Справа № 804/5974/15
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2015 р. Справа № 804/5974/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Маковської О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -
06.05.2015 ОСОБА_2 (далі - позивач 1, ОСОБА_2.), ОСОБА_3 (далі - позивач 2, ОСОБА_3.) звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (далі - відповідач, РС НМУЮ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 (далі - третя особа 1, ОСОБА_4.), ОСОБА_5 (третя особа 2, ОСОБА_5) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що оскаржувані рішення суперечать вимогам чинного законодавства, а отже, на їх думку, існують підстави для їх скасування та зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності позивача 1 та позивача 2 на нерухоме майно.
Ухвалою суду від 08.05.2015 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Позивачі надали заяву про розгляд справи за їх відсутності у порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження та заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначив, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства та не порушував жодних діючих норм, а тому просить позовні вимоги залишити без задоволення.
Треті особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи. З клопотаннями про відкладення розгляду справи або розгляду без участі до суду не зверталися.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, у порядку письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
08.02.2010 ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 придбали за договором купівлі-продажу від 08.02.2010 земельну ділянку площею 1,2182 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Шолоховської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.
Після смерті ОСОБА_6 всі спадкоємці звернулися до нотаріальної контори з заявою, про прийняття спадщини та згодом було укладено Договір про поділ спадкового майна, проте за цим Договором до складу спадкового майна не було включено частку земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_1, яка розташована на території Шолоховської сілької ради Нікопольського району Дніпропетровської області.
Приватний нотаріус Орджонікідзевського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 надала роз'яснення про те, що не може видати свідоцтво про право на спадщину на частину земельної ділянки площею 0,2727 га на праві спільної часткової власності, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з тих підстав, що вказана земельна ділянка є частиною цілої ділянки, яка в Державному реєстрі значиться за попереднім власником.
11.11.2014 один із спадкоємців ОСОБА_6 - ОСОБА_5, звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Територіальної громади Шолоховської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, третя особа - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування.
Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
З матеріалів справи вбачається, що позивачі, бажаючи зареєструвати в установленому законом порядку своє право власності на нерухоме майно, на підставі вказаного рішення суду звернулись до відповідача - Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Судом встановлено, що за результатами розгляду вищезазначеної заяви рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 №20487854 від 03.04.2015 та №20493692 від 03.04.2015 відповідно відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, з тих підстав, що подані документи для проведення державної реєстрації прав не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують та з посиланням на те, що в рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області визнається право власності на частину земельної ділянки яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Однак відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, земельна ділянка знаходиться на території Шолоховської сільської ради, а не в с. Шолохове.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №20487854 від 03.04.2015 та №20493692 від 03.04.2015, позивачі звернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, суд, виходить з наступного.
Спірні правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані, зокрема, нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок № 868), Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141 (далі - Порядок №1141).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003року №435-IV (зі змінами та доповненнями) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 Цивільного Кодексу України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 Цивільного Кодексу України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 319 Цивільного Кодексу). Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 Цивільного Кодексу). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного Кодексу).
Згідно із статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.
Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.
Частиною 2 цієї статті визначено, що орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.
Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Так, відповідно до пункту 13 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.
Пунктом 36 Порядку №868 встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.
Згідно з пунктом 37 цього Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, серед іншого є, свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їх речових прав на нерухоме майно.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав, серед іншого, проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.
Відповідно до пункту 20 Порядку №868, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.
Пунктом 28 Порядку №868 встановлено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Згідно з пунктом 3 цього Порядку передбачено, що державний реєстратор прав на нерухоме майно приймає рішення щодо державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, форму та вимоги до оформлення яких встановлює Мін'юст.
Приміткою 14 Додатку 8 до наказу Міністерства юстиції України 26.12.2011 №3601/5 встановлено, що у рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень зазначаються підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» із зазначенням вичерпного переліку обставин, які стали передумовою для їх застосування.
В свою чергу, частиною 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:
1)заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;
3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;
4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;
5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;
5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;
5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;
5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;
5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;
5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;
5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;
6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.
Згідно з частинами 2, 4 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.
Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.
Як вже зазначено судом, свою відмову у державній реєстрації прав у рішеннях державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 №20487854 від 03.04. 2015 та №20493692 від 03.04.2015 відповідно державний реєстратор мотивував тим, що подані документи для проведення державної реєстрації прав не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують та з посиланням на те, що в рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області визнається право власності на частину земельної ділянки яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Однак відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, земельна ділянка знаходиться на території Шолоховської сільської ради, а не в с. Шолохове.
Суд вважає вказані посилання відповідача щодо відмови позивачу у державній реєстрації права власності на нерухоме майно, безпідставними та такими, що не узгоджується з приписами чинного законодавства, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо об'єкта нерухомого майна:
- тип об'єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо);
- призначення об'єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий);
- площа об'єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова);
- відомості про складові частини об'єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об'єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов'язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю);
- адреса об'єкта нерухомого майна;
- підстава для внесення запису про нерухоме майно: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.
Як вже зазначено судом, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав, серед іншого, проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.
Відповідно до статті 124 Конституції України, рішення суду, які набрали законної сили, є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Наведеним конституційним положенням кореспондують положення частини 1 статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, - і за її межами.
Як встановлено судом, зі змісту копії рішення Нікопольського міськрайонного суду від 03.03.2015, воно набрало законної сили 14.03.2015.
Суд зазначає, що роз'ясненнями Міністерства юстиції України "Щодо надання роз'яснення стосовно рішень судів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна" №19-32/30 від 22.06.2007 визначено, що Конституцією України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Забороняється тлумачення прав реєстратором відомостей про заявлене право власності. Так, реєстрація прав на нерухоме майно має здійснюватися у відповідності до резолютивної частини рішення суду.
Так, згідно частини 1 статті 215 ЦПК України, рішення суду складається з:
1) вступної частини із зазначенням: часу та місця його ухвалення; найменування суду, що ухвалив рішення; прізвищ та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог;
2) описової частини із зазначенням: узагальненого викладу позиції відповідача; пояснень осіб, які беруть участь у справі; інших доказів, досліджених судом;
3) мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;
4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат;строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.
Отже, судове рішення є єдиним цілісним документом, яке складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.
При цьому, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
В описовій та мотивувальній частинах рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2015 по справі №182/8645/14-ц чітко визначено відомості про об'єкт нерухомого майна, на який за позивачами та третіми особами визнано право власності а саме: зазначено частки, які належать позивачам та третім особам. Резолютивна частина вказаного рішення суду містить чіткі відомості, щодо розташування та площі частин земельних ділянок, які належать позивачам та третім особам на праві спільної часткової власності у складі земельної ділянки загальною площею 1, 2182 га з кадастровим номером НОМЕР_1.
Тобто, у рішенні суду наявні усі необхідні відомості щодо об'єкта нерухомого майна, які державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності згідно Порядку №1141.
Також згідно Регламенту надання інформації про зареєстровані земельні ділянки органу державної реєстрації прав та про зареєстровані права на земельні ділянки органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру обов'язковими відомостями про місце розташування земельної ділянки є регіон (адміністративно-територіальна одиниця 1-го рівня) та район (адміністративно-територіальна одиниця 2-го рівня), а додатковою інформацією є населений пункт та вулиця., тобто інформація щодо населеного пункту, та вулиці носить додатковий уточнюючий характер.
В Рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2015 по справі №182/8645/14-ц зазначена обов'язкова інформація, щодо місяця розташування земельної ділянки, а саме - Регіон та Район - Шолоховська сільська рада, Нікопольського району, Дніпропетровської області, а також зазначено додаткові відомості: АДРЕСА_1.
Відтак, оскільки рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна належить до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, з огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2015, яке набрало законної сили, є достатньою підставою для проведення державної реєстрації.
На підставі зазначеного суд вважає безпідставним посилання відповідача як на підставу відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень на те, що подані документи для проведення державної реєстрації прав не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують та в рішенні суду помилково зазначена загальна площа об'єкту нерухомого майна та відсутні його складові частини.
Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №20487854 від 03.04.2015 та №20493692 від 03.04.2015 підлягає скасуванню, як таке, що винесено неправомірно.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів суду правомірності прийняття оскаржуваного рішення.
Згідно з частиною 2 статті 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, та про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.
Таким чином, виходячи з викладеного та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, а отже, з урахуванням наведених судом висновків, підлягають задоволенню.
Також суд вважає за необхідне, відповідно до вимог статті 94 КАС України, присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 73,08 грн.
Керуючись ст.ст.71 -72, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-
Адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 №20487854 від 03.04.2015 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 №20493692 від 03.04.2015 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.
Присуди з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 73, 08 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 06.07.2015 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді О.В. Маковська О.В. Маковська В.В. Кухар