Справа № 815/1225/15
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1225/15
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року

15год.40хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Торубка М.А.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 .

Від відповідача: не з`явився

Від третьої особи: Торбенко І.В. за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Південно-територіального управління військової служби правопорядку про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування грошового забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Наказ командування в/ч НОМЕР_1 за №190 від 10.09.2014 року в частині виключення лейтенанта ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення; зобов`язати командування в/ч НОМЕР_1 включити позивача до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення; відшкодувати позивачу грошове забезпечення у повному обсязі, починаючи з серпня 2014 року по день винесення рішення про включення позивача до списків особового складу та всіх видів забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України було украдено контракт «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» з терміном дії 5-ть років. Відповідно до наказу МОУ №118 від 17.03.2014 року позивач був призначений командиром взводу В/Ч НОМЕР_1 . З 24.09.2014 року по 16.01.2015 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, а після повернення у постійне місце дислокації він звернувся до керівництва В/Ч НОМЕР_1 з питанням про невиплату позивачу грошового забезпечення за серпень 2014 року по теперішній час. Однак, помічник командира з ФЄР в усній формі повідомив позивача, що його знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу частини з 11.09.2014 року відповідно до наказу №190 від 10.09.2014 року. На думку позивача означений наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки винесений з порушеннями норм діючого законодавства. Позивач просить суд включити його до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення; відшкодувати грошове забезпечення у повному обсязі, починаючи з серпня 2014 року по день винесення рішення про включення позивача до списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Оскаржуваний наказ ним отриманий 12.02.2015р. після письмового звернення до командира військової частини, після чого позивач звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання на неодноразові виклики суду не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно, заперечень на адміністративний позов не надав.

Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що 06.10.14 року громадянин ОСОБА_1 звернувся до Південного територіального управління Військової служби правопорядку із заявою про проведення перевірки законності невиплати йому грошового забезпечення з боку командування військової частини НОМЕР_1 (Вх. №5040 від 06.10.14, копія додається до пояснення). В ході розгляду звернення, встановлено, що ОСОБА_1 рахується у військовій частині, як військовослужбовець, що залишив військову частину, тобто таким, що скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.407 КК України. В зв`язку із зазначеним по даному факту 07.11.14 року було призначено проведення перевірки. .В ході проведеної перевірки факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 свого підтвердження не знайшов, але встановлено, що 05.12.2014 року ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо вибуття до загальновійськового полігону для виконання обов`язків за посадою. В діях ОСОБА_1 вбачалися ознаки кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 402 та ч. 2 ст. 409 КК України, про що, в порядку ст.ст. 214, 216 КПК України був повідомлений Військовий прокурор Одеського гарнізону. Крім того, в зв`язку з тим, що в ході зазначеної перевірки факт самовільного залишення військової частини не підтвердився, до військової частини НОМЕР_2 було направлено подання щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в якому запропоновано вжити заходів щодо скасування пунктів 15, 16 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командира військової частини НОМЕР_2 ) (по особовому складу) від 29.09.14 № 42 та пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.14 № 190, встановити винних осіб, яких притягнути до дисциплінарної відповідальності та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за вересень-листопад 2014 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представників третьої особи, суд дійшов наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 2 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону та з 21.03.2014 року був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

З матеріалів справи також вбачається, що 10.09.2014р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 №190 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з самовільним залишенням частини з 11.09.2014 року.

Не погоджуючись з означеним наказом позивач звернувся до суду з даним позовом про його скасування та просить зобов`язати відповідача включити його до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, а також відшкодувати грошове забезпечення у повному обсязі, починаючи з серпня 2014 року по день винесення рішення про включення позивача до списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Суд погоджується з вимогами позивача з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992року №2232-XII (зі змінами та доповненнями). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.4 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу до видів військової служби належить: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Як вбачається з пояснень позивача, останній проходив військову службу за контрактом, при цьому на вимогу суду, відповідачем вказаного контракту надано не було.

З витягу з наказу №118 від 17.03.2014 року Міністерства оборони України по особовому складу вбачається, що відповідно до ст.. 20 та 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з молодшим лейтенантом запасу ОСОБА_1 було укладено контракт строком на п`ять років та призначено його командиром механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_3 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ВОС 0210003, а також присвоєно чергове звання лейтенант.

Згідно витягу наказу №190 від 10.09.2014 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням частини.
06.10.14 року ОСОБА_1 звернувся до Південного територіального управління Військової служби правопорядку із заявою про проведення перевірки законності невиплати йому грошового забезпечення з боку командування військової частини НОМЕР_1 (Вх. №5040 від 06.10.14

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду звернення позивача було встановлено, що ОСОБА_1 рахується у військовій частині, як військовослужбовець, що залишив військову частину, тобто таким, що скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.407 КК України. В зв`язку із зазначеним по даному факту 07.11.14 року було призначено проведення перевірки терміном до 24.11.14 року , яка в подальшому, була продовжена до 05.11.2014 року.

За результатами перевірки було складено подання від 08.12.2014 року вих.. №5279/1 щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому, відповідно до вказаного подання відділом запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Південного територіального управління Військової служби правопорядку проведено перевірку за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 командиром 2 механізованого взводу 7 механізавоної роти 3 механізованого батальйону лейтенантом ОСОБА_1 . Під час перевірки було встановлено, що посадовими особами військової частини НОМЕР_1 допущено порушення вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.0991 року №2011-ХІІ. Перевіркою встановлено, відповідно до п. 15, 16 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 29.09.2014 року №42 лейтенанта ОСОБА_1 увільнено від займаної посади у зв`язку з відсутністю більше десяти днів та зараховано у розпорядження командувача військ оперативного-командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » із залишенням у списках особового складу військової частини. Підставою для внесення лейтенанта ОСОБА_1 до зазначеного наказу командувача став наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2014 року №190, відповідно до п. 6 якого вказаний військовослужбовець рахується, як такий, що самовільно залишив військову частину. При цьому перевіркою було встановлено, що командуванню військової частини НОМЕР_1 було достеменно відомо, що лейтенант ОСОБА_1 перебуває у пункті постійної дислокації військової частини та виконує окремі завдання військової служби не за своєю посадою, у зв`язку з чим його не можна було відносити до військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину.
У вказаному поданні зазначено, що така ситуація вказує на присутність у діях посадових осіб військової частини НОМЕР_1 формальних ознак складу кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 ст. 366 Кримінального кодексу України, що виразилися у внесенні до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2014 року №190 неправдивих відомостей щодо місця перебування вищезазначеного військовослужбовця, що у подальшому призвело до порушення законних прав лейтенанта ОСОБА_1 , закріплених ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у формі невиплати йому грошового забезпечення та премії в період вересень-листопад 2014 року.

Поданням запропоновано вжити невідкладних дієвих заходів щодо підтримання військової дисципліни та усунення порушень законодавства України, вжити заходів щодо скасування пунктів 15,16 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 29.09.2014 року №42 та пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2014 року №190 щодо увільнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 від посади у зв`язку з відсутністю більше десяти днів та зарахувати його у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », надати вказівку щодо нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_1 за період вересень-листопад 2014 року.

Також, судом встановлено, що 08.12.2014 року за вих. №5254/1 на адресу Військового прокурора Одеського гарнізону відділом запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Південного територіального управління Військової служби правопорядку було направлено повідомлення про вчинення кримінального порушення. Так в ході перевірки самовільного залишення військової частини лейтенантом ОСОБА_1 було встановлено, що вказаного факту не було, однак було встановлено, що 10.09.2014 року лейтенант ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо вибуття до загальновійськового полігону для виконання обов`язків за посадою, отже в діях ОСОБА_1 вбачалися ознаки кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 402 та ч. 2 ст. 409 КК України. Крім того, в зв`язку з тим, що в ході зазначеної перевірки факт самовільного залишення військової частини не підтвердився, до військової частини НОМЕР_2 було направлено подання щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в якому запропоновано вжити заходів щодо скасування пунктів 15, 16 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (командира військової частини НОМЕР_2 ) (по особовому складу) від 29.09.14 № 42 та пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.14 № 190, встановити винних осіб, яких притягнути до дисциплінарної відповідальності та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за вересень-листопад 2014 року.

На дату вирішення спору в суді доказів виконання подання, скасування п.6 наказу №190 та зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та виплати йому грошового забезпечення за спірний період відповідачем не надано.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153 (далі - Положення № 1153).

Пунктом 12 вказаного Положення визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Відповідно до положень пункту 116 Закону № 2232 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі:

1) розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців;

2) якщо посада, на яку призначено військовослужбовця, належить до номенклатури нижчої посадової особи і не є вакантною, а також до номенклатури командира військової частини НОМЕР_4 ;

3) пониження у посаді, якщо неможливо відразу призначити їх на нижчу посаду;

4) повернення депутатів, які є військовослужбовцями, після закінчення строку їх депутатських повноважень;

5) повернення військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ і організацій;

6) повернення військовослужбовців, які направлені за кордон без виключення зі списків особового складу військових частин, в яких вони проходили службу до направлення, якщо їх військові посади внаслідок організаційно-штатних заходів у військовій частині скорочено;

7-1) закінчення строку перебування військовослужбовців на посадах науково-педагогічних працівників вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів та необрання їх на ці посади за результатами нового конкурсу;

8) якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовано таке покарання, як арешт;

9) якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими;
10) якщо військовослужбовці перебувають у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення;

11) розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, які займають військовослужбовці-жінки, що перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показниками), за відсутності можливості перемістити таких жінок на вакантні посади, - до закінчення відпустки по догляду за дитиною.

З урахуванням викладеного, оскільки проведено перевіркою було встановлено відсутність факту самовільного залишення військової частини лейтенантом ОСОБА_1 , та факти порушення з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , що виразилися у внесенні до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2014 року №190 неправдивих відомостей щодо місцеперебування ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне скасувати оскаржуваний наказ та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

При цьому суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом неодноразово направлялися запити за протокольними ухвалами суду до Військової частини НОМЕР_1 щодо надання доказів в обґрунтування правомірності наказу від 10.09.2014 року №190, однак відповідачем докази надано не було та на доведення наявності законних підстав для видання наказу №190 пояснень не надано.

В даному випадку, оскільки наказ від 10.09.2014 року №190 містить відомості, які в подальшому не знайшли підтвердження, натомість були спростовані, та на підставі яких позивача було виключено зі списків особового складу, вказаний наказ винесений не на підставі законодавства та є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначені в Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.2. Інструкції, грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Згідно п.п.3 п. 242 Положення "Про проходження громадянами України служби у Збройних Силах України", затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Оскільки позивача незаконним наказом було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з вересня 2014 року по день фактичного включення до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

При цьому не підлягає задоволенню вимога позивача щодо виплати йому грошового забезпечення за серпень 2014 року, оскільки його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення саме з 11.09.2014 року, доказів не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за серпень 2014 року позивачем до суду надано не було. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до 11.09.2014 року рахувався у списках особового складу частини на всіх видах забезпечення.

Позивачем надана виписка по картковому рахунку в АТ «Приватбанк» за період з 01.07.2014р. по 01.09.2015р., відповідно до даних якої 22.08.2014р. на його рахунок в останнє надійшли грошові кошти «Зарплата. Воинская часть НОМЕР_1 » (аналогічно 18.07.2014р. попередні надходження зарплати).

Отже виплата грошового забезпечення припинилася у вересні 2014 року та відповідач має нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з вересня 2014 року по день фактичного включення до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного наказу, натомість матеріалами справи підтверджено, що наказ від 10.09.2014 року №190 прийнятий відповідачем не на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, отже є протиправним.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Південно-територіального управління військової служби правопорядку про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування грошового забезпечення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Військової частини НОМЕР_1 за №190 від 10.09.2014 року в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з вересня 2014 року по день фактичного включення до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 22.09.2015р.

Суддя М.М. Аракелян

.