Справа № 2а-1670/4812/11
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2011-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/4812/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

при секретарі Ковальові Д.О. ,

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Прокурора Козельщинського району в інтересах держави в особі Фонду загальнообов"язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття представленого ОСОБА_2 районним центром зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2011 року Прокурор Козельщинського району в інтересах держави в особі особі Фонду загальнообов"язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття представленого ОСОБА_2 районним центром зайнятості звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позові прокурор просив стягнути з відповідача кошти незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 2 854,41 грн., внаслідок умисного невиконання та зловживання нею своїх обов"язків, а саме неподання своєчасно відомостей про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та соціальних послуг.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилався на те, що на момент звернення до ОСОБА_2 районного центру зайнятості ОСОБА_1 працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 РДА (надалі -УПСЗН) на посаді соціального працівника. Про даний факт відповідач ОСОБА_2 районний центр зайнятості вчасно не повідомила, у поданій заяві від 17.03.2009 року про свою зайнятість не зазначила, чим порушила вимоги Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". За час перебування на обліку в ОСОБА_2 районному центрі зайнятості ОСОБА_1 незаконно отримала матеріальну допомогу по безробіттю в сумі 3054,41 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Прокурор в судове засідання не з"явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням. Про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення чи розгляду справи без його участі не надав.

В судове засідання позивач не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи без участі його уповноваженого представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю визнала. Крім того, зазначила, що суму отриманої допомоги частково сплатила, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанцій.

З огляду на викладене, суд прийшов висновку про можливість розгляду справи за даної явки і наявними у справі матеріалами, оскільки вони повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин.

Суд, заслухавши відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом зі змісту позовної заяви, 17.03.2009 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 районного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю. Разом з тим, у поданій заяві відповідач не вказала, що працює на посаді соціального працівника в УПСЗН ОСОБА_2 РДА.

На підставі заяви відповідача від 17.03.2009 року, відповідно до ст.2 та пп. "а" п.1 ст.26 Закону України "Про зайнятість населення" 17.03.2010 року їй було надано статус безробітної та призначено грошову допомогу по безробіттю.

Відповідно до ст.36 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття ", Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, ДПА України №60/62 від 13.02.2009 року було проведено розслідування та складено акт розслідування страхових внесків №32 від 11.03.2011 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 подала недостовірні дані до центру зайнятості, які впливають на надання їй статусу безробітної та призначення виплати допомоги по безробіттю.

У зв"язку з цим, як на думку позивача, за період перебування на обліку в ОСОБА_2 центрі зайнятості відповідачу було безпідставно нараховано та виплачено допомогу по безробіттю в сумі 3 054,41 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою №160911140 від 20.04.2011 року.

Наказом №28 від 11.03.2011 року про повернення допомоги по безробіттю відповідача було зобов"язано відшкодувати кошти незаконно отриманої допомоги по безробіттю, яку вона отримала за період березень - серпень 2010 року в сумі 3 054,41 грн.

Згідно наявної у матеріалах справи копії повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 вказаний наказ про повернення допомоги по безробіттю отримала 15.03.2011 року, що підтверджується її особистим підписом. Разом з тим, на дату подання позову до адміністративного суду нею було добровільно сплачено лише частину заборгованості в розмірі 200 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанцій.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення, а саме 17.03.2009 року, до ОСОБА_2 РЦЗ ОСОБА_1 працювала на посаді соціального працівника в Управлінні праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 РДА, договір з відповідачем було розторгнуто 11.03.2010 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи Наказом начальника УПСЗН ОСОБА_2 РДА ОСОБА_3 №31 від 12.03.2010 року про заміну працівника по договору.

Отже, на момент звернення до центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітної та отримання допомоги по безробіттю, ОСОБА_1 отримувала заробітну плату, а тому, згідно статті 2 Закону України "Про зайнятість населення", відновилася до категорії зайнятого населення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, відповідно до приписів Закону України "Про зайнятість населення", не мала права на отримання статусу безробітної та допомоги по безробіттю.

Відповідно до п.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач у своїй заяві до ОСОБА_2 районного центру зайнятості про надання їй статусу безробітної не вказала про факт отримання нею заробітної плати, у зв"язку з перебуванням на посаді соціального працівника в Управлінні праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 РДА.

Отже, з огляду на вказане, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, працюючи в органах соціальної служби та подавши заяву до ОСОБА_2 районного центру зайнятості про надання їй статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, однозначно порушила приписи Закону України Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки не зазначила відомості про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та соціальних послуг.

У зв"язку з цим, відповідач незаконно отримала статус безробітної та, перебуваючи з 17.03.2010 на обліку у ОСОБА_2 районному центрі зайнятості, в період березень - серпень 2010 року незаконно допомогу по безробіттю в сумі 3 054,41 грн.

Згідно п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Мінпраці від 20.11.200 № 307, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Згідно п.6 Згідно Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №357 від 20.03.2006 у разі встановлення центрами зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законом порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №32, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" , наказом №28 від 11.03.2011 року ОСОБА_2 районного центру зайнятості відповідача було зобов"язано повернути кошти незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 3 054,41 грн.

Вказаний наказ ОСОБА_1 отримала 15.03.2011 року, що підтверджується її особистим підписом на наявній у матеріалах справи копії повідомлення про вручення поштового відправлення. Разом з тим, в порушення вимог чинного законодавства, відповідач суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 3 054,41грн. в добровільному порядку в повному обсязі не відшкодувала, сплативши на користь позивача лише 200 грн., що підтверджується копіями квитанцій.

Згідно з пунктом 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 7.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №357 від 20.03.2006р, у разі відмови особи повернути кошти або відмови роботодавця відшкодувати кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк, стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

На момент розгляду справи судом, ОСОБА_1 кошти незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 3 054,41 грн. на користь позивача в повному обсязі в добровільному порядку не сплатила.

Крім того, суд зазначає, що відповідач, ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги прокурора Козельщинського району в інтересах держави в особі ОСОБА_2 районного центру зайнятості визнала в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 136 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що судове рішення у зв'язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112, 113 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 112 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову.

Оскільки дії відповідача щодо визнання адміністративного позову не суперечать закону та не порушують права свободи чи інтереси третіх осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання адміністративного позову відповідачем.

Отже, враховуючи викладене, у зв"язку з визнанням відповідачем адміністративного позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 4 статті 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 районного центру зайнятості заборгованість в розмірі 2 854 грн. 41 коп. (дві тисячі вісімсот п"ятдесят чотири гривні сорок одну копійку).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 25 липня 2011 року.

Суддя І.С. Шевяков