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» (зокрема, послуги по розміщенню продукції в місцях продажу, послуги з очищення, фасування, оперативного поповнення обсягів товарів на стелажах, розміщення інформації про товар тощо).

Отже, для включення витрат на маркетинг до складу валових витрат необхідні були документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які, зокрема, підтверджували факт отримання маркетингових послуг від іншої особи, а також підтвердження зв'язку понесених витрат із господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пп.7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду ... складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до пп.7.4.4. п. 7.4 ст. 7 Закону «Про податок на додану вартість», якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеними висновки податкового органу щодо відсутності звязку понесених витрат на маркетингові послуги з господарською діяльністю платника, та обґрунтованими висновки податкового органу щодо безпідставності віднесення до складу валових витрат позивача витрат на маркетингові послуги від ТОВ «Мітон-груп» та ТОВ «Східтехсервіс» та до складу податкового кредиту сум ПДВ за цими господарськими операціями.

Крім того, в акті перевірки податковим органом зроблено висновок про порушення позивачем п.5.1 ст.5 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» внаслідок безпідставного включення витрат по постачанню їжі працівникам підприємства в сумі 45 820грн., (в тому числі: за 3 квартал 2009 року в сумі 10 402 грн., 4 квартал 2009 року в сумі 13 598 грн., за 1 квартал 2010 року в сумі 9 668 грн., 2 квартал 2010 року в сумі 12 152 грн.) до складу валових витрат.

Як вбачається з матеріалів перевірки, ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» має на балансі по рахунку 103 „Будинки та споруди" будівлю столової, де з 01.01.09 по 30.06.09 готували обіди для працівників товариства. З 01.07.09 приміщення столової було здано в оренду фізичній особі, суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_5 згідно договору оренди № 170/2009 від 30.06.09, №б/н від 02.01.10. Відповідно до договору № 168/2009 від 23.06.09 СПД ОСОБА_5 надає за плату послуги із забезпечення обідами працівників підприємства. Вартість обідів щомісячно утримується із заробітної плати робітників ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» та перераховується СПД ОСОБА_4 Відповідач стверджує, що вартість наданих послуг з постачання їжі позивач включає до складу валових витрат, а так як вартість обідів сплачується самими працівниками товариства то і послуги з постачання цих обідів не відносяться до власної господарській діяльності позивача та не підлягають включенню до валових витрат товариства.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме:

В акті перевірки зазначено, що отримання послуг з постачання їжі відображено в бухгалтерському обліку позивача ОСОБА_6 92 «Адміністративні витрати» Кт «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», на підставі цього відповідачем і було зроблено висновки про включення підприємством вказаних сум до складу валових витрат. Але як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки ПАТ «Глухівський завод «Електропанель», в бухгалтерському обліку послуги з постачання іжї працівникам відображались проводкою: ДТ 661 (заробітна плата) Кт 631 (контрагент ФОП ОСОБА_4В.) (а.с 177). Також позивачем надано розрахунок валових витрат за перевірений період (а.с. 209-217) в складі яких відсутні витрати по оплаті послуг з постачання їжі працівникам, показники вказаного розрахунку співпадають з показниками декларації з податку на прибуток позивача (а.с. 207-208).

Тобто, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також, в акті перевірки податковим органом зроблено висновок про те, що позивачем безпідставно включено до валових витрат суму 125 880,00грн. (в тому числі за 1 квартал 2010 року в сумі 20 880,00грн., за 2 квартал 2010 року в сумі 105 000,00 грн.) та до податкового кредиту ПДВ на суму 25 176 грн. (в тому числі за березень 2010 року в сумі 4 176 грн., за квітень 2010 року в сумі 21 000 грн.) по господарським операціям з TOB «Серафім Груп» м. Київ, так як правочини між TOB „Серафім Стар" та ПАТ «Глухівський завод «Електропанель», на думку податкового органу є нікчемним.

Суд вважає такі висновки відповідача безпідставними виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був отриманий товар (фехралева полоса Х15Ю5Т ГОСТ 12766.2-90 р. 1,6x16,0мм.) від TOB «Серафім-Стар» на підставі видаткових накладних № 033108 від 31.03.2010р. на суму 20 880 грн. без ПДВ та № 042601 від 26.04.2010 р. на суму 105 000 грн. без ПДВ (а.с. 113, 117). Також в матеріалах справи є подорожні листи та товарно-транспортні накладні, які підтверджують доставку товару зі складу в місті Чугуєві Харківської області за накладною № 042601 від 26.04.2010 р. на суму 105 000 грн. транспортом Позивача (а.с. 125-126). Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, за накладною № 33108 від 31.03.2010 р. на суму 20880 грн. доставка товару здійснювалася TOB «Серафім Стар» самостійно, тому транспортні документи на цю партію товару у Позивача відсутні, оскільки вони є внутрішніми документами TOB «Серафім-Стар». Крім того, ТОВ «Серафім-Стар» на адресу позивача були виписані податкові накладні (а.с. 123-124), частково оплата за товар проводилась у безготівковому порядку, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с 119), також в бухгалтерському обліку позивача рахується кредиторська заборгованість перед ТОВ «Серафім Стар». Також факт отримання та використання в процесі виробництва фехралевої полоси отриманої від TOB «Серафім Стар», підтверджується наявними в матеріалах справи :

- паспорту на прихід сировини, матеріалів, комплектуючих від TOB «Серафім Стар», який підписаний членами комісії по вхідному контролю у кількості семи чоловік;

- прибуткового акту № 00000441 від 30.04.2010 року, з підписом комірника, про прийняття фехралевої полоси в кількості 3500 кг на склад;

- картки складського обліку матеріалів № 236;

- паспорту на прихід сировини, матеріалів, комплектуючих, від TOB «Серафім Стар», який підписаний членами комісії по вхідному контролю;

- прибуткового акту № 00000356 від 31.03.2010 року, з підписом комірника, про прийняття фехралевої полоси в кількості 696 кг на склад;

- картки складського обліку матеріалів № 201.

Суд зазначає, що статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2 ст.3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку. Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704. первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Суд вважає, що документи (видаткові, податкові накладні, товарно транспортні накладні, платіжні доручення) щодо операцій купівлі продажу товарів між ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» та ТОВ «Серафім - Стар» мають всі обовязкові реквізити визначені законодавством, а відтак є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку та відображають фактично здійснені позивачем господарські операції.

Відповідно до п. 3.1.1 ст. 3, п. 7.1, п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єктом оподаткування цим податком є операції платників податків з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України; продаж товарів здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням ПДВ; особа - продавець, яка зареєстрована як платник ПДВ, зобов'язана на кожну повну або часткову поставку товарів нарахувати покупцю ПДВ та скласти і передати йому податкову накладну, яка є підставою для зарахування вказаної в ній суми ПДВ до податкового кредиту. Пункт 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачає, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно до п.п. 7.2.3 п.7.2, п.п. 7.3.1 п.7.3 та п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.,7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна є підставою для визначення сум податкового кредиту, оскільки тільки цей документ підтверджує одну з подій, що здійснено покупцем: чи то оплату товару чи отримання товару від продавця, що є підставою для виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Згідно п.п. 7.2.4 п.7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податку на додану вартість та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Відповідно до п.9.6 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість" свідоцтво про реєстрацію особи в якості платника ПДВ діє до дати його анулювання.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент видачі податкових накладних ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» та його контрагент були зареєстровані органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платників податку на додану вартість, про що є відповідне свідоцтво, а отже мали право складати податкові накладні.

Отже, зважаючи, що підприємство має належним чином оформлені податкові накладні, то, суд вважає, що сума податку на додану вартість правомірно віднесена ПАТ «Глухівський завод «Електропанель».

Крім того, посилання відповідача на те, що оплата за вказаний товар позивачем в повному обсязі проведена не була, суд вважає безпідставним так як згідно норм Закону України «Про податок на додану вартість» фактична оплата придбаного товару є обовязковою умовою для включення сум ПДВ до розрахунку бюджетного відшкодування, в даному ж випадку позивач вказані суми до відшкодування з бюджету не заявляв а тільки включив до складу податкового кредиту.

Пунктом 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», передбачено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно пп.5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (товарів, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 -5.7 цієї статті.

Згідно до пп.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", зокрема, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковій платіжними та іншими документами,

Суд зауважує, що витрати по придбанню товарів у ТОВ «Серафім - Стар», що віднесені ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» до складу валових витрат, підтверджені належним чином оформленими розрахунковими та платіжними документами (платіжними дорученнями, видатковими накладними), а отже, суд вважає, що ці дії позивача є такими що відповідають вимогам законодавства.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, податковий орган як на одну з основних підстав висновку про нікчемність угоди між позивачем та ТОВ «Серафім Стар» посилається на акт №103/23-10/36521202 від 21.02.2011 «Про результати документальної перевірки ТОВ «Серафім Стар» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 26.05.2009 по 31.12.2010» (а.с. 164-171) , де зазначено про порушення кримінальної справи №69-107, яка знаходиться в провадженні Слідчого управління податкової міліції ДПА України. В даному акті перевірки вказано, що нібито, під час розслідування вказаної кримінальної справи встановлено, що в травні 2009 року було створено та зареєстровано на підставну особу ОСОБА_7 фіктивне підприємство ТОВ «Серафім Стар».

З цього приводу суд зазначає, що стаття 72 КАС України передбачає тільки вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння, чи вчинене воно цією особою.

Кримінальна справа на яку посилається позивач була порушена відносно посадових осіб іншого підприємства (а не стосовно контрагентів цього правочину).

Факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами щодо наявності протиправного умислу, встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили податковою інспекцією не наведено.

Згідно ч.4. ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. (ч.2 ст.71) Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. (ч.4 ст.71). Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. (ч.6 ст.71).

Суд зазначає, що не дивлячись на неодноразові вимоги суду відповідач не надав суду жодного доказу на які йдеться посилання в акті №103/23-10/36521202 від 21.02.2011 «Про результати документальної перевірки ТОВ «Серафім Стар» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 26.052009 по 31.12.2010». Також, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, суд надсилав запит до ДПА України про надання вказаних доказів, але всупереч нормам КАС України вимоги суду виконані не були.

Отже, виходячи з наявних в справі доказів судом встановлено, що оскаржений правочин був товарним, товар був отриманий позивачем, що підтверджується відповідними видатковими та податковими накладними, та як встановлено перевіркою в подальшому був використаний позивачем в основниму виробництві, факт збитковості операції, чи невідповідності господарської діяльності не встановлено.

Жодного доказу який би свідчив, що протиправна діяльність інших підприємств безпосередньо повязана зі спірним правочином і про таку діяльність були обізнані посадові особи позивача та приймали в ній участь не надано.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача про нікчемності договорів між ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» та ТОВ "Серафім- Стар" ґрунтуються на припущеннях, що суперечить ст. 159 КАС України. Факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладанні з матеріалів справи не вбачається.

Отже суд приходить до висновку, що податковий орган не довів суду правомірність висновків викладених в акті перевірки щодо нікчемності правочину між позивачем та ТОВ «Серафім-Стар» та донарахованих в зв»язку з цим податкових зобов»язань.

Враховуючи розрахунок донарахованих сум податків та застосованих штрафних санкцій за актом перевірки ПАТ «Глухівський завод «Електропанель», зроблений податковим органом (а.с. 243), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № в сумі 42925,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 10808,00 грн. та №/2 в сумі 25176,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 12588,00 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства "Глухівський завод "Електропанель" до Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції № НОМЕР_1 від 22 квітня 2011 року в частині визначення податкового зобовязання з податку на прибуток в сумі 42925,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 10808,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції № /2 від 22 квітня 2011 року в частині визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 25176,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 12588,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити. < Сума стягнення (цифрами) > < Текст >

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2011 року.

Суддя (підпис) В.О. Павлічек

З оригіналом згідно

Суддя В.О. Павлічек