Справа № 2а-1670/10198/11
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2012-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2012 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/10198/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

при секретарі Ковальові Д.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Геологія" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області, третя особа: Приватне підприємство "Калісто", про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2011 року Приватне підприємство "Геологія" (далі - позивач, ПП "Геологія") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області (далі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ), третя особа: Приватне підприємство "Калісто" (далі - ПП "Калісто"), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.11.2011 року № /242.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що вважає помилковими та безпідставними висновки контролюючого органу у акті перевірки щодо завищення позивачем податкового кредиту за серпень 2010 року по взаємовідносинах із ПП "Калісто". Вказував, що правомірність формування податкового кредиту від даного контрагента підтверджується наявними у позивача первинними документами, отриманий товар використаний у його господарській діяльності, на підставі чого просив визнати протиправним та скасувати спірне податкове повідомлення рішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні. В письмових запереченнях відповідач вказував на правомірність висновків акту перевірки та обґрунтовував правомірність прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення посиланням на відсутність ПП «Калісто» за місцезнаходженням, у звязку із чим немає можливості фактично підтвердити наявність фактів, які б свідчили про ведення бухгалтерського та податкового обліку ПП «Калісто», та які б підтвердили взаємовідносини між ним та ПП «Геологія».

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ПП «Геологія» (ідентифікаційний код 31160669) є юридичною особою, зареєстроване виконавчим комітетом Комсомольської міської ради 26.10.2000 року та взято на податковий облік в Кременчуцькій ОДПІ (Комсомольське відділення).

Згідно довідки з ЄДРПОУ видами діяльності позивача за КВЕД є діяльність у сфері геології та геологорозвідування, улаштування основ та буріння свердловин і шурфів.

У період з 12.10.2011 року по 18.10.2011 року відповідачем проведено невиїзну документальну позапланову перевірку ПП «Геологія» з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ПП «Калісто» за період з 01.08.2010 року по 31.08.2010 року.

За результатами перевірки складено акт від 24.10.2011 року № 75/15-321/31160669, у якому відображено порушення позивачем пунктів 198.1, 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України (підпункту 7.2.1 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість"), частини 1, 5 статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, статті 228 Цивільного кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит та відповідно занижена сума ПДВ за серпень 2010 року на загальну суму 3 440 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 04.11.2011 року № /242, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість у загальному розмірі 5 160 грн., у т.ч. 3 440 грн. за основним платежем, 1 720 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач не погодився із зазначеним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку спірному податковому повідомленнюрішенню, суд виходить із наступного.

Преамбулою Закону України Про податок на додану вартість визначено, що цей Закон визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР встановлено, що податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду.

Податкова накладна відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР визначено, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно із підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6).

При цьому підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Із системного аналізу вказаних вище норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання в господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи судом встановлено, що 31.08.2010 року між ПП "Геологія" та ПП Калісто укладено договір поставки № 5/08, за умовами якого, Постачальник (ПП Калісто) зобовязується передати у власність Покупця коронки бурові д59-76мм., долота шарошечні д59-112мм., згідно видаткових накладних на кожну партію Товару, а Покупець зобовязувався прийняти та оплатити товар. Ціна, асортимент та кількість товару узгоджується Сторонами у видаткових накладних, які являються невідємною частиною договору. Товар по даному договору передається на умовах EXW, місце поставки склад Постачальника, що знаходиться в м. Харкові. Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

На виконання умов вищевказаного договору ПП Калісто виписано ПП "Геологія" податкову накладну від 31.08.2010 року № 1010 на загальну суму 20 640 грн., в т.ч. ПДВ 3 440 грн., видаткову накладну від 31.08.2010 року № 149/08, рахунок-фактуру від 31.08.2010 року № 1010 на загальну суму 20 640 грн., в т.ч. ПДВ 3 440 грн.

Згідно видаткової накладної позивач придбав коронки бурові БС 20, ф59мм. 20 шт. та ф76мм. 10 шт.

Позивачем на підставі податкової накладної від 31.08.2010 року № 1010 включено до складу податкового кредиту до податкової декларації з ПДВ за серпень 2010 року суму ПДВ - 3 440 грн.

З реєстру виданих та отриманих податкових накладних за серпень 2010 року ПП "Геологія" вбачається, що у розділі отриманих податкових накладних значиться податкова накладна, виписана позивачу ПП Калісто у серпні 2010 року, сума ПДВ по якій включена позивачем до складу податкового кредиту з ПДВ за серпень 2010 року.

На підтвердження розрахунку по вказаному договору позивачем надано копію платіжного доручення від 21.09.2010 року № 199 та банківську виписку за 21.09.2010 року, згідно яких ПП "Геологія" здійснено оплату за придбаний у ПП Калісто товар в повному обсязі.

Як встановлено в ході судового розгляду, транспортування придбаного у ПП Калісто товару здійснювалось власним транспортом ПП "Геологія" зі складу Постачальника та доставлено за адресою: вул. Будівельників, 16, м. Комсомольськ, Полтавська область, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 31.08.2010 року серії 01 ААЖ № 566481 та подорожнім листом від 21.08.2010 року № 22577, копії яких містяться в матеріалах справи.

В ході судового розгляду встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у подальшому позивач використав придбаний у ПП Калісто товар у своїй господарській діяльності, а саме: для виконання буріння експлуатаційно-розвідувальних скважин в карєрі Дніпровського РУ ВАТ «Полтавський ГОК», що підтверджується договором підряду на проведення експлуатаційно-розвідувальних робіт в карєрі Дніпровського РУ ВАТ «Полтавський ГОК» на 2010 рік, актом прийому виконаних робіт за вересень 2010 року, актом списання малоцінних предметів, паливно-мастильних матеріалів, що знаходяться в експлуатації у вересні 2010 року, копії яких містяться у матеріалах справи.

Таким чином, реальність господарських операцій між позивачем та ПП «Калісто» підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, товар використаний у господарській діяльності позивача.

З огляду на зазначене, податковий кредит позивачем сформовано на підставі, виписаної ПП «Калісто» податкової накладної, отриманої в ході виконання господарських операцій, підтверджених належними первинними документами, що ґрунтується на вимогах Закону України Про податок на додану вартість.

Суд враховує, що згідно підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Відповідно до пункту 9.8 статті 9 вказаного Закону реєстрація особи як платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент здійснення господарських операцій та складення податкової накладної ПП «Калісто» мало свідоцтво платника податку на додану вартість, яке не було анульовано.

Анулювання зазначеного свідоцтва ПП «Калісто» здійснено 05.05.2011 року, тобто після завершення взаємовідносин позивача із вказаним контрагентом.

Таким чином, оскільки ПП «Калісто» на момент виникнення спірних правовідносин було зареєстроване як платник ПДВ у встановленому Законом порядку, тому формування позивачем податкового кредиту від цього підприємства є правомірним.

Посилання відповідача на незнаходження ПП «Калісто» за юридичною адресою, згідно акту відсутності ПП "Калісто" за місцезнаходженням від 18.10.2010 року № 7466/2305/24670538, судом до уваги не приймаються, оскільки зазначений акт складено після завершення фінансово-господарських взаємовідносин позивача із ПП "Калісто".

Суд зазначає, що позивач виконав усі необхідні умови, передбачені Законом України Про податок на додану вартість, які надають йому правові підстави для нарахування податкового кредиту, у зв'язку із чим суд вважає правомірним включення позивачем до податкового кредиту за серпень 2010 року суму ПДВ 3 440 грн. по взаємовідносинах із ПП «Калісто».

Твердження відповідача про нікчемність угоди, укладеної між ПП "Геологія" та ПП «Калісто», суд оцінює критично, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Абзацом 1 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України зазначає, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Отже, за своєю суттю нікчемним правочином в податкових правовідносинах є діяння платника податків, спрямоване на ухилення від сплати податків, зборів (обовязкових платежів), проте, доводів про прийняття компетентною особою рішення про порушення кримінальної справи за фактом здійснення господарської діяльності контрагента чи відносно їх посадових осіб представник відповідача під час судового розгляду не наводив.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що відповідачем не доведено обставин, які підтверджують той факт, що укладаючи вищезгаданий договір, сторони діяли з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, а їхні наміри були спрямовані на ухилення від сплати податків. А тому висновки щодо нікчемності укладеного правочину, зроблені відповідачем у акті перевірки, є безпідставними.

З огляду на частину 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт наявності порушень позивачем підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 04.11.2011 року № /242, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість у загальному розмірі 5 160 грн., у т.ч. 3 440 грн. за основним платежем, 1 720 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Таким чином, позовні вимоги ПП "Геологія" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Геологія" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області, третя особа: Приватне підприємство "Калісто", про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області від 04.11.2011 року № /242.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Геологія" витрати зі сплати судового збору у розмірі 28 грн. 23 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 10 січня 2012 року.

Суддя А.Б. Головко