Справа № 816/5872/13-а
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2013-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 жовтня 2013 року м. ПолтаваСправа № 816/5872/13-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

при секретарі судового засідання Ковальові Д.О.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду клопотання Державної фінансової інспекції в Полтавській області про закриття провадження у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Кременчуцьке тролейбусне управління" до Державної фінансової інспекції в Полтавській області про часткове визнання нечинним та скасування акту ревізії, -

В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2013 року Комунальне підприємство "Кременчуцьке тролейбусне управління" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Полтавській області про визнання нечинними та скасування розділів VІІ та ХІІ акту ревізії про результати планової виїзної ревізії.

Ухвалами суду від 17 жовтня 2013 року відкрито провадження за цим позовом, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 30 жовтня 2013 року представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки акт ревізії не є актом індивідуальної дії в розумінні пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку із чим не може бути оскаржений в порядку адміністративного судочинства.

Оцінюючи обґрунтованість заявленого клопотання, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю субєктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно із статтею 4 зазначеного Закону інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній

перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Підконтрольними установами органів державного фінансового контролю, у розумінні наведеної норми, є міністерства та інші органи виконавчої влади, державні фонди, бюджетні установи і суб'єкти господарювання державного сектору економіки, підприємства й організації, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, що перевіряється) державне чи комунальне майно.

Тобто з викладеного випливає висновок, що органи державного фінансового контролю під час здійснення своїх повноважень діють як суб'єкти владних повноважень. Тому всі спори, які випливають із функціональної діяльності органів державного фінансового контролю, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" дії або бездіяльність посадових осіб органу державного фінансового контролю можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку.

Згідно з пунктом 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20 квітня 2006 року, із змінами та доповненнями, акт ревізії - документ, кий складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати.

Пунктом 35 Порядку передбачено, що акт ревізії складається зі вступної та констатуючої частини.

У констатуючій частині зазначається інформація про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, висновок про наявність або відсутність порушень законодавства, а також у разі наявності визначений в установленому законодавством порядку розмір збитків, завданих державі чи обєкту контролю внаслідок таких порушень.

Виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших

нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Пунктами 45, 46 вказаного Порядку визначено, що у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Системний аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що акт ревізії зазвичай не є актом індивідуальної дії та не породжує для підконтрольного підприємства обов'язків по усуненню виявлених контролерами порушень у випадку, коли підприємство не згідне з ним, а тому такий акт не може бути скасований в судовому порядку.

В той же час, висновки, що викладені в акті ревізії, дії ревізорів по складанню акту, а відтак і сам акт можуть бути визнанні в судовому порядку протиправними, тобто такими, що суперечать положенням чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Не вірне обрання особою способу захисту порушеного права не може бути підставою для відмови у його захисті судом.

Крім того, відповідно до положень пункту 24 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" акт Державної фінансової інспекції може бути оскаржено до адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 17, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Державної фінансової інспекції в Полтавській області про закриття провадження у справі - відмовити.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту постановлення.

Повний текст ухвали складено 31 жовтня 2013 року.

Суддя А.Б. Головко