Справа № 2а-1670/9080/11
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2011-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/9080/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

при секретарі Протас О.М.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Дортехкомплект" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2011 року Приватне підприємство "Дортехкомплект" (далі - позивач, ПП "Дортехкомплект") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області (далі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.06.2011 року № /2131 та № /2132.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає безпідставними заперечення Кременчуцької ОДПІ факту проведення господарських операцій між позивачем та ПП «Кремнет», оскільки придбання товарів у постачальника та їх реалізація покупцям, а також проведення оплати з урахуванням ПДВ підтверджується господарськими договорами, видатковими та податковими накладними, банківськими виписками по рахунку та іншими документами. На час здійснення господарських операцій продавець був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платників ПДВ. Стверджував, що ПП «Дортехкомплект» виконало вимоги Закону про ПДВ, сплативши податок на додану вартість в ціні товарів, придбаних у постачальника, та наполягав на тому, що позивач не може нести відповідальність за дії Продавця чи інших осіб по ланцюгу постачання, так як юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. На підставі наведеного вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті Кременчуцькою ОДПІ поза межами чинного законодавства України, а тому є протиправними і підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

В письмових запереченнях відповідач стверджував, що ПП «Кремнет» здійснювало діяльність спрямовану на вчинення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам. Зазначав, що угода поставки є нікчемною, оскільки ПП «Дортехкомплект» здійснило видимість придбання товарів від ПП «Кремнет», які в дійсності ним не реалізовувалися, а лише полягали в документальному оформленні первинних документів з метою ухилення від сплати податків.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ПП «Дортехкомплект» () є юридичною особою та перебуває на податковому обліку у Кременчуцькій ОДПІ.

ПП «Дортехкомплект» є платником податку на додану вартість з 08.05.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість від 08.05.2003 року № 23701072.

У період з 03.06.2011 року по 09.06.2011 року відповідачем проведена позапланова виїзна перевірка ПП «Дортехкомплект» () з питань взаємовідносин з ПП «Кремнет» (код 36410492) за період з 01.07.2009 року по 31.03.2011 року, згідно постанови про призначення документальної перевірки від 26.04.2011 року заступника начальника ВРКС СВ ПМ ДПА у Полтавській області майора податкової міліції ОСОБА_4

Результати перевірки оформлено актом від 08.06.2011 року № 3749/23-209/32451048, у якому відображено порушення позивачем, зокрема:

- підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 року № 168/97 ВР, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 11 319 грн., в тому числі за грудень 2010 року в сумі 11 319 грн.;

- підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпунктів 5.3.1, 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств № 283/97-ВР від 22.05.1997 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 14 149 грн., в тому числі за 4 квартал 2010 року в сумі 14 149 грн.

На підставі акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення від 25.06.2011 року:

- № /2132, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток у загальному розмірі 21 223 грн. 50 коп., в тому числі: 14 149 грн. - основний платіж, 7 074 грн. 50 коп. - штрафна (фінансова) санкція;

- № /2131 щодо визначення позивачу суми податкового зобовязання за платежем: податок на додану вартість у загальному розмірі 16 978 грн. 50 коп., в тому числі: 11 319 грн. - основний платіж, 5 659 грн. 50 коп. - штрафна (фінансова) санкція.

За результатами адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень до Кременчуцької ОДПІ та Державної податкової адміністрації у Полтавській області, скарги позивача залишені без задоволення, податкові повідомлення-рішення - без змін.

Позивач не погодився із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог суд виходить із наступного.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що фактичною підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок перевіряючих щодо завищення позивачем податкового кредиту за грудень 2010 року на суму 11 319 грн. та відповідно заниження суми ПДВ, що за підсумками звітного періоду підлягає сплаті платником податку до бюджету, а також завищення валових витрат за 4 квартал 2010 року на суму 56 596 грн. в результаті взаємовідносин із ПП «Кремнет», які не мали реального товарного характеру.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно із пунктом 1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

В абзаці 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 цього Закону визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За змістом частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи судом встановлено, що 25.10.2010 року між ПП «Дортехкомплект» (Покупець) та ПП «Кремнет» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу обладнання, комплектуючих та запчастин № 118.

Згідно умов договору, Продавець приймає на себе зобовязання на підставі письмової чи усної заявки Покупця протягом жовтня 2010 року по 31 грудня 2011 року придбавати та комплектувати заявлені запчастини та комплектуючі до асфальтних заводів різних модифікацій, а Покупець зобовязується провести оплату відповідно наданому рахунку, та отримати їх у нього по довіреності.

На виконання умов вищевказаного договору ПП «Кремнет» виписано ПП «Дортехкомплект» податкові накладні від 29.10.2010 року № 27 на загальну суму 30 108 грн. в т.ч. ПДВ 5 018 грн., від 24.11.2010 року № 22 на загальну суму 8 412 грн. в т.ч. ПДВ 1 402 грн., від 27.12.2010 року № 12 на загальну суму 29 395 грн. 20 коп. в т.ч. ПДВ 4 899 грн. 20 коп., накладні від 29.10.2010 року № 27, від 24.11.2010 року № 22, видаткову накладну від 28.12.2010 року № 12, рахунки на оплату товару в загальному розмірі 67 915 грн. 20 коп., в т.ч. сума ПДВ 11 319 грн. 20 коп.

Порушень в оформленні податкових накладних судом не встановлено, зауваження до їх змісту та форми відсутні.

На підтвердження розрахунку по вказаному договору позивачем надано копії банківських виписок по рахунку за 29.10.2010 року, за 24.11.2010 року, за 24.12.2010 року та платіжних доручень від 29.10.2010 року № 197/1, від 24.11.2010 року № 216, від 24.12.2010 року № 241, згідно яких ПП «Дортехкомплект» здійснено оплату за придбаний у ПП «Кремнет» товар в повному обсязі.

В ході судового розгляду справи встановлено, що перевезення придбаного у ПП «Кремнет» товару здійснювалось транспортом ПП «Дортехкомплект» - MAZDA BT50, реєстраційний номер НОМЕР_1.

На підтвердження вказаного позивачем надано суду договір позички автомобіля від 13.01.2010 року, укладеного позивачем із ОСОБА_5, акт прийому передачі транспортного засобу в оренду від 15.01.2010 року та подорожні листи службового легкового автомобіля від 29.10.2010 року № 64, від 24.11.2010 року № 77, від 28.12.2010 року № 98, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Зберігання товару здійснювалося в орендованому гаражному боксі № 6а в гаражному кооперативі «Автолюбитель-14» по вул. Московській в м. Кременчуці, згідно договору оренди від 01.01.2010 року №2, укладеного позивачем із власником гаражного бокса № 6а в гаражному кооперативі «Автолюбитель-14» ОСОБА_5, з терміном оренди до 31.12.2015 року, та підтверджується матеріальними звітами по складу ПП «Дортехкомплект» за жовтень-грудень 2010 року, копії яких містяться у матеріалах справи.

Позивачем віднесено до складу валових витрат суми, перераховані ним Продавцю в рахунок оплати товару.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у подальшому позивач використав придбаний у ПП «Кремнет» товар у своїй господарській діяльності, а саме: для продажу філії «Зачепилівський Райавтодор» ДП «Харківський облавтодор», філії «Київо-Святошинське РайДУ» «ДП «Київське облдорупр», Селідовській ПСДРБЕА ВАТ «Облдоррембуд», філії «Калинівська ДЄД» ДП «Вінницький облавтодор», КП «Кременчуцький агродорстрой», ТОВ «ДАСТ І К».

Позивачем надано суду документи щодо фактичного здійснення господарських операцій із зазначеними контрагентами, зокрема, договори поставки обладнання, комплектуючих та запчастин, податкові накладні, накладні, рахунки, довіреності, банківські виписки (копії яких долучені до матеріалів справи).

Таким чином, реальність господарських операцій між позивачем та ПП «Кремнет» підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, товар використаний у господарській діяльності позивача - для подальшої реалізації.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат вартість придбаного товару від ПП «Кремнет» на суму 56 596 грн., а отже донарахування податку на прибуток в сумі 14 149 грн. та відповідно нарахування штрафних санкцій на суму 7 074 грн. 50 коп., суд вважає необґрунтованим.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків в звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обороту) і основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до пункту 1.3. Закону України Про податок на додану вартість платник податку особа, яка згідно з цим Законом зобовязання здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Пунктом 1.7. Закону України Про податок на додану вартість, податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена цим Законом.

Згідно із підпунктом 7.4.5. пункту 7.4. статті 7 Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6.).

Податкова накладна відповідно до підпунктом 7.2.6. пункту 7.2. статті 7 Закону видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Пунктами 7.2.4. пункт 7.2. статті 7 Закону передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Аналогічні вимоги містяться і в пункті 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року № 165 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 року за № 233/2037), який визначає, що податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Згідно із пунктом 5 Порядку податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку.

Реєстрація платників податку на додану вартість відповідно до пункту 9.3. статті 9 Закону здійснюється у податковому органі за місцезнаходженням (місцем проживання) особи.

Згідно із пунктом 9.2. статті 9 Закону будь-якій особі, яка реєструється як платник податку на додану вартість, присвоюється індивідуальний податковий номер, який використовується для справляння цього податку.

Реєстрація діє до дати її анулювання, яка відбувається у випадках, визначених пунктом 9.8 статті 9 Закону.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору, його виконання та видачі податкових накладних, ПП «Кремнет» мало свідоцтво платника податку на додану вартість, яке на момент виникнення спірних відносин не було анульовано.

Фактичні обставини справи, як встановлено судом, підтверджують реальне здійснення господарських операцій.

Податковий кредит позивача по господарських операціях з ПП «Кремнет» підтверджений податковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи, та містять усі необхідні реквізити, передбачені Законом України Про податок на додану вартість.

Слід зазначити, що перевіряючими в ході проведення перевірки не встановлено факту неналежного оформлення податкових накладних.

Таким чином, оскільки, позивач та ПП «Кремнет» на момент виникнення спірних правовідносин були зареєстровані як платники ПДВ у встановленому Законом порядку, - формування позивачем податкового кредиту на підставі, виписаних ПП «Кремнет» належно оформлених податкових накладних, отриманих в ході виконання господарських операцій, підтверджених належними первинними документами, суд вважає таким, що ґрунтується на вимогах Закону України Про податок на додану вартість, а тому є правомірним.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що добросовісний платник податків, який в силу покладеного на нього законами обов'язку щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за не виконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом.

У разі якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Позивач виконав усі необхідні умови, передбачені Законом України Про податок на додану вартість, які надають йому правові підстави для нарахування податкового кредиту, у зв'язку із чим суд вважає правомірним включення позивачем до податкового кредиту за грудень 2010 року суму ПДВ 11 139 грн. по взаємовідносинах із ПП «Кремнет».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно включено до складу податкового кредиту суму ПДВ у загальному розмірі 11 319 грн. від ПП «Кремнет», а отже донарахування податку на додану вартість та відповідно нарахування штрафних санкцій, суд вважає необґрунтованим.

Щодо посилання відповідача на наявність кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_6 за фактом придбання за винагороду ПП «Кремнет» з метою прикриття незаконної діяльності, суд зазначає, що на вимогу суду щодо надання інформації про рух зазначеної кримінальної справи з метою дослідження наявності в діях позивача та його контрагента за договором поставки ознак кримінально-карних дій, відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо відсутності ділової мети у позивача під час вчинення господарських операцій при купівлі товарів у контрагента, а також щодо обізнаності позивача з можливим протиправним характером дій свого контрагента за укладеним договором.

Суду не надано жодних належних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при укладенні та виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Наявності таких доказів, зокрема вироку суду, постановленого у кримінальній справі стосовно посадових осіб ПП «Кремнет», судом не встановлено.

Твердження відповідача про нікчемність угоди, укладеної між ПП "Дортехкомплект" та ПП «Кремнет», суд оцінює критично, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Абзацом 1 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України зазначає, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Отже, за своєю суттю нікчемним правочином в податкових правовідносинах є діяння платника податків, спрямоване на ухилення від сплати податків, зборів (обовязкових платежів), проте, доводів про прийняття компетентною особою рішення про порушення кримінальної справи за фактом здійснення господарської діяльності контрагента чи відносно їх посадових осіб представник відповідача під час судового розгляду не наводив.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що відповідачем не доведено обставин, які підтверджують той факт, що укладаючи вищезгаданий договір, сторони діяли з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, а їхні наміри були спрямовані на ухилення від сплати податків. А тому висновки щодо нікчемності укладеного правочину, зроблені відповідачем, є безпідставними.

З огляду на частину 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт наявності порушень позивачем підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 року № 168/97 ВР, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпунктів 5.3.1, 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.06.2011 року № /2132 та № /2131.

Таким чином, позовні вимоги ПП «Дортехкомплект» є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Дортехкомплект" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області від 25.06.2011 року № /2131 та № /2132.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Дортехкомплект" витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 03 січня 2012 року.

Суддя А.Б. Головко