Справа № 2а-1876/12/2670
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2012-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2012 року № 2а-1876/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Власенкової О.О., суддів Бояринцевої М.А. та Патратій О.В. у порядку письмового провадження розглянув та вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач)
до відповідачаДержавної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України (далі - відповідач, Держфінпослуг)
третя особа про Головне управління Державного казначейства України у м.Києві визнання бездіяльності протиправною

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконною (неправомірною) бездіяльності Декржфінпослуг щодо незастосування до Кредитної спілки Тринадцята зарплатня заходів впливу у вигляді відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації та про стягнення з казначейського рахунку державного бюджету на користь позивача відшкодування завданої шкоди у розмірі вкладу 116 500 грн. та 32 620 грн. нарахованих відсотків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Кредитна спілка Тринадцята зарплатня та її члени зверталися до Держфінпослуг листами з приводу порушення Спілкою законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, проте в звязку з бездіяльністю відповідача та не застосуванням до Спілки заходів впливу у вигляді відстрочення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації позивачу нанесено шкоду у вигляді неповернення суми вкладу в розмірі 116 500 грн. та 32 620 грн. нарахованих відсотків.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, направив до суду письмові пояснення, в яких щодо позову заперечив, та просив відмовити у задоволені з огляду на його необґрунтованість.

Третя особа Головне управління Державного казначейства України у м.Києві письмових пояснень щодо позовних вимог не надала, представника в судове засідання не направила, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином.

У звязку з неприбуттям у судове засідання 28 лютого 2012 року представників відповідача та третьої особи, належним чином повідомлених про розгляд справи, та відсутністю потреби заслухати в судовому засіданні свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 КАС України, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення позивача, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2009 року між ОСОБА_1 та кредитною спілкою Тринадцята зарплатня укладено договір № 104/01/09 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок.

Предметом Договору є розміщення внеску на депозитному рахунку в сумі 116 500 грн. строком на 3 місяці, з 28 січня по 28 квітня 2009 року, з зобов`язанням повернути вкладнику вклад та проценти за користуванням вкладом у розмірі 28%.

У день закінчення строку дії Договору позивач звернулась до Кредитної спілки з проханням повернути суму вкладу та нараховані відсотки, однак, коштів не виявилось в зв`язку з фінансовою кризою.

В подальшому між позивачем та Спілкою укладалися додаткові угоди до Договору про внесення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 28 січня 2009 року №104/01/09, а саме від 28 квітня 2009 року № 1, від 01 грудня 2009 року № 1 та від 01 березня 2010 року № 3, відповідно до яких строк дії основного Договору продовжувався.

Так, кредитна спілка Тринадцята зарплатня прийняла від ОСОБА_1 160 500 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 28 січня 2009 року.

Однак, по закінченню терміну дії Договору від 28 січня 2009 року кошти позивачу не повернуті.

Вирішуючи цю справу, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 1 Закону України Про кредитні спілки кредитна спілка це неприбуткова організація (фінансова установа), заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Згідно зі статтею 2 цього Закону діяльність кредитної спілки ґрунтується, зокрема, на принципах добровільності вступу та свободи виходу з кредитної спілки; самоврядування. Члени кредитної спілки мають право брати участь в управлінні справами кредитної спілки, обирати та бути обраними до її органів управління, вносити пропозиції на розгляд органів управління кредитної спілки тощо.

Вищим органом управління кредитної спілки є загальні збори членів кредитної спілки, які можуть приймати рішення з будь-яких питань діяльності кредитної спілки. При цьому, обрання та відкликання членів спостережної ради та ревізійної комісії належить до виключної компетенції загальних зборів членів кредитної.

У позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок зловживань та порушень з боку колишнього керівництва спілки, передані нею внески не були повернуті по закінченню строку дії договорів. На думку позивача, це стало наслідком недостатнього та неефективного здійснення контролю за діяльністю спілки з боку Держфінпослуг в межах її повноважень, передбачених Законом України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та Положенням про Держфінпослуг.

Законом України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг(далі Закон) встановлено загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. В статті 19 Закону визначено, що метою державного регулювання ринків фінансових послуг в Україні є, серед іншого, захист інтересів споживачів фінансових послуг. Такий захист здійснюється в межах повноважень відповідного органу та встановленим способом.

Відповідно до пункту 10 статті 27 Закону до повноваження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, належить застосування заходів впливу та накладення адміністративних стягнень у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Відповідно до пунктів 11, 12 вказаної статті Держфінпослуг, в межах своїх повноважень, надсилає матеріали в правоохоронні органи стосовно фактів правопорушень, що стали відомі під час проведення перевірок, надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів та вживає інші заходи, відповідно до закону.

Вичерпний перелік заходів, які може застосовувати Держфінпослуг, визначений статтею 40 Закону, а саме:

1) зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення;

2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи;

3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону;

4) тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг;

5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію;

6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи;

7) порушувати питання про ліквідацію установи;

8) виносити рішення про заборону укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Порядок та умови застосування заходів впливу встановлюються законами України та нормативно-правовими актами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Розпорядженням Держфінпослуг від 13 листопада 2003 року № 125 затверджене Положення про застосування Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України заходів впливу.

Указом Президента України від 04 квітня 2003 року № 292/2003 затверджено Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України. Вказаним Положенням визначено, що Держфінпослуг є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом. Держфінпослуг є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

В пункті 3 Положення серед основних завдань Держфінпослуг визначено, зокрема, здійснення державного регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг і додержанням законодавства в цій сфері; захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування заходів впливу з метою запобігання порушенням законодавства на ринках фінансових послуг та їх припинення.

Держфінпослуг здійснює захист прав споживачів фінансових послуг в межах наданих йому повноважень та способами, передбаченими законодавством.

В пункті 4 Положення визначені функції, які виконує Держфінпослуг відповідно до покладених на нього завдань та у межах своєї компетенції, зокрема: здійснює згідно із законами України державне регулювання і нагляд за діяльністю кредитних спілок, здійснює реєстрацію фінансових установ та веде Державний реєстр фінансових установ (підпункти 3, 4 пункту 4 Положення); установлює порядок та умови застосування заходів впливу згідно з законом (підпункт 45 пункту 4 Положення); надсилає фінансовим установам і саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження щодо усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів (підпункт 46 пункту 4 Положення); надсилає матеріали в правоохоронні органи стосовно фактів правопорушень, які стали відомі під час проведення перевірок (підпункт 47 пункту 4 Положення) та виконує інші функції відповідно до покладених на неї завдань.

Відповідно до підпункту 12 пункту 5 Положення Держфінпослуг має право в межах своїх повноважень застосовувати до фінансових установ, які не додержуються законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, такі заходи впливу:

- зобов'язати порушника вжити заходів до усунення порушення;

- вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи;

- накладати штрафи відповідно до закону;

- тимчасово зупиняти дію або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг;

- відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати її тимчасову адміністрацію;

- затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи;

- порушувати питання про ліквідацію фінансової установи;

Згідно з пунктом 6 Положення до виключної компетенції Держфінпослуг як колегіального органу належить, зокрема:

- прийняття рішень про відсторонення керівництва від управління фінансовою установою у разі недодержання законів та інших нормативно-правових актів України, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, призначення тимчасової адміністрації та її керівника належить до виключної компетенції Держфінпослуг як колегіального органу (підпункт 6 пункту 6 Положення).

- схвалення рішень директорів департаментів Держфінпослуг про включення фінансових установ до Державного реєстру фінансових установ або виключення з нього, а також видачу, зупинення або анулювання ліцензій на надання фінансових послуг (підпункт 8 пункту 6 Положення);

- здійснення функції, визначеної підпунктом 45 пункту 4 Положення, а саме встановлення порядку та умов застосування заходів впливу згідно з чинним законодавством (підпункт 17 пункту 6 Положення).

Під час виконання покладених на нього завдань Держфінпослуг колегіально приймає рішення, взаємодіє з центральними органами виконавчої влади та іншими органами. Держфінпослуг як колегіальний орган утворюється у складі дев'яти членів: Голова Комісії, три заступники Голови, у тому числі його перший заступник, п'ять членів Комісії - директорів департаментів. Основною формою роботи Держфінпослуг є засідання, які проводяться у разі потреби, але не рідше ніж один раз на місяць, та є правомочними в разі наявності не менше пяти членів (пункт 9 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вживав відповідні заходи в межах наданих йому законом повноважень та повідомляв членам Кредитної спілки про заходи, спрямовані на захист їх прав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач надав слідчим органам всі документи, які були наявні у нього щодо протиправних дій колишнього керівника спілки.

Отже, відповідач в межах своїх повноважень вживав відповідні заходи з метою припинення порушень законодавства фінансовою установою.

Також суд звертає увагу, що Держфінпослуг як колегіальний, спеціально уповноважений орган виконавчої влади, самостійно в межах наданих їй повноважень обирає засоби реагування з метою захисту прав споживачів фінансових послуг та вирішує питання щодо обрання того чи іншого заходу впливу на порушника. Норм, які б зобовязували Держфінпослуг застосовувати конкретно визначений захід впливу у тих чи інших випадках, законодавство не містить.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України адміністративний суд не має повноважень вирішувати питання, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу. В свою чергу, порушень законодавства, внаслідок незастосування відповідачем такого заходу, як призначення тимчасової адміністрації, судом не встановлено.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Згідно з частиною 2 статті 45 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг шкода, заподіяна учасникам ринку фінансових послуг неправомірними діями національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, при здійсненні ним своїх повноважень, підлягає відшкодуванню в повному обсязі за рахунок держави відповідно до закону.

Отже, обовязковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету згідно вказаних статей є неправомірність дій органу та наявність причинно-наслідкового звязку між такими діями та завданою шкодою.

Розглянувши матеріали справи, суд не встановив у діях відповідача порушень вимог чинного законодавства. Крім того, позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності причинно-наслідкового звязку між вжитими (невжитими) відповідачем заходами впливу на фінансову установу та завданими позивачу збитками.

Так, з позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що вимога про відшкодування шкоди з державного бюджету обґрунтована порушенням Кредитною спілкою Тринадцята зарплатня взятих на себе договірних зобовязань щодо повернення суми вкладу та нарахованих на неї відсотків.

Відповідно до норм Цивільного кодексу України сторона має виконувати взяті на себе зобовязання належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Особа, що порушила зобовязання, несе відповідальність, встановлену законом чи договором (стаття 614 Цивільного кодексу України).

На час розгляду адміністративної справи, Кредитна спілка Тринадцята зарплатня, як юридична особа, не була припинена, а тому в повному обсязі несе відповідальність по своїм зобовязанням, в тому числі, перед вкладниками. Позивач має право в установленому порядку стягнути ці кошти, звернувшись з відповідним позовом до спілки, в тому числі, з використанням механізмів, передбачених Законом України Про виконавче провадження.

У свою чергу, за рахунок держави відшкодовується така шкода, яка заподіяна учасникам ринку фінансових послуг безпосередньо діями Держфінпослуг.

Відповідно до змісту та пункту 2.6. Положення про застосування Держфінпослуг заходів впливу таких захід як призначення тимчасової адміністрації застосовується з метою попередження загрози невиконання зобов'язань фінансової установи перед її учасниками у разі неможливості (нездатності) вжити заходів, необхідних для уникнення такої загрози, з боку органів управління фінансової установи. Підстави призначення тимчасової адміністрації визначені статтею 46 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

Таким чином, позивач не надала доказів того, що на момент порушення спілкою зобовязань існували підстави для застосування зазначеного вище заходу впливу і саме через незастосування відповідачем такого заходу фінансовою установою було порушено взяте на себе зобовязання за договорами.

Отже, шкода позивачу була завдана не діями/бездіяльністю відповідача, а невиконанням фінансовою установою взятих на себе договірних зобовязань. На сьогоднішній день, законодавством не передбачено можливості та механізму відшкодування за рахунок бюджетних коштів шкоди, завданої вкладникам з вини фінансової установи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 254 КАС України, та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 185-187 КАС України.

Головуюча суддя О.О.Власенкова

судді М.А.Бояринцева

ОСОБА_2