Справа № 623/2358/15-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 р. Справа № 623/2358/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача Бондаренка М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12.06.2015р. по справі № 623/2358/15-а

за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7

до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

26.05.2015 року позивачі, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, звернулись до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області в якому просили суд визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0110 від 11 березня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що зазначене рішення є протиправним, винесеним з порушенням норм діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не були дотримані вимоги Закону України «Про заходи державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» № 1160 від 11 вересня 2003 року, а саме: відсутній аналіз регуляторного впливу, проект регуляторного акту не був оприлюднений.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12.06.2015 року відмовлено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 в адміністративному позові до виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання протиправними та скасування рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0110 від 11 березня 2015 року, в зв'язку з його безпідставністю.

Позивачі, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подли апеляційну скаргу, в якій просять скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачі посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивачів підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 11 березня 2015 року виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області було прийнято рішення № 0110 « Про встановлення граничного розміру тарифу на оплату транспортних послуг ТОВ «Ізюмське АТП» ( далі Рішення).

Даним рішенням виконавчим комітетом Ізюмської міської ради встановлений граничний рівень тарифу на оплату транспортних послуг на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що здійснюються в режимі маршрутного таксі, товариству з обмеженою відповідальністю « Ізюмське АТП» в розмірі 3 грн. 50 коп.

Вважаючи дане рішення протиправним та таким, що прийнято з порушенням норм Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" № 1160-IV від 11 вересня 2003 позивачі звернулись до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано доказів того, що застосування до них оскаржуваного нормативно - правового акту, а також доказів того, що вони (позивачі) є суб'єктами відповідних правовідносин на які поширюється дія цього акту, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно- правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" зазначено, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року N 6-зп "Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу статті 55 Конституції України ( 254к/96-ВР ) необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суці. Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).

Отже, і під час застосування положень КАС України щодо вирішення питання про відкриття провадження у справі, порядку та строків звернення до суду, розгляду справи адміністративні суди також зобов'язані враховувати зазначені положення Рішення Конституційного Суду України, а саме те, що підлягають розгляду в судах позовні заяви на рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які раніше не підлягали оскарженню в судах або підлягали оскарженню не в судовому порядку, однак з урахуванням передбачених цим Кодексом строків звернення до суду.

Тобто, діюче законодавство дає громадянину України право оскаржувати будь-які рішення органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно- правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Слід зазначити, що скаржуване рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0110 від 11 березня 2015 року підвищувало тариф на оплату транспортних послуг по перевезенню пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що здійснюються в режимі маршрутного таксі TOB "Ізюмське АТП".

Тобто, зазначене рішення зачипає інтереси та стосуєтся мешканців міста Ізюм Харківської області.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ксерокопій паспортів позивачів по справі, вони є мешканцями міста Ізюм Харківської області, тобто оскаржуване рішення безпосередньо зачипає їхні інтереси, окрім того відповідно до ст. 55 Конституції Україми їм надо право оскаржувати будь-які акти органів державної влади та місцевого самоврядування.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини справи, що мають значення для справи.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" № 1160-IV від 11 вересня 2003 року регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Регуляторними органами є Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти.

Отже, рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0110 від 11 березня 2015 року є регуляторним актом, оскільки прийняте регуляторним органом, встановлює тарифи на послуги, розраховані на неодноразове застосування, стосуються невизначеного кола осіб (споживачів послуг) та регулюють господарську діяльність суб'єктів господарювання у сфері надання послуг пасажирських перевезень.

ВІдповідно до 2 п. 2 ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" видання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

З аналізу наведених норм діючого законодавства вбачається, що відповідач при винесенні рішення № 0110 від 11 березня 2015 року повинен був дотримуватись норм передбачених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" № 1160-ІV від 11 вересня 2003 року.

В той же час відповідно до ст. 36 вищевказаного Закону регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений

В той же час частиною 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Як вбачається з виписки протоколу засідання Виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 3/1 від 11 березня 2015 року, оскаржуване рішення було прийняте на підставі звернення ТОВ "Ізюмське АТП" (вхідний номер 1055 від 11 березня 2015 року).

Тобто відповідач розглянув звернення та прийняв відповідне рішення в той самий день коли звернення надійшло до нього.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" № 1160-IV від 11 вересня 2003 року кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань. Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов'язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

Таким чином, в порушення діючого законодавства, рішення Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області № 0110 від 11 березня 2015 року прийняте без його оприлюднення та надання часу для прийняття зауважень та пропозицій.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема; на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0110 від 11 березня 2015 року є протиправним та таким, що було прийняте з порушенням норм діючого законодавства та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення не звернув уваги на вищенаведені приписи матеріального права та прийшов до помилкових висновків про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12.06.2015р. по справі № 623/2358/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0110 від 11 березня 2015 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0110 від 11 березня 2015 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.
Повний текст постанови виготовлений 22.09.2015 р.