Справа № 2а/0470/13363/11
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2012-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2012 р. Справа № 2а/0470/13363/11
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
Від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.09.2011р. № НОМЕР_1, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2011р. Приватний підприємець ОСОБА_5 звернулася з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та просить визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 12 вересня 2011 року № НОМЕР_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 01.07.2011р. по 11.08.2011р. працівники відповідача провели планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008р. по 30.06.2011р. за результатами якої було складено акт від 18.08.2011р. та встановлено порушення позивачем пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, статті 9 та 10 Закону України «Про податок на додану вартість» у звязку з чим в подальшому податковим органом позивачу було донараховано ПДВ в сумі 1439575 грн. 55 коп. Позивач не погоджується з висновками, викладеними в оспорюваному рішенні, оскільки вона здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування згідно до Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998р. «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» та у перевіряємий період фактично отримала виручку у розмірі комісійної винагороди по договору комісії № 107 від 01.02.2009р. з ТОВ «Хлібзавод № 3», яка в сукупному розмірі не перевищує 500 000 грн. на рік. Позивач зазначає, що сума транзитних коштів, які підлягають обовязковій передачі третій особі не може бути виручкою від реалізації послуг та відповідно обєктом оподаткування єдиним податком, оскільки в податковому розумінні надання товарів за договорами доручення не вважаються продажем згідно п.1.31 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» і внесена оплата постачальнику ( ТОВ «Хлібзавод № 3») в рахунок погашення боргу за відпущену хлібобулочну продукцію не може вважатися виручкою, бо кошти, котрі були внесені ПП ОСОБА_5 являлись позиковими засобами. Також позивач стверджує, що сума грошових коштів, яка зазначена в акті перевірки як виручка, не може вважатися такою згідно з Указом № 727/98 у звязку з тим, що Указ орієнтований на підприємця, власний дохід якого не перевищує 500тис. грн., а тому вважає, що не має підстав для донарахування податку на додану вартість та підстав для реєстрації платником ПДВ. За викладених обставин, позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення має бути скасоване як таке, що суперечить законодавству.

Представники відповідача проти позову заперечують, у судовому засіданні та у наданих письмових запереченнях просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що під час перевірки діяльності позивача у період з 01.07.2008р. по 30.06.11р. відповідно до наданих позивачем документів було встановлено, що фактичною діяльністю позивача була роздрібна торгівля хлібобулочними виробами за готівковий рахунок, виручка від реалізації здавалася частково в касу ТОВ «Хлібзавод № 3» та в касу банку на відповідні рахунки вказаного підприємства на підставі договорів комісії на продаж продукції від 01.02.2009р., від 01.02.2010р, від 01.01.2011р. Вказаний факт підтверджується поясненнями представника позивача, а також листом від 17.08.2011р. ТОВ «Хлібзавод № 3» яким підтверджено факт отримання виручки ( в касу/або на рахунки в банку підприємства) від ФОП ОСОБА_5 в сумі 7177543 грн. 31 коп. та виплати комісійної винагороди в сумі 991683 грн. за період з 01.02.2009р. по 31.03.2011р. Представники відповідача зазначають, що позивач у вищевказаний період до звіту субєкта малого підприємництва-фізичної особи платника єдиного податку включала виручку від реалізації продукції (товарів, робіт та послуг) не в повному обсязі, що є порушенням ст.ст.1,5 Указу № 727, якими передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт,послуг) за рік не перевищує 500 тисяч грн. Тобто, суми перевищення понад 500 000 грн. повинні оподатковуватися окремо згідно з нормами чинного законодавства та оподатковуватися за правилами відповідно до розділу ІУ Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» з урахуванням положень п.9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». За викладеного, представники відповідача вважають, що позивач у звязку з перевищенням у квітні 2009 року встановленого граничного розміру обсягу продажу для платника єдиного податку (500 тис. грн.), повинна була з червня 2009 року відповідно до п.9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» зареєструватися платником ПДВ, чого позивачем не було зроблено.

Позивач в судове засідання не зявилася, однак 16.02.2012р. надала до канцелярії суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та у відсутність її представників, крім того, у заяві зазначила про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.64).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги заяву позивача про розгляд справи без її участі та без участі її представників, строки розгляду і вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності позивача та її представників з урахуванням поданої позивачем заяви.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 27.02.2012р.

У ході судового розгляду справи, судом встановлено, що з 22.07.2011р. по 11.08.2011р. на підставі п.п.20.1.4 п.21 ст. 20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75, п.77.1 ст. 77 Податкового кодексу України, відповідно до наказів від 01.07.2011р. №1393, від 04.08.2011р., направлень від 22.07.2011р. №545,546,547 виданих ДПІ у м.Дніпродзержинську та плану графіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ОСОБА_5 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008р. по 30.06.2011р.

За результатами перевірки ДПІ у м. Дніпродзержинську було складено акт №3958/756/17-324/НОМЕР_2 від 18.08.2011р. за висновками якого встановлені порушення позивачем ст.1,2 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998р., ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26.12.1992р. «Про прибутковий податок з громадян» в результаті чого донараховано податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у сумі 117809,75 грн., в тому числі: за 2009р.- 30096,92 грн., за 2010р. 71736,13 грн., за 2011р. 15976,70 грн.; ст. 9,10, пп.7.3.1 п.7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті чого донараховано ПДВ в сумі 1439575,55 грн., в тому числі: за 2009р.-428518,45 грн., за 2010р.- 833114,03 грн., за 2011р. 177943,07 грн.(а.с.8-24).

В п.п.2.2, 2.4 розділу 2 акту перевірки містяться посилання на те, що в порушення Указу № 599 в ході перевірки ФОП ОСОБА_5 книга обліку доходів та витрат відсутня та до перевірки не надана. Відповідно до наданих документів фактичною діяльністю позивача була роздрібна торгівля хлібобулочними виробами кінцевому споживачу (населенню) за готівковий рахунок. Виручка від реалізації здавалася частково в касу підприємства ВАТ «ПАН» та ТОВ «Хлібзавод № 3» та в касу банку на відповідні рахунки зазначених підприємств. Комісійна винагорода отримувалася позивачем у готівковому вигляді. На підставі договорів комісії на продаж продукції від 10.04.2008р. № 190, від 01.02.2009р. № 107, від 01.02.2010р. Б/н, від 01.01.2011р. № 1/к, де позивач є комісіонером, а ТОВ «Хлібзавод № 3 та ТОВ «ПАН» є комітентами. Також в акті перевірки було встановлено, що ТОВ «Хлібзавод № 3» підтвердив факт отримання виручки ( в касу/або на рахунки в банку підприємства) від ФОП ОСОБА_5 в сумі 7177543,31 грн. та виплати комісійної винагороди в сумі 991683 грн. за період з 01.02.2009р. по 31.03.2011р. згідно актів звірки взаєморозрахунків по 2009, 2010 та 2011рр., що свідчить про те, що позивач до звіту субєкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку включала виручку від реалізації продукції (товарів, робі, послуг) не в повному обсязі, що призвело до перевищення граничного рівня 500 тисяч грн. у квітні 2009р., встановленого ст. 2 Указу №727 та доходи отримані позивачем, які перевищують вищевказаний граничний розмір повинні оподатковуватися за правилами відповідно розділу ІУ Декрету КМУ № 13-92. При цьому, зазначено, що у звязку з перевищенням встановленого граничного розміру обсягу продажу для платника єдиного податку (500 тисяч грн.) позивач повинен був з червня 2009р. зареєструватися платником ПДВ відповідно до п.9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до порушення п.п.7.3.1 п.7.3 вказаного Закону та не було задекларовано податкові зобовязання з ПДВ в сумі 1439575,55 грн., в т.ч. по періодах: з червня 2009р. 428518,45 грн., 2010р-833114,03 грн., 2011р.-177943,07 грн. (а.с.14-21).

В подальшому, податковою інспекцією на підставі вищевказаного акту перевірки було прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.09.2011р. № НОМЕР_1 яким позивачеві було збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем 1439575,55 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 315409,13 грн. (а.с.7).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників відповідача, які брали участь у судовому засіданні, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню щодо визнання незаконним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення лише в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 315 409 грн. 13 коп., а в іншій частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування осопрюваного податкового повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобовязання за основним платежем у розмірі 1439575 грн. 55 коп. слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

З 01.01.2011р. набрав чинності Податковий кодекс України.

Однак, виходячи з того, що податковим органом перевірка позивача здійснювалася за період з 01.07.2008р. по 30.06.2011р., до правовідносин, які виникли між сторонами в 2008-2010р.р. слід застосовувати законодавство України, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а до правовідносин сторін щодо перевірки позивача у липні-серпні 2011р. та застосування штрафних санкцій слід застосовувати норми Податкового Кодексу України з урахуванням того, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Як вбачається з наданих документів, Субєкт підприємницької діяльності - фізична особа підприємець ОСОБА_5 є платником єдиного податку з 01.01.2010р. за видами діяльності роздрібна торгівля продуктами харчування за адресою: м. Дніпродзержинськ, ЦКР-мясний, овочевий павільйон (торгові кіоски), що підтверджується копією свідоцтва про сплату єдиного податку серії З № 519005 (а.с.32).

Так, між ТОВ «Хлібзавод № 3» та позивачем були укладені договори комісії на продаж продукції № 107 від 01.09.2009р., № 1/к від 01.01.2011р., б/н від 02.02.2009р., де ТОВ «Хлібзавод № 3» виступав Комітентом, а позивач Комісіонером.

За умовами вказаних договорів позивач як Комісіонер зобовязувалася за дорученням ТОВ «Хлібзавод № 3» - Комітента за комісійну плату укласти за рахунок Комітента, але від свого імені договір щодо продажу продукції за цим договором, а Комітент ТОВ «Хлібзавод № 3» зобовязувався передати позивачу продукцію для продажу на суму 500 000 грн.

Пунктами 5.1, 5.2 розділу 5 вказаних вище договорів встановлено порядок розрахунків між сторонами відповідно до якого комісійна плата Комісіонерові (позивачеві) складає 20 відсотків від суми, на яку передана продукція і сплачується шляхом утримання Комісіонером (позивачем) належних останньому сум з грошових коштів, які надійшли до Комісіонера за договором купівлі-продажу із третьою особою. Грошові кошти, належні Комітенту (ТОВ «Хлібзавод № 3») за отриману Комісіонером (позивачем) продукцію, виплачуються Комісіонером (позивачем) Комітенту (ТОВ «Хлібзавод № 3») протягом трьох банківських діб з моменту передачі цієї продукції Комісіонеру (позивачу).

Під час перевірки та на вимогу суду позивачем не було надано книги доходів і витрат у звязку з її втратою, що підтверджується копією висновку дільничного інспектора міліції Заводського райвідділу ОСОБА_6 від 06.04.2011р. (а.с.67).

18.08.2011р. у ході проведення перевірки позивача податковою інспекцією було встановлено, що за вказаними договорами комісії позивач виручку від реалізації продукції (хлібобулочних виробів кінцевому споживачу населенню) здавала частково в касу підприємства ВАТ «Хлібзавод № 3» та в касу банку на відповідні рахунки зазначених підприємств, комісійна винагорода отримувалась ФОП ОСОБА_5 у готівковому вигляді,що підтверджується письмовими поясненнями представника позивача (а.с.71).

Під час перевірки податковими інспекторами був використаний акт виїзної позапланової документальної перевірки від 01.07.2011р. ТОВ «Хлібзавод № 3» за період з 01.01.2010р. по 31.03.2011р. та було встановлено факт отримання від ФОП ОСОБА_5 в касу підприємства грошових коштів від реалізації товару на суму 4002851 грн. 15коп. (у тому числі за 2010р.-3215149,74 грн., за 1 кв. 2011р. 787701,41 грн.) та на рахунок підприємства 450308,00 грн. (в т.ч. за 2010р. 450308,00 грн., за І квартал 2011р. 0 грн.), Суми надані без врахування комісійної винагороди.

Також на запит податкової інспекції щодо підтвердження факту отримання грошових коштів від ФОП ОСОБА_5 та отримання нею комісійної винагороди за період з 01.07.2008р.по 30.06.2011р. листом від 17.08.2011р. № 32/4 ТОВ «Хлібзавод № 3» на підставі документів бухгалтерського обліку, а саме: прибуткових касових ордерів, банківських документів, товаро-транспортних накладних, видаткових накладних та інших документів підтвердив факт отримання виручки ( в касу/або на рахунки в банку підприємства) від ФОП ОСОБА_5 в сумі 7177543,31 грн. та виплати комісійної винагороди в сумі 991683,00 грн. за період з 01.02.2009р. по 31.03.2011р. (а.с.16, 73).

За даними перевірки встановлено, що перевищення граничного розміру доходу отриманого ФОП ОСОБА_5В.( понад 500 тис.грн.) виникло у квітні 2009р., що підтверджується даними актів звірки та відомостями від ТОВ «Хлібзавод № 3» (а.с.73).

Таким чином, до звіту субєкта малого підприємництва ФОП ОСОБА_5 у період з 01.07.2008р. по 30.06.2011р. включала виручку від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не в повному обсязі, лише суму комісійної винагороди.

Пунктом 1.31 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що продаж товарів будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими угодами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998р. ( чинного до 01.01.2012р.) було встановлено,що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких субєктів малого підприємництва, зокрема, фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції(товарів, робіт,послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Пунктом 5 статті 1 Указу № 727/98 визначено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Статтею 2 вказаного Указу № 727/98 передбачено, що до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника не включаються доходи, що обкладаються єдиним податком. При цьому,слід зазначити,що ставки єдиного податку встановлюються місцевими радами виключно з врахуванням меж дозволеного Указом № 727/98обсягу виручки для субєктів малого підприємництва 500 000 грн. за рік.

Отже, оскільки комісіонер (фізична особа-платник єдиного податку) здійснює саме продаж (реалізацію) товару покупцю, то сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності-платником єдиного податку на розрахунковий рахунок за здійснення операції з продажу комісійного товару, яка включає в себе і суму винагороди, вважається виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) та враховуючи положення Указу, не повинна перевищувати протягом календарного року 500 тис. грн.

У відповідності до статті 5 вказаного вище Указу № 727/98, у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного періоду (кварталу).

Тобто, з аналізу вищенаведених норм Указу № 727/98 видно, що у разі перевищення обсягу виручки понад 500 тис. грн. єдиний податок сплачуватися не може та з урахуванням того, що перевищення граничного розміру обсягу виручки відбулося у квітні 2009р. позивач повинна була перейти на загальну систему оподаткування з червня 2009р.

Відповідної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний Суд України у своїй постанові від 10.11.2011р. № К-15907/08 (а.с.89-92).

Також, з наявних в матеріалах справи документів видно, що ФОП ОСОБА_5 здійснила продаж хлібобулочних виробів на суму 7197877,91 грн. у період з 01.06.2009р. по 01.06.2011р., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які отримані податковим органом у ході перевірки позивача від ТОВ «Хлібзавод № 3», які у відповідності до вимог Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного у вказаний період) є обєктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» ( чинного на момент виникнення спірних відносин), особа підлягає обовязковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної компютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (оплачена, надана) такій особі або в рахунок зобовязань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 грн. (без урахування податку на додану вартість).

Згідно п.9.3 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», особи, які підпадають під визначення п.2.3 ст. 2 цього Закону, зобовязані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

Статтею 9 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено порядок реєстрації осіб як платників податку на додану вартість. Пунктом 9.4 статті 9цього Закону передбачено, що якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону не більше ніж у два рази, така особа зобовязана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за не нарахування або не оплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Враховуючи зазначені вище вимоги діючого на той момент законодавства, ФОП ОСОБА_5 у звязку з перевищенням встановленого граничного розміру обсягу продажу для платника єдиного податку (500 тис. грн.) повинна була з червня 2009р. зареєструватися платником податку на додану вартість.

Позивачем у ході судового розгляду справи суду не надано доказів того, що вона зареєструвалася платником податку на додану вартість у встановленому вище порядку відповідно до наведених норм законодавства України у період з 01.06.2009р. по 01.06.2011р.

У відповідності до п.п.7.3.1 п.7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»( чинного станом на 2009-2010р.р.) датою виникнення податкових зобовязань з продажу товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, або дата відвантаження товарів. Ставка податку на додану вартість 20 відсотків згідно п.6.1 ст. 6 вищевказаного Закону.

Таким чином, в порушення вищевказаної норми Закону, ФОП ОСОБА_5 не задекларовано податкове зобовязання з ПДВ в сумі 1439575,55 грн., в тому числі по періодах: з червня 2009р. 428518,45 грн.; 2010р. 833114,03 грн.; 2011р. 177943,07 грн. (а.с.21).

Статтею 19 Конституції України встановлено,що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, з урахуванням ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 12.09.2011р. № НОМЕР_1 в частині збільшення позивачеві суми грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 1439575,55 грн. є правомірним та законним, а висновки податкового органу про перевищення обсягу отриманої позивачем виручки у червні 2009р. понад 500 тис. грн. підтверджені належними та допустимими доказами, які досліджені судом у ході судового розгляду справи, а тому в цій частині позовних вимог позивачеві слід відмовити.

В той же час, за вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідачем безпідставно були застосовані до позивача штрафні (фінансові) санкції в сумі 315409,13 грн. за вказані вище порушення на підставі п.123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком штрафних санкцій(а.с.87-88), оскільки норми Податкового кодексу України набрали законної сили з 01.01.2011р. та можуть бути застосовані до порушень, встановлених лише з 01.01.2011р., тоді як відповідачем в акті перевірки встановлено порушення, вчинені позивачем у період з червня 2009р. по березень 2011р.

Крім того, суд виходить із того, що відповідно до ч.5, ч. 7 підрозділу 10 Інших Перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що у зв'язку з набранням чинності цим Кодексом штрафні санкції, які можуть бути накладені на платників податків за порушення нормативних актів Кабінету Міністрів України, центрального податкового органу, положень, прямо передбачених цим Кодексом, починають застосовуватися до таких платників податків за наслідками податкового періоду, наступного за податковим періодом, протягом якого такі акти були введені в дію. Штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Згідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, податковий орган повинен був застосувати до позивача штрафні (фінансові) санкції, які помякшують відповідальність з урахуванням ч.5 ч. 7 підрозділу 10 Інший Перехідних положень Податкового кодексу України.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 12.09.2011р. № НОМЕР_1 підлягає скасуванню в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 315409,13 грн., оскільки вони застосовані відповідачем у порушення вищенаведених норм Податкового кодексу України за порушення вчинені позивачем у 2009-2010р.р.

Статтями 7, 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що принципами здійснення правосуддя в адміністративній справі є: верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем не було надано жодних доказів та не наведено жодних підстав на підтвердження позиції позивача, викладеній у позовній заяві. Також позивачем не надано суду і доказів не перевищення граничного розміру обсягу виручки, встановленого ст.1 Указу Президента України № 727/98, оскільки книга доходів і витрат суду не надано на вимогу суду, а наведені в позові дані щодо отриманої позивачем виручку у спірний період не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Є безпідставними і посилання позивача на наявність заборгованості підприємств перед ФОП ОСОБА_5, які не розрахувалися за отриманий товар з 01.09.2010р. по 31.01.2011р., оскільки наведені дані спростовуються копією письмового пояснення ПП ОСОБА_5 від 22.07.2011р., в якому позивач зазначила про відсутність дебіторської та кредиторської заборгованості на момент перевірки (а.с.76).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи, що позивачем понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 35012 від 21.10.2011р.(а.с.30) та з урахуванням часткового задоволення позову, підлягають стягненню з державного бюджету на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12,71,86, 91, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.09.2011р. № задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 12.09.2011р. за № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 315 409 грн. 13 коп.

В іншій частині позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 12.09.2011р. за № в частині збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 1439575,55 грн. відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємця ОСОБА_5 (51921, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп. ( одна грн. 70 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 05.03.2012р.

Суддя ОСОБА_1