Справа № 2а-1670/5560/11
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2011-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2011 року < ЧАС >м. ПолтаваСправа № 2а-1670/5560/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гіглави О.В.,

при секретарі Дрижирук М.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції (далі по тексту - Карлівська МДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.04.2011 №, №, №, № та №.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 посилався на те, що висновки акту від 23.03.2011 №90/17/НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 та прийняті на його підставі оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного законодавства. Зокрема, вказував на правомірність його перебування у 2010 році на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності на підставі виданого Карлівською МДПІ свідоцтва про сплату єдиного податку серія Ж №503591 від 21.12.2009. А відтак відповідно до вимог Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" він як платник єдиного податку звільнений від сплати податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, плати за патенти та не мав обов'язку застосовувати РРО. Позивач також вважає, що відповідач неправомірно в акті перевірки від 23.03.2011 №90/17/НОМЕР_1 посилається на висновки акту від 09.08.2010 №184/17/НОМЕР_1 документальної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 по 31.12.2009. Щодо нарахування штрафної санкції в сумі 340 грн за неподання звіту по збору за забруднення навколишнього природного середовища позивач вказав на незрозумілість механізму нарахування відповідного збору.

Позивач та його представник в ході розгляду справи підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просили визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що у зв'язку із перевищенням граничного обсягу виручки 500000,00 грн за 2009 рік позивач з 01.01.2010 повинен був перейти на загальну систему оподаткування та зареєструватись платником податку на додану вартість. Відповідних заяв до податкового органу позивачем подано не було, доходи на суму перевищення понад 500000,00 грн за 2009 рік та отримані доходи за 2010 рік ним не задекларовано. В зв'язку з цим, податковим органом сума валового доходу ФОП ОСОБА_1 за 2009 та 2010 роки збільшена на 516152,59 грн, донараховано суму податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, застосовано штрафні санкції за порушення пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", статті 3 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" та пунктів 2, 9 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 29.03.2006 зареєстрований Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області, номер запису про державну реєстрацію 2 001117, про що видано свідоцтво про державну реєстрацію серія В00 №914938. На податковому обліку в Карлівській МДПІ перебуває з 03.04.2006.

Матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 в 2009 та 2010 роках був платником єдиного податку, що не заперечується сторонами і про що свідчать копії свідоцтв про сплату єдиного податку від 19.12.2008 та від 21.12.2009, які видані Карлівською МДПІ відповідно до Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності".

Карлівською МДПІ в період з 25.02.2011 по 16.03.2011 на підставі пункту 75.1 статті 75, статей 77, 81, 82 Податкового кодексу України відповідно до наказу №106 від 14.02.2011 та направлення №000115 від 25.02.2011, було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2010 по 31.12.2010.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорюється.

За результатами даної перевірки складено акт від 23.03.2011 №90/17/НОМЕР_1, в якому з посиланням на висновки акту від 09.08.2010 №184/17/НОМЕР_1 документальної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 по 31.12.2009 Карлівською МДПІ зазначено про порушення позивачем вимог статті 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" в результаті перевищення обсягу виручки в ІV кварталі 2009 року на 36152,59 грн, оскільки згідно звітів суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку виручка від реалізації товарів (робіт, послуг) за 2009 рік складала 495650 грн, а згідно перевірки - 536152,59 грн. Висновками акту від 09.08.2010 №184/17/НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 було рекомендовано перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з звітного періоду наступного за звітним періодом, в якому виникло перевищення обсягу виручки, тобто з 01.01.2010 та терміново зареєструватись платником ПДВ, чого ним зроблено не було. Таким чином, в період з 01.01.2010 по 31.12.2010 ФОП ОСОБА_1 в порушення статті 1 даного Указу здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку №503591 від 21.12.2009 з терміном дії на 2010 рік. Декларацію про отримані ФОП ОСОБА_1 доходи за 2010 рік в сумі 480000 грн та декларацію про доходи на суму перевищення обсягу виручки в ІV кварталі 2009 року 36152,59 грн в порушення пункту 19.1 статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" позивачем до Карлівської МДПІ не подано. В порушення вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, пунктів 9.3, 9.4 статті 9 Закону України "Про податок на додану вартість" ФОП ОСОБА_1 також не зареєструвався як платник ПДВ, податкові декларації з ПДВ за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 не подавав.

Вказані порушення призвели до заниження позивачем валового доходу за 2009 рік на 36152,59 грн, за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 на 480000 грн.

Також в ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог наступних нормативно-правових актів:

- статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", пункту 19.1 статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинних на момент виникнення спірних правовідносин), пункту 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2009 та 2010 роки в сумі 58067,17 грн;

- пунктів 9.3, 9.4 статті 9 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки суб'єктом підприємницької діяльності не подано заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість та занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 в сумі 96000 грн;

- пунктів 2, 9 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 №303, пункту 1.4 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства екології України та ДПА України від 19.07.1999 №162/379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.08.1999 за №544/3837, оскільки платником не подані квартальні звіти за 3 та 4 квартали 2010 року;

- пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оскільки платником порушено порядок проведення розрахункових операцій;

- статті 3 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" в зв'язку зі здійсненням розрахункових операцій, які не мають підтвердження проведення розрахунків у безготівковій формі.

На підставі висновків даного акту перевірки 07.04.2011 відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

-№, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: надходження від сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища фізичними особами в розмірі 340 грн, в тому числі штрафні (фінансові) санкції - 340 грн;

- №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в розмірі 120000 грн, в тому числі за основним платежем - 96000 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 24000 грн;

- №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб в розмірі 72583,96 грн, в тому числі за основним платежем - 58067,17 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 14516,79 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за порушення статті 3 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" в сумі 300 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за порушення пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в сумі 384428,69 грн.

За наслідками оскарження позивачем вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, рішенням ДПА у Полтавській області про результати розгляду скарги від 17.06.2011 №231/0/25-016, залишено без змін податкові повідомлення-рішення Карлівської МДПІ від 07.04.2011 №, №, №. Податкове повідомлення-рішення від 07.04.2011 №001421701 скасовано в частині 4067,17 грн основного платежу по податку з доходів фізичних осіб та 14516,79 грн застосованої штрафної (фінансової) санкції, а в іншій частині дане рішення залишено без змін. Також скасовано податкове повідомлення-рішення від 07.04.2011 № в частині 169 грн застосованої штрафної (фінансової) санкції по збору за забруднення навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку податковим повідомленням-рішенням про нарахування сум податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Статтею 1 Указу визначено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Під терміном "рік" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про розяснення Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727" у статті 1 зазначеного Указу розуміється календарний рік, тобто з 1 січня до 31 грудня.

При проведенні планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 по 31.12.2009 (акт від 09.08.2010 №184/17/НОМЕР_1) було встановлено, що в ІV кварталі 2009 року позивач перевищив обсяг виручки, дозволений Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва", оскільки отримав виручку від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2009 рік в сумі 536152,59 грн.

Вимогами статті 5 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" встановлено, що СПД - фізична особа при перевищенні граничного обсягу виручки 500 000,00 грн. повинен був з наступного звітного періоду перейти на загальну систему оподаткування та зареєструватися платником податку на додану вартість згідно підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України "Про податок на додану вартість".

Суб'єкт підприємницької діяльності, який обрав спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, отримує доходи за умов, відмінних ніж встановлено Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" для провадження спрощеної системи оподаткування, зокрема, якщо дохід (виручка) перевищує 500 тис. грн. на рік, то враховуючи, що такі доходи одержані суб'єктом підприємницької діяльності, сума такого перевищення підлягає оподаткуванню у порядку, встановленому розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян".

Відповідних заяв до податкового органу позивачем подано не було, доходи на суму перевищення понад 500000,00 грн за 2009 рік та отримані доходи за 2010 рік ним не задекларовано. В зв'язку з цим, податковим органом сума валового доходу ФОП ОСОБА_1 за 2009 та 2010 роки збільшена на 516152,59 грн, в результаті чого донараховано суму податку на доходи фізичних осіб в розмірі 58067,17 грн та податку на додану вартість в розмірі 96000 грн.

Позивач не заперечує, що самостійно на загальну систему оподаткування він не перейшов, заяв про реєстрацію в якості платника податку на додану вартість до Карлівської МДПІ не подавав.

Посилаючись в акті перевірки від 23.03.2011 №90/17/НОМЕР_1, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, на висновки акту перевірки від 09.08.2010 №184/17/НОМЕР_1 Карлівська МДПІ вказує на те, що результати перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 по 31.12.2009 станом на 23.03.2011 (дату складання акту №90/17/НОМЕР_1) є узгодженими.

Судом встановлено, що на підставі висновків акту від 09.08.2010 №184/17/НОМЕР_1 документальної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 по 31.12.2009, Карлівською МДПІ 16.08.2010 були прийняті податкове повідомлення-рішення №/0 на суму 1207,95 грн по податку з доходів фізичних осіб з коштів, отриманих ФОП ОСОБА_1 від видів діяльності, що не передбачені свідоцтвом платника єдиного податку, що є порушенням підпункту 4.3.25 статті 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", а також податкове повідомлення-рішення №/0 на суму 463,50 грн по податку з доходів найманих працівників в результаті порушення підпункту 8.1.1 статті 8, пункту 19.2 статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб". Суми, визначені в даних податкових повідомленнях-рішеннях від 16.08.2010, є узгодженими.

Слід зазначити, що податкові повідомлення-рішення від 16.08.2010 №/0 та №/0 прийняті не у зв'язку з перевищенням позивачем граничного обсягу виручки в ІV кварталі 2009 року. Податкових повідомлень-рішень про визначення ФОП ОСОБА_1 сум податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб в результаті перевищення граничного обсягу виручки 500000 грн в ІV кварталі 2009 року за висновками акта перевірки від 09.08.2010 №184/17/НОМЕР_1 Карлівською МДПІ не приймалось.

В зв'язку з цим, позиція відповідача про узгодженість результатів перевірки, оформлених актом від 09.08.2010 №184/17/НОМЕР_1, є передчасною, оскільки враховуючи вимоги чинного процесуального законодавства у ФОП ОСОБА_1 була відсутня процесуальна можливість на оскарження висновків даного акта перевірки.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Оскільки акт перевірки не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії, так як його висновки та сам акт вцілому не тягнуть правових наслідків, то спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження актів перевірок не підлягають розгляду адміністративними судами. Такі правові наслідки тягнуть для платника податків прийняті на підставі актів перевірок рішення контролюючого органу.

В зв'язку з цим, в ході розгляду даної справи судом досліджено правомірність висновків Карлівської МДПІ, викладених в акті перевірки від 09.08.2010 №184/17/НОМЕР_1, щодо перевищення позивачем граничного обсягу виручки в ІV кварталі 2009 року на 36152,59 грн, оскільки висновки даного акту перевірки покладено в основу висновків акту від 23.03.2011 перевірки діяльності позивача за період з 01.01.2010 по 31.12.2010, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 07.04.2011.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що перевищення ФОП ОСОБА_1 дозволеного Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" граничного обсягу виручки 500000 грн за рік у 2009 році відбулось за рахунок надходження на його рахунок повернутої фінансової допомоги в сумі 93200 грн та надходження від реалізації товарів в сумі 442952,59 грн.

Згідно з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством із цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Таким спеціальним законодавством, зокрема, є Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва", яким запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, спрямований на підтримку суб'єктів малого підприємництва.

Як вже зазначалось, статтею 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" визначено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Виходячи з норм чинного законодавства, під операціями з продажу розуміють передачу майна (товару) однією особою у власність або у користування та (або) у володіння, та (або) у розпорядження іншій особі, а також інші операції (включаючи операції з безоплатного надання товарів), що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, оренди майна, поставки, лізингу, іншими цивільно-правовими договорами, за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання.

Отже, до виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) СПД - фізичної особи включаються кошти, що надійшли за здійснення саме операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Основною умовою для віднесення будь-яких грошових надходжень платниками єдиного податку до доходів є їх отримання внаслідок продажу (реалізації) товарів (робіт, послуг).

У разі надходження на розрахунковий рахунок платника єдиного податку зворотної безвідсоткової фінансової позики згідно договору, такі кошти не повинні включатись до обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Підтвердженням того, що кошти надійшли на розрахунковий рахунок платника єдиного податку у вигляді фінансової допомоги може бути відповідний договір надання поворотної допомоги або будь-який інший документ, що підтверджує факт здійснення такої операції.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, сам факт отримання грошових коштів за договором позики не може свідчити про отримання доходу, оскільки таке джерело надходження коштів має своїм наслідком виникнення боргового зобов'язання.

Судом встановлено, що поворотна безпроцентна фінансова допомога в сумі 93200 грн, яка включена відповідачем до складу виручки позивача за 2009 рік, надійшла на його рахунок 22.12.2009 від ФОП ОСОБА_4 в сумі 8400 грн на підставі договору позики від 01.12.2009 та від ФОП ОСОБА_5 16.12.2009, 01.12.2009, 18.11.2009, 06.11.2009, 02.11.2009, 30.09.2009 в загальному розмірі 84800 грн на підставі договору позики від 01.09.2009 (копії даних договорів позики наявні в матеріалах справи).

Поворотна безпроцентна фінансова допомога в сумі 8400 грн 29.12.2009 повернута позивачем ФОП ОСОБА_4, що підтверджується відповідною розпискою, копія якої мається в матеріалах справи та оригінал якої оглянуто судом.

Поворотна безпроцентна фінансова допомога в сумі 84800 грн перерахована позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_5 в безготівковій формі 30.12.2009 та 31.12.2009 в сумі 79700 грн та 25.12.2009 повернута готівкою в сумі 5100 грн. Вказані обставини підтверджуються банківською випискою про рух коштів на рахунку позивача та розпискою ФОП ОСОБА_5, які наявні в матеріалах справи.

На підставі викладеного, суд вважає помилковим висновок відповідача, що обсяг виручки ФОП ОСОБА_1 за 2009 рік з урахуванням повернутої фінансової допомоги (93200 грн) складає 536152,59 грн, а не 495650 грн, що було відображено у звіті платника єдиного податку за 2009 рік.

З урахуванням коштів, отриманих позивачем від реалізації товарів (робіт, послуг) за 2009 рік, обсяг виручки позивача від реалізації товарів (робіт, послуг) за рік не перевищував 500000 грн.

Не перевищував граничний розмір виручки, встановлений Указом, і розмір виручки, одержаний позивачем в 2010 році, який згідно звіту платника єдиного податку становив 480000 грн. Розбіжностей між задекларованим позивачем обсягом виручки у відповідному звіті та даними перевірки не встановлено.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 правомірно у 2010 році був платником єдиного податку, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності і обов'язку переходити на загальну систему оподаткування з 01.01.2010 у нього не було.

Відповідно до статті 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності" суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), а саме, податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва), плати за патенти згідно із Законом України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності".

Отже, суд дійшов до висновку про те, що підстави для нарахування позивачу сум податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість відсутні.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на помилковість посилання відповідача в обґрунтування віднесення до складу виручки позивача сум поворотної фінансової допомоги як позареалізаційних доходів на положення Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат суб'єкта малого підприємництва - юридичної особи, яка застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, затвердженого наказом ДПА України від 13 жовтня 1998 р. №477 (в редакції наказу ДПА України від 12.10.1999 № 554), оскільки даний Порядок, як власне свідчить його назва, регулює порядок ведення книги Книги обліку доходів і витрат суб'єкта малого підприємництва - юридичної особи, а не суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи.

Пунктом 6 статті 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику. Як встановлено судом, позивачем в перевіряємому періоді (01.01.2010 по 31.12.2010) як платником єдиного податку велась книга обліку доходів та витрат. Книга прошнурована, пронумерована та зареєстрована Карлівською МДПІ. Зауважень податкового органу щодо порядку ведення даної книги в акті перевірки не відображено, як і не містить акт перевірки даних про реалізацію позивачем підакцизних товарів.

Отже, позивач як платник єдиного податку правомірно не застосовував в своїй діяльності протягом 2010 року реєстратор розрахункових операцій.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 2 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" торговий патент - це державне свідоцтво, яке засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності чи його структурного (відокремленого) підрозділу займатися зазначеними у цьому Законі видами підприємницької діяльності.

Як вже зазначалось, згідно статті 6 Указу Президента суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником плати за патенти згідно із Законом України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності".

Згідно виданого відповідачем ФОП ОСОБА_1 свідоцтва про сплату єдиного податку на 2010 рік у ньому зазначено види діяльності позивача: будівництво, оптова торгівля та посередництво в оптовій торгівлі, роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах продовольчими товарами, а тому він не зобов'язаний був придбавати торговий патент. Інші види підприємницької діяльності, ніж ті, які зазначені в свідоцтві про сплату єдиного податку, позивач в 2010 році не здійснював.

З огляду на викладене, суд вважає висновок акту перевірки відповідача про порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та статті 3 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" хибним та таким, що ґрунтується на довільному застосуванні норм чинного законодавства України. А відтак правові підставі для застосування до позивача штрафних санкцій згідно пункту 1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та пункту 125.1 статті 125 Податкового кодексу України відсутні.

Щодо обмеження, передбаченого статтею 7 Указу Президента про те, що його дія не поширюється на суб'єктів підприємницької діяльності, на яких поширюється дія Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" в частині придбання спеціального патенту, суд зазначає наступне.

Поняття та визначення спеціального торгового патенту як державного свідоцтва, яке засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності на особливий порядок оподаткування відповідно до Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" було дано в абзаці другому частини 1 статті 2 даного Закону. Разом з тим, абзац другий частини 1 статті 2 цього Закону було виключено згідно із Законом України від 22.05.2003 №849-IV.

Оцінюючи правомірність нарахування позивачу штрафних санкцій в сумі 340 грн за порушення пункту 2, пункту 9 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору та пункту 1.4 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища в зв'язку з неподанням позивачем квартальних звітів за 3 та 4 квартали 2010 року, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в 2010 році здійснював торгівлю, яка передбачає викиди забруднюючих речовин (фасувального матеріалу, упаковок, паперу та інших викидів). Позивачем було укладено договір з Карлівським ВУЖКГ про розміщення побутових відходів №210 від 04.07.2009 з терміном дії з 04.07.2009 по 04.07.2010.

Однак розрахунки збору за забруднення навколишнього природного середовища за 3-4 квартали 2010 року позивачем до Карлівської МДПІ в порушення пунктів 2, 9 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору подано не було, що не заперечувалось позивачем в ході розгляду справи.

В зв'язку з даним порушенням відповідачем застосовано до позивача податковим повідомленням-рішенням від 07.04.2011 № штраф в сумі 340 грн.

Відповідно до пункту 7 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

В зв'язку з цим, штрафна санкція за неподання ФОП ОСОБА_1 розрахунку збору за забруднення навколишнього природного середовища за 3-4 квартали 2010 року становить 171 грн (170 грн + 1 грн), а тому сума штрафу в розмірі 169 грн була скасована в процесі адміністративного оскарження рішенням ДПА у Полтавській області від 17.06.2011 №231/0/25-016 про результати розгляду скарги ФОП ОСОБА_1

З рішенням ДПА у Полтавській області від 17.06.2011 №231/0/25-016 в частині скасування штрафу по збору за забруднення навколишнього природного середовища в розмірі 169 грн та обґрунтованістю штрафної санкції в сумі 171 грн позивач погоджується. Однак просить повністю скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2011 № про визначення штрафу в сумі 340 грн, оскільки відповідачем не було направлено податкове повідомлення-рішення на зменшену суму штрафу.

Наказом ДПА України від 22.12.2010 №985, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 за №1440/18735, затверджено Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі - Порядок).

Відповідно до цього Порядку органи державної податкової служби складають та направляють (вручають) платникам податків податкові повідомлення-рішення про нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування, та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість (пункт 1.2 Порядку).

Відповідно до абзацу другого пункту 3.4 Порядку, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування, та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість зменшується, то до платника податків направляється податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, якому присвоюється номер та вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень у порядку, передбаченому пунктом 3.3 цього розділу.

Згідно підпункту 5.1.2 пункту 5.1 Порядку податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо орган державної податкової служби зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.

У випадках, визначених підпунктами 5.1.2 і 5.1.4 пункту 5.1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання (пункт 5.3 Порядку).

Судом встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що Карлівською МДПІ в порушення зазначеного Порядку не приймалось податкове повідомлення-рішення на зменшену суму податкового зобов'язання з огляду на рішення про результати розгляду скарги ДПА у Полтавській області від 17.06.2011 №231/0/25-016 про скасування штрафу по збору за забруднення навколишнього природного середовища в розмірі 169 грн.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.04.2011 № в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями за платежем: надходження від сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища фізичними особами в розмірі 169 грн.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, незважаючи на вимогу частини 2 статті 71 цього Кодексу щодо процесуального обовязку відповідача, останнім не було доведено правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 07.04.2011 №, №, № та №.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України; якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню витрати у вигляді судового збору в розмірі 3 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції від 07.04.2011 №, №, № та №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції від 07.04.2011 № в частині визначення суми податкового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями за платежем: надходження від сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища фізичними особами в сумі 169 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 29 серпня 2011 року.

Суддя О.В. Гіглава