Справа № 299/1878/14-а
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року Справа № 876/9661/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

з участю секретарів судового засідання Лемцьо І.В., Ратушної М.І.,

представників позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_4 та Виноградівської міської ради на постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.10.2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Виноградівської міської ради Закарпатської області, третя особа ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до Виноградівської міської ради Закарпатської області, третя особа ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення Виноградівської міської ради від 18.04.2013 року №749, на підставі якого надано ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди площі у межах 0,037 га для обслуговування вбудованих приміщень /літ.А/ та вбудованих приміщень адмінбудівлі /літ.Б/ по АДРЕСА_1.

Позивачка посилалася на те, що спірне рішення прийняте з порушенням вимог чинного законодавства та ним порушуються її права як суміжного землекористувача, оскільки здача в оренду цієї ділянки унеможливить доступ до її житла.

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.10.2014 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Виноградівської міської ради «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування» на умовах оренди площею у межах 0,037 га для обслуговування вбудованих приміщень /літ. А/ та вбудованих приміщень адмінбудівлі /літ. Б/ по АДРЕСА_1, громадянці ОСОБА_4, мешканці АДРЕСА_2, як таке, що порушує охоронювані законом інтереси ОСОБА_5.

Постанову суду першої інстанції оскаржили третя особа ОСОБА_4 та Виноградівська міська рада.

В обґрунтування апеляційних вимог вказують на законність спірного рішення органу місцевого самоврядування, оскільки воно прийняте з дотриманням вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування» та жодним чином не порушує інтереси позивачки.

Виноградівська міська рада просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. ОСОБА_4, з урахуванням уточнених апеляційних вимог, просить скасувати оскаржене рішення і провадження у справі закрити, оскільки вважає, що спір не підлягає розгляду в адміністративному судочинстві.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу ОСОБА_4, підтримав, представників позивачки, які просять апеляційні скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу Виноградівської міської ради слід задовольнити повністю, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - частково з наступних підстав.

У справі встановлено, що 18.04.2013 року Виноградівська міська рада на пленарному засіданні сесії прийняла рішення за №749, на підставі якого надала дозвіл на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди площею у межах 0,037 га для обслуговування вбудованих приміщень /літ.А/ та вбудованих приміщень адмінбудівлі /літ.Б/ по АДРЕСА_1, громадянці ОСОБА_4, мешканці АДРЕСА_2.

Підставою для оскарження вказаного рішення, на думку позивачки, стало те, що таке прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, а також одночасно цим рішенням порушено договір купівлі-продажу, укладений між позивачкою та Виноградівською міською радою.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами позивачки та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, зазначає наступне.

Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або державного органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Статтею 16 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (ч. 2 ст. 124 ЗК України).

Частиною 2 ст. 134 ЗК України встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Частиною 3 ст. 124 ЗК України встановлено, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною першою статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Згідно з частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оскільки на земельній ділянці знаходяться нежитлові будівлі, належні ОСОБА_4 на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу від 04.06.2011 року та 07.04.2012 року і межі цієї земельної ділянки не встановлені в натурі (на місцевості), тому відповідач, в межах своєї компетентності та відповідно до наведених вище положень прийняв рішення №749 від 18.04.2013 року.

Покликання позивачки на те, що спірним рішенням порушено договір купівлі-продаж,у укладений між позивачем та Виноградівською міською радою є безпідставними з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 13.12.2013 року між позивачкою та Виноградівською міською радою було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки пл. 0,0167 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.12.2013 року серія НАМ №891074.

Таким чином, позивачка має у власності земельну ділянку 0,0167 га, яка буде межувати із земельною ділянкою пл. 0,037 га, дозвіл на розробку проекту землеустрою якої дано ОСОБА_4 спірним рішенням відповідача.

Доказів, які б підтверджували, що оскаржене рішення порушує права позивача як власника земельної ділянки чи будівлі, яка на ній така розміщена, суду не надано.

Доводи ОСОБА_4 про те, що даний спір не підлягає розгляду у адміністративному порядку, оскільки Виноградівська міська рада у даних відносинах виступає як власник землі, у зв'язку із чим виникають приватні-правові відносини, є безпідставними з наступник підстав.

У пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради віднесені до органів місцевого самоврядування.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства свідчить, що вирішуваний спір в частині оспорювання рішення міської ради є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень - міської ради, яка реалізувала у спірних правовідносинах надані їй чинним законодавством України владні управлінські функції стосовно розпорядження землями державної та комунальної власності.

При вирішенні даного спору судова колегія враховує також і позицію Конституційного Суду України, викладену у Рішенні від 01.04.2010 р. N 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої органи місцевого самоврядування як суб'єкти владних повноважень вирішують в межах закону питання у галузі земельних відносин.

Таким чином, апеляційні вимоги ОСОБА_4 про закриття провадження у справі не підлягають задоволенню.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів суду належними і допустимими доказами законність прийнятого ним рішення.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що таке прийнято з порушенням вимог ч. 1 ст. 159 КАС України, якою передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд першої інстанції не навів жодних доказів, які б підтверджували законність прийнятого ним рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанцій не в повній мірі встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і не вірно застосовані до них норми матеріального права, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 254 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Виноградівської міської ради задовольнити повністю.

Скасувати постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.10.2014 року у справі №299/1878/14-а та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_5 у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський