Справа № 815/3434/15
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3434/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

судді -Токмілової Л.М.

судді -Левчук О.А.

при секретарі судового засідання - Селезньовій А.В.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_10

представника позивача - ОСОБА_11 (за ордером)

представника відповідача - Білоконь Н.О. (по довіреності)

перекладача - ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_10 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_10 з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 27.04.2015 року № 373-15 про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання відповідача прийняти рішення про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач та його представник адміністративний позов підтримали, на заявлених вимогах наполягали, вважають рішення про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту неправомірним та не обґрунтованим, оскільки ОСОБА_10 є громадянином Сирії, на теріторії якої триває збройний конфлікт, рівень насилля та гуманітарна криза в цій країні несуть загрозу життю та особистій недоторканості її громадян, він є особою призивного віку та може бути примусово призваний до служби в армії, є мусульманином - сунітом, проживав в м. Хомс, в якому відбуваються збройні сутички, місце знаходження родичів йому не відомо, а тому він не може повернутися до країни походження.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов (аркуші справи 123-129), перевіркою ДМС України підтверджено відсутність умов для надання позивачу статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, оскільки він приїхав в Україні легально, з метою здобуття освіти, не приймав участь у подіях, через які він може зазнати переслідувань, погроз, тощо, виїхав з країни походження не через збройний конфлікт та ще до його початку, побоювання примусового призиву в армію не є підставою для надання позивачу статуту біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, звернувся за наданням йому статусу через 5 років після в'їзду на територію України, не скористався можливістю внутрішнього переміщення на території Сирії, тощо.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Позивач є громадянином Сирії, уродженцем м. Дамаск, проживав у м. Хомс, за національністю - араб, за віросповіданням - мусульманин-суніт. Вищу освіту позивач здобував на території України: в період з 2001 року по 2006 рік навчався у Одеській державній академії холоду, з 2007 року по 2011 рік навчався у Одеському державному екологічному університеті. З 2012 року по теперішній час позивач працює продавцем на промринку « 7 кілометр». На Батьківщині позивач не був членом жодних політичних, громадських, молодіжних, релігійних, військових чи інших організацій.

Позивач востаннє виїхав з Сирії 30.08.2009 року авіарейсом Дамаск (Сирія) - Стамбул (Туреччина) - Одеса (Україна), на підставі національного паспорту та студентської реєстрації. Державний кордон України перетнув 30.08.2009 року легально.

На території Сирії залишилася проживати одна із сестер позивача з її родиною, матір та інша сестра проживають у Лівані, про місцезнаходження батька та брата позивачу нічого не відомо.

ОСОБА_10 05 лютого 2015 року звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області із заявою-анкетою №32 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуш справи 30).

Наказом №25 від 10 лютого 2015 року в.о. начальника Управління у справах біженців ГУДМС України в Одеській області у відповідності до ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» прийнято рішення здійснити оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту громадянину Сирії ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, особова справа № 2015OD0031 (аркуш справи 52).

Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду особової справи № 2015OD0031 громадянина Сирії ОСОБА_10, 30 березня 2015 року Управлінням у справах біженців ГУДМС України в Одеській області на підставі абз. 4 п. 1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» складений висновок про відмову громадянину Сирії ОСОБА_10 у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуші справи 64-71).

На підставі матеріалів особової справи позивача, 27 квітня 2015 року Державна міграційна служба України прийняла рішення №373-15, яким ОСОБА_10 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п. 1 та п. 13 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону відсутні (аркуш справи 24).

ОСОБА_10 11 червня 2015 року отримав повідомлення № 302 від 22.05.2015 року про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видане на підставі рішення ДМС № 373-15 від 27.04.2015 року (аркуш справи 10), не погодився із прийнятим рішенням та оскаржив його до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 4, п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок загрози життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

Необхідність доказування наявності умов для надання статусу біженця знаходить своє підтвердження у міжнародно-правових документах. Згідно із п. 195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Директива Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 27.04.2004 року № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Таким чином, особа, яка звертається із заявою про надання, їй статуса біженця або особи, яка потребує додаткового захисту має довести, що її побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань є обгрунтованими, або її життю, безпеці чи свободі в країні походження загрожує небезпека і вона не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 виїхав з Сирії в 2009 році, легально, на підставі національного паспорту та студентської реєстрації, проживав в м. Хомс, не був членом жодних політичних, громадських, молодіжних, релігійних, військових чи інших організацій, за віросопвіданням мусульманин-суніт, приїхав в Україну навчатися та збирався повернутися до Сирії, але в подальшому на території країни його походження почався збройний конфлікт, який не дав можливості позивачу повернутися на територію Сирії, оскільки він боїться призиву в армію, виїзд особи призивного віку може бути розцінений владою країни як дезертирство, місце знаходження родичів йому на сьогодні не відомо, м. Хомс піддавалося обстрілам та зруйновано, тобто причиною для надання йому статусу в Україні та не бажання повернутися в країну походження є загальнопоширене насильство в ситуації внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини.

Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на тому, що ситуація в Сирії з часом поліпшується, міста звільняються від терористів, люди починають відчувати себе захищеними, збройний конфлікт відбувається не на всій території країни, відсутнє цілеспрямоване переслідування цивільного населення, позивач виїхав до початку збройного конфлікту, а тому не має даних про загрозу його життю в країні погодження або його переслідування.

Проте, відповідно до Керівництва УВКБ ООН із процедур та критеріїв визначення статусу біженців згідно Конвенції 1951 року и протоколу 1967 року (п. 171): «... якщо тип військової акції, в якій особа не бажає брати участь, засуджується міжнародним співтовариством як така що суперечить елементарним правилам людської поведінки, покарання, передбачене за дезертирство або ухилення від призову, може з урахуванням всіх інших вимог визначення бути розцінено як переслідування».

Крім того, як вбачається з інформації по країні походження про ставлення до дезертирів у Сирії на даний момент: Оперативне Керівництво Ноmе 0ffїсе Великобританії по Сирії від 15 січня 2013 року (http://www.unhcr.org/refworld/docid/50f55с8d2.html): «...сирійський уряд є жорстоко репресивним до інакомислення і свободи совісті які не є офіційно визнані в країні. Рівень смертей з вини влади з березня 2011 року неухильно зростає. Велика кількість солдатів було вбито за спробу втечі або за відмову відкривати вогонь по мирних жителях. У ході нинішнього конфлікту сирійська влада, ймовірно, потребує все більше призовників, щоб підтримати президента Асада. З урахуванням ситуації в Сирії, коли заявник є дезертиром з Сирійської армії, або може підлягати призову на військову службу після повернення, буде доречно надавати таким особам притулок, тому що сирійська влада буде розглядати їх як противників режиму».

Представник позивача надав по країні походження інформацію компетентних інформаційних джерел - «Великобританія: Home Office, «Інформація по країні і Керівництво - Сирія: Безпека й гуманітарна сітуація», грудень 2014», рівень невибіркового насильства в основних містах і районах бойових дій в Сирії перебуває на такому рівні, що існують серйозні підстави вважати, що особа, тільки своєю присутністю там протягом будь-якого відрізка часу, стикається з реальним ризиком шкоди, що загрожує їх життю або особистої недоторканності (http://www.refworld.org/docid/5492925f4.html).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, яка відображена в рішенні від 28.06.2011 року №8319/07 та 11449/07 у справі Суфі і Ельмі проти Сполученого Королівства - повернення особи у ситуацію громадянської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання (п.п.217-241).

Окрім того, згідно офіційної позиції УВКБ ООН від жовтня 2014 року, на даний момент майже всі райони країни охоплені насильством, що розгортається між різними учасниками конфліктів, які частково накладаються один на одного; ця ситуація посилюється внаслідок того, що за всі протиборчі сторони воюють іноземні найманці. Бої між сирійськими урядовими силами і масою антиурядових збройних груп не затихають. Паралельно угрупування «Ісламська держава Іраку і аль-Шама» зміцнила контроль над значними територіями півночі і північного сходу Сирії і часто вступає у збройні сутички з антиурядовими збройними групами, курдськими силами («Загонами народної самооборони», ОНБ), а також з урядовими силами. Нанесення авіаційних ударів по цілях в угрупування «Ісламська держава Іраку і аль-Шама» 23 вересня 2014 привнесло в конфлікт додатковий ступінь складності. Оскільки міжнародні зусилля по знаходженню політичного вирішення ситуації в Сирії успіху досі не принесли, конфлікт і раніше призводить до подальших жертв серед цивільного населення, переміщенню людей і руйнування інфраструктури країни.(ч.2 Рекомендацій з питань міжнародного захисту щодо осіб, які залишають САР УВКБ ООН від жовтня 2014 року).

Відповідно до ч. 4 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, за наявними даними, до квітня 2014 кількість осіб, які загинули в результаті конфлікту, перевищила 191 тис. чол. Найбільше число документально зафіксованих випадків смерті було зареєстровано в провінції Риф Дамаск, далі за кількістю жертв йдуть провінції Алеппо, Хомс, Ідліб, Дераа і Хама. Повідомляється, що погіршення стану сирійської системи охорони здоров'я призвело до тисяч смертей від хронічних захворювань, яким можна було запобігти в звичайних умовах, а також до передчасних смертей від звичайно несмертельних інфекційних захворювань, захворювань, що виникають у новонароджених, і недоїдання. Крім того, в результаті конфлікту сотні тисяч людей отримали поранення, які часто призводять до тривалої непрацездатності, а ще більше людей страждають від наслідків психологічних травм, викликаних тим, що вони стали свідками насильства, втрати членів сім'ї.

Згідно ч. 31 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, у світлі розвитку подій і зміни обставин в Сирії, можливо, буде доцільно переглянути (якщо цього ще не було зроблено) рішення у справах сирійців, чиї клопотання про надання притулку в минулому були відхилені, щоб ті, хто в силу обставин, що змінилися має обгрунтовані причини звернутися про надання притулку як біженці «на місці» (sur place), могли розраховувати на ухвалення відповідного рішення, яке дозволить їм користуватися захистом і правами, що випливають з визнання їх біженцями.

Відповідно до ч. 34 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, враховуючи актуальність даного питання на тлі збільшення навантаження на сусідні з Сирією держави і відновлення припливу біженців, УВКБ ООН повторює свій заклик до держав, які не є сусідами Сирії, вивчити конкретні та ефективні способи вираження солідарності.

Згідно ч. 36 Рекомендацій УВКБ ООН від жовтня 2014 року, солідарність може і повинна виражатися за допомогою забезпечення належного звернення та захисту відносно малих груп сирійців, які прибувають безпосередньо з Сирії, через країни регіону або морем в більш віддалені країни, а також за допомогою надання їм доступу на територію і до оперативних і справедливим процедурам розгляду клопотань про надання притулку. Необхідні великодушні підходи до захисту, що виражаються в незастосування санкцій до тих, хто прибуває без документів, що засвідчують особу (або іншим неправомірним чином), і в високому рівні позитивних рішень за клопотаннями про статус біженця поряд з наданням супутніх прав.

Отже, існують загальновідомі офіційні документи, які підтверджують обґрунтованість загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження, в якій існує військовий конфлікт, що є умовами для надання додаткового захисту у відповідності до вимог п. 4, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За таких обставин, суд вважає, що формальне ставлення з боку відповідача до перевірки усіх обставин, викладених позивачем, матеріалів особової справи та наявної інформації по країні походження, призвело до прийняття неправомірного рішення щодо відмови ОСОБА_10 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, рішення Державної міграційної служби України № 373-15 від 24.04.2015 року про відмову ОСОБА_10 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, підлягає скасуванню, та відповідача має бути зобов'язано повторно розглянути заяву ОСОБА_10 про надання йому статуса біжеця, або особи, яка потребує додаткового захисту з врахуванням інформації по країні походження позивача, Рекомендацій УВКБ ООН та встановлених в судовому засіданні обставин.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_10 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 27.04.2015 року № 373-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту- задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 27.04.2015 року № 373-15 про відмову у визнанні ОСОБА_10 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов'язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_10 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано колегією суддів 21.09.2015 року.

Головуючий суддя - Л.І. Свида

Судді - Л.М. Токмілова

- О.А. Левчук