Справа № 2а-1670/3573/12
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2012-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2012 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/3573/12

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

при секретарі Ворошилові Ю.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2012 року Відкрите акціонерне товариство "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - позивач, ВАТ "ПГЗК") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби (надалі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування наступних податкових повідомлень-рішень:

- №/63 від 16.05.2012 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 3 048 297 грн. 75 коп., з них: сума завищеного бюджетного відшкодування - 2 455 402 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 592895 грн. 75 коп.;

- №/64 від 16.05.2012 року, яким ВАТ "ПГЗК" зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 108354 грн.;

- №/598 від 16.05.2012 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 3 952 061 грн., з них: за основним платежем - 3 204 697 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 747 364 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №/63 від 16.05.2012 року та №/64 від 16.05.2012 року, винесені відповідачем на підставі висновку про порушення ч. 1, 5 ст.203, п. 1, 2 ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України, пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (надалі - ЗУ "Про ПДВ"), п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу, а саме: про завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за червень 2008 року - березень 2011 року на загальну суму 2 455 402 грн. та завищення заявленої суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в березні 2011 року в сумі 108 354 грн. по взаємовідносинах з ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка".

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення №/598 від 16.05.2012 року прийнято відповідачем на підставі висновку про порушення ч. 1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України, пп. 5.2.1 п.5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.1 ст. 5 ОСОБА_4 України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94 - ВР, а саме: заниження податку на прибуток в сумі 3 204 695 грн., в тому числі за період з 2 кв. 2008 року по 1 кв. 2011 року в сумі 3 204 695 грн.

Разом з тим, правомірність формування податкових зобов`язань позивача з податку на додану вартість та з податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка" під час купівлі запчастин та надання послуг з технічного обслуговування та ремонту техніки підтверджено належними документами (податковими накладними, видатковими накладними, банківськими виписками та іншими первинними документами), складеними відповідно до вимог ст. 9 ОСОБА_4 України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А висновки перевірки про нікчемність угод позивача із ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка" не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають дійсним обставинам.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні.

У письмових запереченнях відповідач в обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №/63 від 16.05.2012 року та №/64 від 16.05.2012 року зазначав, що договори, укладені між позивачем та ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка" не спричиняють реального настання правових наслідків, оскільки контрагенти позивача: ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка" формували свій податкових кредит за рахунок операцій з постачальниками, у яких, на думку відповідача, відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності. На вищезазначені обставини відповідач посилався, як на підстави визнання правочинів між позивачем та ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка" нікчемними. Відповідно, на думку податкового органу, ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" формував валові витрати та податковий кредит на підставі угод, які укладені без мети реального настання наслідків. За таких обставин, враховуючи, що, на думку відповідача, господарські відносини між ВАТ "ПГЗК" та ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка" не мали реальний характер, позивачу донараховано податкове зобов'язання з бюджетного відшкодування в сумі - 3 048 297 грн. 75 коп., з них: сума завищеного бюджетного відшкодування - 2 455 402 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 592895 грн. 75 коп., а також зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 108 354 грн.

Обґрунтовуючи правомірність податкового повідомлення-рішення №/598 від 16.05.2012 року відповідачем зазначено, що оскільки витрати позивача на користь ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка" не підтверджені, оскільки витрати були здійсненні на підставі нікчемних, на думку відповідача, правочинів - це є порушенням ч.1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, ст. 228 ЦК України; пп. 5.2.1 п.5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.1 ст. 5 ОСОБА_4 України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР, а тому позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в розмірі - 3 204 697 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції в розмірі - 747 364 грн.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

У період з 03.08.2011 року по 05.08.2011 року згідно постанови начальника СВ ПМ Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області від 02.08.2011 року, на підставі направлення від 03.08.2011 року №3448/003448 та наказу від 03.08.2011 року №4052 головним державним податковим ревізором - інспектором, інспектором податкової служби І рангу, відділу перевірок платників податків управління податкового контролю юридичних осіб Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_5 проведено позапланову виїзну перевірку ВАТ "ПГЗК" (ідентифікаційний код 00191282) по питанню фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" () та ТОВ "ТД "Автомеханіка" () за період з 01.01.2008 року по 31.03.2011 року.

За результатами перевірки складено акт від 05.08.2011 року №5298/23-209/00191282 (а.с. 17-66, т.1), в якому відображено порушення позивачем ч. 1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України, пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (надалі - ЗУ "Про ПДВ"), п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу, а саме: про завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за червень 2008 року - березень 2011 року на загальну суму 2 455 402 грн. та завищення заявленої суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в березні 2011 року в сумі 108 354 грн. по взаємовідносинах з ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка", а також ч. 1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України, пп. 5.2.1 п.5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.1 ст. 5 ОСОБА_4 України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 року № 334/94-ВР, а саме: заниження податку на прибуток в сумі 3 204 695 грн., в тому числі за період з 2 кв. 2008 року по 1 кв. 2011 року в сумі 3 204 695 грн.

Відповідно висновків Акту перевірки (том 1, а.с. 17-66), порушення податкового законодавства виникло у зв'язку із тим, що договори, укладені між ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" та ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка" визнані нікчемними на підставі Акту позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та, відповідно ТОВ "ТД "Автомеханіка". Актом перевірки ТОВ "ТД "Автомеханіка" було встановлено вчинення нікчемних правочинів по факту не підтвердження надання ТМЦ (запчастин) та послуг ТОВ "ТД "Автомеханіка" переліком організацій-постачальників з підстав відсутності необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів (том 74, а.с. 122). Актом перевірки ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" було встановлено вчинення нікчемних правочинів по факту не підтвердження надання ТМЦ (запчастин) та послуг ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" переліком організацій-постачальників з підстав відсутності необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів (том 74, а.с. 174-175).

Таким чином, податковим органом робиться висновок, що правочини між ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" та ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка" відповідно до частин першої, п'ятої статті 215, частини п'ятої статті 203, статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України вчинені без мети настання реальних наслідків і є нікчемними, у зв'язку з чим, договори укладені між ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" та ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка" також є нікчемними (том 1, а.с. 38, 41).

На підставі акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- №/63 від 16.05.2012 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 3 048 297 грн. 75 коп., з них: сума завищеного бюджетного відшкодування - 2 455 402 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 592895 грн. 75 коп. (а.с. 9, т.1);

- №/64 від 16.05.2012 року, яким ВАТ "ПГЗК" зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 108354 грн. (а.с. 13, т.1);

- №/598 від 16.05.2012 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 3 952 061 грн., з них: за основним платежем - 3 204 697 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 747 364 грн. (а.с.15 т.1).

Позивач не погодився із податковими повідомленнями-рішеннями №/63 від 16.05.2012 року, №/64 від 16.05.2012 року, №/598 від 16.05.2012 року, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень за наслідками проведеної 05.08.2011 року перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наявності отримання податковим органом постанови суду (ухвалу суду) про призначення перевірки або постанову органу дізнання, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, позапланова перевірка ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" по питанню фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" () та ТОВ "ТД "Автомеханіка" () за період з 01.01.2008 року по 31.03.2011 року призначалась згідно постанови Начальника СВ ПМ Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_6 від 02 серпня 2011 року в порядку підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, тобто, у звязку із порушеною кримінальною справою (том 74, а.с. 64-67).

На виконання зазначеної постанови начальником Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області прийнято наказ від 03.08.2011 року №4052 про проведення позапланової перевірки (том 74, а.с. 69), та на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено Акт перевірки від 05.08.2011 року №5298/23-209/00191282 (том 1, а.с.17-66).

Згідно із пунктом 86.9 статті 86 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів перевірки та висновків органу державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність.

Особливий порядок прийняття податкового повідомлення-рішення, передбачений пунктом 86.9 статті 86 Податкового кодексу України поширюється на всі випадки, коли проведення податкової перевірки було призначено відповідно до кримінально- процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність.

Таким чином, при визначенні органом державної податкової служби грошового зобов'язання платнику податків за результатами перевірки, проведеної на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України за постановою про призначення документальної перевірки, відповідно до вимог Кримінального-процесуального кодексу, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Доказів набрання законної сили судовим рішення по порушеній кримінальній справі відповідачем до матеріалів справи не надано.

Зазначена норма кореспондується також із пунктом 58.4 статті 58 Податкового кодексу України. Згідно із зазначеним пунктом у разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, та прийняти податкове повідомлення- рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом.

Складання та надсилання платнику податків податкового повідомлення-рішення за податковими зобов'язаннями платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, забороняється до набрання законної сили рішенням суду у справі або винесення постанови про закриття такої кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

Якщо ж за результатами розслідування кримінальної справи не буде підтверджено фактів порушення податкового законодавства (будь-якими особами, не лише засудженими), то результати податкової перевірки, проведеної в межах відповідного розслідування, не будуть використані для винесення податкових повідомлень рішень.

У відповідних випадках податковий орган не позбавлений права провести іншу позапланову документальну перевірку (за наявності відповідних підстав, наприклад, зустрічну тощо), виявити самостійно відповідні порушення і винести податкове повідомлення-рішення без посилання на матеріали перевірок, здійснених в межах кримінально-процесуального законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач в порушення пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України прийняв податкові повідомлення-рішення від 16 травня 2012 року №/63 та від 16 травня 2012 року №/64 та від 16 травня 2012 року №/598.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про застосування пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України лише при проведенні перевірки щодо суб'єкта підприємницької діяльності у відношенні якого порушено кримінальну справу, оскільки зазначена норма таких застережень не містить. Відповідно до приписів пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України статус матеріалів перевірки визначається не Податковим кодексом України, а Кримінально-процесуальним кодексом України.

Крім того, суд вважає необхідним звернути увагу на ОСОБА_2 державної податкової адміністрації України від 25 січня 2011 року №1754/7/23-8017 щодо перевірок у рамках кримінальної справи, де також чітко визначено, що за результатами перевірок платників податків, призначених в рамках порушеної кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки і збори (стаття 212 Кримінального кодексу України), контролюючий орган визначає суми грошових зобов'язань, але податкове повідомлення-рішення не приймає. В інших випадках (за результатами перевірок платників податків відносно яких та/або їх посадових осіб кримінальну справу не порушено або порушено кримінальну справу, предметом якої не є податки і збори) грошові зобов'язання визначаються та, відповідно, приймається податкове повідомлення-рішення щодо платників податків в загальновстановленому порядку.

Враховуючи, що на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, кримінальна справа в межах якої призначалась перевірка ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" не вирішена, рішення суду з даного приводу не прийнято, відповідно, суд приходить до висновку, що податковий орган протиправно та передчасно, не маючи повноважень та порушуючи пункт 86.9 статті 86 Податкового кодексу України прийняв податкові повідомлення-рішення від 16 травня 2012 року №/63 та від 16 травня 2012 року №/64 та від 16 травня 2012 року №/598.

В той же час, відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11, «оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».

Таким чином, суд звертає увагу на те, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу фінансової діяльності ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та ТОВ "ТД "Автомеханіка" є необґрунтованими, оскільки результати аналізу фінансово-господарської діяльності контрагентів відповідно до вимог податкового законодавства України не можуть бути підставами для висновків в частині податкового обліку позивача.

Надаючи оцінку податковим повідомленням-рішенням від 16 травня 2012 року №/63 та від 16 травня 2012 року №/64 та від 16 травня 2012 року №/598, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку валових витрат та нарахування, сплати податку на додану вартість, формування податкових зобовязань та податкового кредиту, порядку бюджетного відшкодування на час виникнення спірних правовідносин регулюються статтею 5 ОСОБА_4 України "Про оподаткування прибутку підприємств" та статтею 7 ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість", статтею 198 Податкового кодексу України (в редакції цих актів на час відображення спірних операцій в податковому обліку).

Пунктом 4.1. статті 4 ОСОБА_4 України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно підпункту 5.1 статті 5 ОСОБА_4 України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 ОСОБА_4 України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що до складу валових витрат відносяться, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2. статті 5 цього ж ОСОБА_4 до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

У відповідності до підпункту 5.3.9. пункту 5.3. статті 5 зазначеного ОСОБА_4 не належать до складу валових витрат будь-які витрати не підтвердженні відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У взаємозвязку з вищенаведеним, суд також зазначає, що відповідно до пункту 1.7 статті 1 ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим ОСОБА_4.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього ОСОБА_4, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку із придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно підпункту 7.2.6. пункту 7.2. статті 7 ОСОБА_4 підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

При цьому, відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 цього ОСОБА_4 право на нарахування податку та складення податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платник податку на додану вартість до дати його анулювання.

За змістом підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 цього ОСОБА_4, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього ОСОБА_4, протягом такого звітного періоду зокрема у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.4.4. пункту 7.4. статті 7 зазначеного ОСОБА_4 встановлено, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5. пункту 7.4. статті 7 ОСОБА_4 не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6.).

При цьому підпункту 7.5.1. пункту 7.5. статті 7 ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) /пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України/.

Згідно пункту 201.1. статті 201 платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Судом встановлені фактичні обставини справи щодо господарських операцій, при оподаткуванні яких, як на думку відповідача, платником були порушені наведені норми закону.

Господарські відносини позивача з ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс" протягом червня 2008 року - березня 2011 року (зокрема, надання позивачу послуг по ремонту а/с БілАЗ) ґрунтувалися на підставі договорів №1004/11 від 25.05.2007 року на технічне обслуговування і ремонт техніки (а.с. 2- 97, т.71); №740/11 від 17.03.2008 року на техобслуговування та ремонт централізованих систем змазки (а.с. 159-185, т.70); №1119/50 від 27.05.2009 року на монтаж та пусконаладку систем маслозмазки мельниць "Линкольн" (а.с. 186-197, т.70), що підтверджується залученими до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні копіями договорів, додаткових угод, рахунків - фактур, прибутковими ордерами, видатковими накладними, податковими накладними, актами приймання виконаних робіт, актами приймання-передачі обладнання, актами списання матеріалів у виробництво, журналами реєстрації виданих довіреностей на отримання ТМЦ (а.с. 86, т.1 - а.с. 97 т. 71).

Відповідно до підпункту 7.2.6. пункту 7.2. статті 7 України "Про податок на додану вартість" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту /абзац 1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України/.

Вимоги вказаних норм діючого законодавства позивачем виконано у повному обсязі, оскільки суми податку, сплачені в ціні придбаних товарів (послуг) підтверджені податковими накладними, обидві сторони угоди володіють належною правоздатністю, будучи зареєстрованими у встановленому порядку як платники ПДВ на момент здійснення господарських взаємовідносин між ними, що не заперечується відповідачем.

За наслідками здійснення господарських операцій з ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс" позивачу виписано податкові накладні, рахунки, накладні, копії яких наявні у матеріалах справи та досліджені судом у ході розгляду справи.

Господарські відносини позивача з ТОВ "ТД "Автомеханіка" (надання позивачу послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів) ґрунтувалися на підставі договору № ТД-Р100104-1/195/12 від 04.01.2010 року (а.с. 80-83, т. 75), що підтверджується залученими до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні копіями договору, додаткової угоди, рахунків - фактур, актами приймання виконаних робіт, актами приймання-передачі обладнання, прибутковими ордерами, видатковими накладними, податковими накладними, журналами реєстрації виданих довіреностей на отримання ТМЦ (а.с. 98, т. 71 - а.с. 60, т. 74).

За наслідками здійснення господарських операцій з ТОВ "ТД "Автомеханіка" позивачу виписано податкові накладні, рахунки, накладні, копії яких наявні у матеріалах справи та досліджені судом у ході розгляду справи, а зі сторони позивача, в свою чергу, здійснено оплату отриманих послуг та товарів, що підтверджується копіями платіжних доручень на здійснення оплати.

Судом встановлено, що вся техніка, на яку ставилось обладнання контрагентами позивача є власністю ВАТ "ПГЗК", про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка з балансу підприємства (а.с. 186 - 189, т. 74).

Отримання товарів (запчастин) від ТОВ "ТД "Автомеханіка" та ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс" позивачем підтверджується наявною в матеріалах справи книгою видачі довіреностей за 2009 рік, 2010 рік та 2011 рік. (а.с. 38 - 76, т. 75).

Крім того, судом встановлено, що працівники підприємств - контрагентів, які допускались до виконання робіт з ремонту і технічного обслуговування на ВАТ "ПГЗК" направлялись на проходження інструктажу, що підтверджується списками таких робітників (а.с. 2-11, т. 75).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ "ТД "Автомеханіка" та ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс" у період, що перевірявся Кременчуцькою ОДПІ, мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача.

В судовому засіданні встановлено з пояснень представника Кременчуцької ОДПІ, що підчас перевірки та під час судового розгляду справи у працівників Кременчуцької ОДПІ не було зауважень до первинних документів, які підтверджують господарські взаємовідносини позивача та ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс", ТОВ "ТД "Автомеханіка", зокрема про їх відсутність (наявність) або їх недоліки. Висновки про порушення чинного податкового законодавства були зроблені лише на підставі актів перевірки таких контрагентів - акт про результати невиїзної планової перевірки ТОВ "ТД "Автомеханіка" від 25.05.2011 року № 3302/23-209/35314253 (а.с. 70 - 123, т. 74), та акт про результати виїзної планової документальної перевірки ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс" від 26.07.2011 року № 5046/23-209/35314253 (а.с. 124 - 176, т. 74).

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне: із аналізу чинного законодавства вбачається, що відповідальність платника податку має індивідуальний характер, тому він не несе відповідальності за дії інших осіб. Якщо контрагент порушив податкове законодавство, не забезпечив належне ведення бухгалтерського обліку, збереження первинних бухгалтерських документів, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту, якщо останній має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Судом встановлено, що не зважаючи на наявні акти перевірки ТОВ "ТД "Автомеханіка" від 25.05.2011 року № 3302/23-209/35314253 та ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс" від 26.07.2011 року № 5046/23-209/35314253 та встановлені ними порушення податкового законодавства, податковими органами не винесені податкові повідомлення - рішення відносно зазначених підприємств.

Доводи відповідача про те, що у контрагентів відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, матеріали для здійснення основного виду діяльності, суд не приймає до уваги, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідачем достовірність записів в первинних документах позивача не заперечуються, відповідність податкових накладних вимогам закону, товарність (реальність) поставок під сумнів не ставляться.

Сторони в повному обсязі виконали взяті на себе зобов'язання, здійснили поставку товарів в обумовлені строки покупцю та надали відповідні послуги замовнику, сторони один до одного претензій не мають, а отже договори між ними укладені та виконані у встановленому законом порядку.

Виконання договору характеризується дотриманням кожною стороною його умов: передачею майна та його оплатою, що підтверджується матеріалами справи.

Незважаючи на проаналізовані вище обставини, визначальним при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення було прийняття до уваги відповідачем даних про непідтвердження надання ТМЦ (запчастин) та послуг ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс", ТОВ "ТД "Автомеханіка" переліком організацій-постачальників (контрагентів таких підприємств) з причини відсутності необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, а відповідно і сплату ПДВ до бюджету, що на думку представника відповідача є підставою для зменшення позивачу заявленої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Вказану позицію субєкта владних повноважень суд вважає неправомірною, з таких підстав.

ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість" та Податкового кодексу України не обмежують платника податків у праві на віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту датою фактичного надходження товару платнику та датою його фактичного використання в господарській діяльності. Вказані норми дають право на формування податкового кредиту по даті списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів та отримання податкової накладної у випадку, якщо платник має намір використовувати придбаний товар в подальшому (майбутньому) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Законодавцем чітко визначено, що належним чином оформлена податкова накладна є достатньою підставою для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту по даті здійснення хоча б однієї із першій подій (перерахування коштів в оплату товарів або отримання податкової накладної).

В ході розгляду справи судом встановлено, що придбання позивачем у контрагента ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс", ТОВ "ТД "Автомеханіка" послуг/товарів здійснювалося з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, відповідало основному виду господарської діяльності позивача.

При цьому, судом встановлено, що на дату видачі податкових накладних та на дату формування позивачем сум податкового кредиту із названих господарських операцій, ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс", ТОВ "ТД "Автомеханіка" в установленому порядку були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

Видані вказаними вище контрагентами позивача податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, містять всі обовязкові реквізити, оформлені у відповідності до приписів підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість" та статті 201 Податкового кодексу України, видані особою, зареєстрованою як платник податку на додану вартість.

Таким чином, в ході судового розгляду справи підтверджено правомірність формування позивачем податкового кредиту по операціях з контрагентом ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс", ТОВ "ТД "Автомеханіка".

ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість" та Податковий кодекс України не ставлять в залежність віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару, до податкового кредиту одним платником від сплати податкового зобов'язання до бюджету його контрагентами чи постачальниками по ланцюгу.

З аналізу положень ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість" та Податкового кодексу України вбачається, що податок на додану вартість є непрямим податком.

При здійсненні господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг) одним платником податку (покупцем) у іншого платника названого податку (продавця), податок на додану вартість, що обраховується у ціні (вартості) отриманого товару (роботи, послуги), сплачується покупцем товарів не безпосередньо до бюджету, а у складі такої вартості (ціни придбання) товарів (робіт, послуг) іншому платнику - постачальнику товарів.

У випадку ж подальшої реалізації придбаного товару (роботи, послуги), платник податку здійснює таку реалізацію з включенням у вартість (ціну) такого товару (роботи, послуги) суми податку на додану вартість, яку отримує від покупця у складі такої ціни.

Таким чином, впродовж звітного періоду у платника ПДВ виникають операції, при яких платник фактично сплачує іншому платнику податок додану вартість у складі придбаного ним товару, та операції за яких такий платник податків фактично отримує від інших осіб податок на додану вартість у складі ціни реалізованого ним товару (роботи, послуги).

Отже, при здійсненні вказаних господарських операцій платник податку на додану вартість здійснює "за першою подією" (визначеною підпунктом 7.3.1, підпунктом 7.5.1 статті 7 ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість") формування сум податкових зобовязань з названого податку та сум податкового кредиту (за рахунок яких зменшується податкове зобовязання платника, що підлягає сплаті до бюджету). За рахунок різниці між такою сумою податкового зобовязання (податку на додану вартість, що фактично одержаний платником у складі ціни реалізованого ним товару (роботи, послуги)) та сумою такого податкового кредиту (податку на додану вартість, що фактично сплачений ним у складі ціни придбаного ним товару іншому платнику):

- при позитивному значенні виникає податкове зобовязання, що підлягає сплаті до бюджету таким платником;

- при відємному значенні такої різниці виникає сума податку на додану вартість, що підлягає відповідно відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до положень пункту 1.8 статті 1 ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість", бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим ОСОБА_4.

При цьому, вказана норма після слів "у зв'язку з надмірною сплатою податку" не містить посилань, що саме така надмірна сплата, такого податку певним платником повинна бути безпосередньо сплаченою до бюджету. Адже вказаний закон передбачає сплату податку на додану вартість одним платником іншому, і лише різниця між такою сплатою і надходженням впливає відповідно на сплату такого податку до бюджету чи навпаки на відшкодування податку з бюджету.

Положення пункту 1.8 статті 1 ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість" щодо надмірної сплати податку як необхідної умови його повернення з бюджету платнику, стосується саме цього платника і сплати ним податку в ціні товарів (послуг) їх постачальникам.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби». «У разі підтвердження доводів податкового органу про безтоварність операцій визначення податкового кредиту було б безпідставним і податок на додану вартість не підлягав би відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) податкової накладної, що за формою відповідає вимогам чинного законодавства, а також доказів сплати продавцю вартості товару з податком на додану вартість», «Визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість самі по собі не призводять до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні», «У разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї».

Відповідно до статті 61 Конституції України відповідальність особи має індивідуальний характер. Норми чинного законодавства України не покладають на платника податків відповідальності за дотримання його контрагентом-постачальником чи контрагентами постачальника по ланцюгу правил оформлення та подання податкової звітності.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, чи не дотримався порядку подання податкової звітності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження суми свого податкового кредиту.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки дотримання постачальниками товару вимог податкового законодавства зі сплати податкових зобов'язань до бюджету, як і не наділено повноваженнями перевірки відповідності фактичного місцезнаходження постачальника реєстраційним даним, тим більше по ланцюгу постачання.

Висновки відповідача про відсутність реальності здійснення господарських операцій між ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" та ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс", ТОВ "ТД "Автомеханіка" та нікчемності правочинів, укладених між ними суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Посилання відповідача на нікчемність договорів, укладених ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", з підстав, визначених статтею 228 Цивільного кодексу України, суперечать положенням вказаної статті, оскільки зазначений в ній перелік нікчемних правочинів є вичерпним.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно із пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" нікчемними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Податковий орган роблячи висновки про наявну відсутність між суб'єктами господарювання певних господарських відносин, вказує тим самим на наявну фіктивність договірних відносин, які вчинено без наміру створення правових наслідків.

Надаючи таку оцінку господарським правовідносинам, податковий орган тим самим виходить за межі своєї компетенції щодо недійсності (нікчемності) таких правочинів. Податковий орган із стадії визначення такого правочину недійсним переходить у надання правової оцінки щодо його нікчемності, що за своєю правовою природою мають різне правове навантаження.

Наводячи позицію про нікчемність правочину (відсутність господарських операцій, економічна необґрунтованість) податковий орган доводить свою позицію з урахуванням того, що такі договірні відносини направлені на порушення публічного порядку, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави, безпосередньо шляхом ухилення від сплати до державного бюджету обов'язкових платежів, що складають систему наповнення такого бюджету.

Однак, за змістом статті 228 Цивільного кодексу України нікчемний правочин - це той правочин, який безпосередньо суперечить вимогам закону, тобто повинно мати місце абсолютне порушення відповідного закону, яке може не визнаватися в судовому порядку нікчемним.

Виходячи з правового змісту частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, після 01 січня 2011 року правочини, що мають ознаки оспорюванності, визнаються недійсними в судовому порядку та за рішенням суду, крім того, у даному випадку настають відповідні юридичні наслідки.

У даному випадку податковий орган, без обов'язкового виконання вимог законодавства, без визнання такого правочину недійсним в судовому порядку (1 стадія), робить висновки про його недійсність та переходить до іншої стадії, визнаючи такий правочин нікчемним, що також суперечить вимогам законодавства.

Суд не приймає до уваги та вважає безпідставними доводи податкового органу про не підтвердження між позивачем та його контрагентом господарських операцій, що є по своїй суті нікчемністю укладеного правочину, що, в свою чергу, не створює юридичних наслідків. Зазначені доводи є нічим іншим як припущеннями відповідача, які нічим не підтверджені. Жодним нормативно-правовим актом не визначено право податкового органу самостійно надавати оцінку укладеним (вчиненим) договорам з визначенням їх нікчемними, недійсними із застосуванням відповідних наслідків внаслідок вчинення таких правочинів. Висновки податкового органу в даному випадку є передчасними.

Крім того, суд звертає увагу, що у випадку, якщо податковий орган вважає, що в даному випадку мала місце недійсність (що за своєю суттю має ознаки фіктивного правочину) або нікчемність правочину, між суб'єктами господарювання метою яких було заволодіння коштами держави шляхом ухилення від сплати податків (безпідставне формування та заниження сплати відповідного податку) до бюджету, тобто фактично має місце суспільне-небезпечне діяння, то податковий орган має право на вирішення такого питання в межах кримінального, кримінально-процесуального законодавства. Суду будь-яких судових рішень не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необґрунтованим висновки перевірки про заниження податку на прибуток у періоді, що перевірявся, на загальну суму 3 204 695 грн., завищення заявленої суми бюджетного відшкодування в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 455 402 грн., завищення заявленої суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 108 354 грн. (березень 2011 року).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду належних доказів, як і не зазначено будь-яких інших обставин, які б спростували фактичне здійснення господарських відносин між позивачем та ТОВ "ВСП "ГірмашСервіс", ТОВ "ТД "Автомеханіка".

Крім того, не знаходить свого підтвердження у матеріалах справи висновки відповідача щодо невідповідності господарським операцій цілям та завданням підприємницької діяльності позивача, збитковості виконаних послуг, або інших обставин, які б могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту виконання послуг та поставки товару, а також про те, що вчинення зазначених послуг не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

В даній адміністративній справі Кременчуцькою ОДПІ, як суб'єктом владних повноважень, не було виконано покладеного на нього законом обов'язку щодо доведення правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, та не надано належних доказів, які б підтверджували викладені в Акті перевірки позивача висновки.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби від 16 травня 2012 року №/63 та від 16 травня 2012 року №/64 та від 16 травня 2012 року №/598, винесені щодо Відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат».

Стягнути на користь Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" 2146,00грн. (дві тисячі сто сорок шість гривень 00 коп.) судових витрат з рахунків Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 13 серпня 2012 року.

Суддя І.Г. Ясиновський