Справа № 2а-1835/08/1170
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/38994/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України про визнання дій та бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом (з врахуванням уточнень) до Генеральної прокуратури України про вчинення дій по розгляду його скарги щодо невиконання прокуратурою Кіровоградської області доручення відповідача про здійснення перевірки за зверненням позивача по факту розслідування смерті його сина.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2010 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Генеральної прокуратури України щодо нерозгляду скарги ОСОБА_4 від 31.10.2007р. в частині виконання прокуратурою Кіровоградської області доручення Генеральної прокуратури України від 05.12.2006р. та зобов'язано Генеральну прокуратуру України розглянути скаргу ОСОБА_4 від 31.10.2007р. в частині виконання прокуратурою Кіровоградської області доручення Генеральної прокуратури України від 05.12.2006р. у відповідності до ст.ст.15,19,20 Закону України «Про звернення громадян»; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок нездійснення відповідачем контролю за виконанням його доручення щодо проведення прокуратурою Кіровоградської області перевірки за зверненням ОСОБА_4 по факту загибелі його сина, таку перевірку було здійснено необ'єктивно.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2011 року постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано та прийнято в цій частині нову постанову про відмову в їх задоволенні; в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, при цьому, вказав, що оскарження дій, або бездіяльності органів прокуратури щодо порушення, розслідування і вирішення кримінальних справ може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб прокуратури має свої особливості і не належить до сфери управлінської.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, підставою для звернення ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України зі скаргою від 31.10.2007р. стало невиконання обласною прокуратурою особисто доручення Генеральної прокуратури України від 05.12.2006р., що призвело до необ'єктивної перевірки дій осіб під час досудового слідства по кримінальній справі, порушеній 06.08.2004р. по факту неналежного виконання професійних обов'язків медичними працівниками, що спричинило смерть хворого ОСОБА_5 (сина позивача), за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

У рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001р. №6-рп/2001 зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу-підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб органів міліції, прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

Також, як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011р. №19-рп, з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Таким чином, розгляд питань, пов'язаних з оскарженням особою дій органу під час досудового слідства по кримінальній справі, не віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, фактично дійшовши такого висновку, суд апеляційної інстанції ухвалив рішення по суті спірних правовідносин.

Згідно ж з приписами п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку ї закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.157 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково й закрити провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 210, 222,223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2010 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2011 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.