Справа № 2а-1870/6781/11
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2011-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2011 р. Справа № 2a-1870/6781/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глазька С.М.,

суддів - Воловика С.В., Савченка Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Вангородської Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності при розгляді звернення,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України в якому просив: 1) визнати бездіяльність посадових осіб Міністерства юстиції України при виконанні рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2007 року та розгляді звернень ОСОБА_1 щодо доступу до дитини та передачі сина для спільного проживання; 2) зобов'язати Міністерство юстиції України невідкладно вжити дієвих заходів для виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 14 жовтня 2008 року щодо дитини, поновлення порушених батьківських прав та можливості позивача спілкування з нею.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в частині позовних вимог, що стосуються визнання бездіяльності посадових осіб Міністерства юстиції України при виконанні рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2007 року та зобов'язання Міністерство юстиції України невідкладно вжити дієвих заходів для виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 14 жовтня 2008 року щодо дитини, поновлення порушених батьківських прав та можливості позивача спілкування з нею, оскільки вказаний спір в цій частині виник у зв'язку з виконанням рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2007 року, яке винесено в порядку цивільного судочинства та ухвали апеляційного суду Сумської області від 14 жовтня 2008 року, яка також винесена в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив визнати бездіяльність посадових осіб Міністерства юстиції України при розгляді звернення ОСОБА_1 щодо доступу до дитини та передачі сина для спільного проживання від 04 липня 2011 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем, впродовж значного часу, вчинялася бездіяльність при розгляді його звернень щодо доступу до дитини та передачі сина для спільного проживання на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2007 року по справі № 2-902/07.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, надав суду заперечення, в якому зазначив, що при розгляді звернення ОСОБА_1 щодо доступу до дитини та передачі сина для спільного проживання від 04 липня 2011 року Міністерством юстиції України були дотримані всі норми чинного законодавства України, зокрема норми Закону України "Про звернення громадян", з урахуванням наданих йому чинним законодавством повноважень.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у запереченні та просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 04 липня 2011 року позивачем на адресу Міністерства юстиції України було надіслано запит (а.с.8), в якому позивач, з посиланням на норми Закону України "Про звернення громадян", просив особисто міністра юстиції України ОСОБА_3 взяти під особистий контроль долю маленької дитини, а саме - сина позивача, та особливо проведення дієвих заходів щодо її розшуку та можливості позивача спілкування з нею та надання позивачу відповіді по суті запиту згідно вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" та Закону України "Про звернення громадян".

На вказане звернення, яке було отримано 13 липня 2011 року, Міністерством юстиції України позивачу була направлена відповідь від 11 серпня 2011 року № С-23720-12.2 (а.с.13-14), в якій Міністерством юстиції України було зазначено, що ним було розглянуто звернення позивача від 04 липня 2011 року щодо розшуку та забезпечення реалізації права доступу до дитини - ОСОБА_4 та повідомлено наступне.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Розшук боржника - фізичної особи, дитини здійснюють органи внутрішніх справ. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Разом з цим, позивача повідомлялося про те, що оскільки у заяві позивача про забезпечення доступу до дитини на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей зазначено, що дитина ймовірно перебуває на території США, Міністерством юстиції України звернення позивача було направлено до Центрального органу США з виконання цієї Конвенції, а саме - ОСОБА_5 з питань дітей Державного департаменту США.

Також позивача повідомлялося про те, що виявлення місцезнаходження дитини, що була незаконно переміщена або утримується, належить до компетенції Центрального органу держави, у якій на цей час дитина перебуває (у даному випадку - до компетенції ОСОБА_5 з питань дітей Державного департаменту США).

При цьому Міністерство юстиції України зазначало, що воно, як орган державної влади, не має права втручатися у діяльність органів державної влади іноземних держав.

Окрім того, позивача було повідомлено про те, що у разі надходження інформації від ОСОБА_5 з питань дітей Державного департаменту США стосовно встановлення місцезнаходження неповнолітнього сина позивача, ОСОБА_4, та його матері, ОСОБА_6, позивача буде поінформовано через Головне управління юстиції у Сумській області.

Суд зазначає, що предметом розгляду даної адміністративної справи не можуть бути процедура і дії вчинені відповідачем під час виконання рішення суду винесеного в порядку цивільного судочинства, а тому суд має повноваження тільки на перегляд дій відповідача щодо їх відповідності вимогам Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закон України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Як вбачається із ст. 19 вищевказаного Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Статтею 20 вищевказаного Закону передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

З вищевикладеного вбачається, що відповідачем, в порядку передбаченому Законом України "Про звернення громадян", було розглянуто звернення ОСОБА_1 від 04 липня 2011 року та в межах строків передбачених вказаним Законом було надано відповідь за результатами розгляду вказаного звернення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність Міністерства юстиції України регулюється Положенням про Міністерство юстиції України затверджене Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 395/2011 (далі по тексту - Положення).

Правовідносини, які виникли між позивачем та Міністерством юстиції України у зв'язку з його зверненням про реалізацію права доступу до дитини на території США регулюються Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (далі по тексту - Конвенція) та Порядком виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 952 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2010 року № 795 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до п. 45 та п. 77 ч. 4 Положення, Мін'юст України відповідно до покладених на нього завдань: вирішує у межах повноважень питання, що випливають із загальновизнаних норм міжнародного права та міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; організовує виконання і надає методичну допомогу судам та іншим органам державної влади під час виконання міжнародних договорів України з питань, що належать до компетенції Мін'юсту України.

Статтею 21 Конвенції передбачено, що заява з проханням організувати або забезпечити ефективне здійснення прав доступу може бути подана до Центральних органів Договірних держав у тому ж порядку, як і заява з проханням про повернення дитини. Центральні органи зобов'язані, на підставі положень про співробітництво, викладених у статті 7, сприяти мирному здійсненню прав доступу і виконанню будь-яких умов здійснення цих прав. Центральні органи вживають заходів, наскільки це можливо, для усунення будь-яких перешкод здійсненню таких прав. Центральні органи безпосередньо або через посередників можуть порушувати або сприяти порушенню процедур з метою організації здійснення або захисту цих прав і забезпечення поваги до умов для їхнього дотримання.

Згідно підпункту 1 пункту 5 Порядку, у разі надходження заяви про сприяння поверненню дитини до України Мін'юст звертається у разі потреби до Національного центрального бюро Інтерполу в Україні з метою встановлення місцезнаходження дитини.

Оскільки у зверненні позивача до Міністерства юстиції України вже була вказана країна місцезнаходження дитини, то не було потреби звертатися до вищезазначеного органу.

Після отримання звернення про забезпечення доступу до дитини Міністерством юстиції України були здійсненні всі необхідні заходи, передбачені вищезазначеною Конвенцією та Порядком, тобто заяву перевірено на відповідність вимогам Конвенції та направлено до ОСОБА_5 з питань дітей Державного департаменту США як Центрального органу по виконанню цієї Конвенції в США.

На запит ОСОБА_5 09 червня 2010 року був направлений оформлений позивачем запитальник про правову допомогу та акт про відмову від конфіденційності, які ОСОБА_5 з питань дітей Державного департаменту США мав використати для визначення права заявника на безкоштовну правову допомогу або допомогу за зменшеною оплатою.

Копії роздруківок листування Міністерства юстиції України з ОСОБА_5 з питань дітей Державного департаменту США (а.с.58-122) свідчать, що Міністерством юстиції України багаторазово направлялись запити до ОСОБА_5 з питань дітей Державного департаменту США про хід розгляду заяви, направлялися листи позивачу про необхідність встановити зв'язок із адвокатом США, направлена до ОСОБА_5 з питань дітей Державного департаменту США угода про представництво (а.с.91-92), надавалось сприяння позивачу у встановленні контакту із адвокатом США. Останнє зумовлено застереженнями США до ст. 26 Конвенції, відповідно до яких, США не вважають себе зобов'язаними нести будь-які витрати на оплату послуг адвокатів або радників або судових витрат, крім тих, що можуть бути відшкодовані її системою юридичної допомоги та консультацій.

ОСОБА_5 з питань дітей Державного департаменту США від 24 червня 2011 року було повідомлено про вжиття всіх належних заходів для розшуку дитини та його матері. Також ОСОБА_5 з питань дітей Державного департаменту США звертався через Центральний орган України до ОСОБА_1 з проханням надати додаткову інформацію щодо обставин можливого виїзду дитини до США, яка може сприяти встановленню місцеперебування неповнолітнього сина у США, та пропонував ОСОБА_1 звернутися до ЦБ «Інтерпол» з запитом про оголошення неповнолітнього сина у розшук як безвісно відсутнього, про що листом від 29 червня 2011 року №С-18455-12.2 (а.с.80-81) було повідомлено позивача.

Крім того, листом від 10 серпня 2010 року №5469-0-32-10-26 (а.с.97-98), до відома позивача доводилось, що нормативно-правовими актами, що стосуються виконання Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, Міністерство юстиції України не наділено повноваженнями з приводу вжиття заходів щодо розшуку дитини, перевірки дійсного місця її проживання чи місцезнаходження та не передбачено покладення на Міністерство юстиції України функцій представництва інтересів будь-якої особи за кордоном.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії Міністерства юстиції України при розгляді звернення ОСОБА_1 від 04 липня 2011 року відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та Закону України "Про звернення громадян", а тому вимоги позивача щодо визнання бездіяльності посадових осіб Міністерства юстиції України при розгляді звернення ОСОБА_1 від 04 липня 2011 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності посадових осіб Міністерства юстиції України при розгляді звернення ОСОБА_1 щодо доступу до дитини та передачі сина для спільного проживання від 04 липня 2011 року відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис) С.М. Глазько

Судді (підпис) С.В. Воловик

(підпис) ОСОБА_7

З оригіналом згідно

Суддя С.М. Глазько

Повний текст постанови складений 29 листопада 2011 року