Справа № 2а/1570/7828/2011
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2011-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/7828/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

за участю секретаря: Казарян С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДИСКОМ»до державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.09.2011р., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДИСКОМ» звернулось з позовом до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2011р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення № від 16.09.2011р. є необґрунтовано зроблені відповідачем висновки, викладені в акті перевірки №5954/23-5/33060098 від 02.09.2011р, згідно з якими ТОВ «Диском»завищено податковий кредит за квітень 2011 року в сумі-296886, 79 грн. по господарським відносинам з ПП «Бізнесіндустрія», правочини якого визнанні як такі, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків. Позивач зазначив, що не погоджується з зазначеним висновком відповідача про нікчемність угоди між ним та ПП «Бізнесіндустрія», оскільки зазначені висновки є лише припущеннями, не підтверджені відповідними доказами, не надано жодних обґрунтованих доводів, що цей правочин порушує публічний порядок, натомість позивачем надано всі документи, підтверджуючі факт придбання непродовольчих товарів у ПП «Бізнесіндустрія», відповідно висновок про нікчемність угод укладених між Позивачем та ПП «Бізнесіндустрія»зроблено з перевищенням повноважень, тому дії ДПІ у Приморському районі міста Одеси є незаконними, рішення прийняте в результаті цих дій є таким, що підлягає скасуванню. Окрім того, позивач зазначив, що висновки акту перевірки є помилковими, при проведенні перевірки взагалі не взято до уваги наявні первинні документи ТОВ «Диском», які спростовують ці висновки та доводять протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях та пояснив, що згідно акту перевірки №5954/23-5/33060098 від 02.09.2011р., позивачем в порушення вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 ПК України встановлено заниження податкового кредиту за квітень 2011 року в сумі 296886, 79 грн. за податковими накладними, які не мають статусу юридично значимих, оскільки складені за наслідками нікчемних правочинів з ПП «Бізнесіндустрія». З посиланням на висновки акту

«Про неможливість проведення перевірки ПП «Бізнес індустрія»щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами у періоді квітень 2011 року»№1858/23-5 від 19.07.2011 року, відповідач дійшов висновку, що угоди з контрагентами за період квітень 2011 року мають ознаки нікчемності, оскільки відсутня інформація про наявність основних виробничих фондів (будівлі, споруди, автомобільний транспорт та інше), відповідно до довідки по формі 1ДФ кількість працюючих на підприємстві склала 5 осіб, які враховуючи загальний обсяг декларуємих доходів від реалізації товарів (робіт, послуг) фізично не могли здійснювати такий обсяг робіт, тому формування податкового кредиту за рахунок сум ПДВ згідно податкових накладних цього підприємства є безпідставним. У звязку з відсутністю економічно необхідних умов для здійснення господарських операцій, угоди є нікчемними і не створюють інших юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Окрім того, відповідач зазначив, що транспортування товару та вантажні роботи проводились за рахунок позивача та до перевірки не було надано товарно-транспортні накладні, які є обовязковими документами, що підтверджують списання товарно-матеріальних цінностей, обліку та шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, тому це свідчить про неможливість підтвердження транспортування товару, у звязку з чим ДПІ у Приморському районі міста Одеси правомірно винесено податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2011р та відповідно підстави для його скасування відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд встановив наступні обставини та факти.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДИСКОМ» зареєстровано виконавчим комітетом Одеської міської ради , свідоцтво про державну реєстрацію серія А01 №259383.

Відповідно довідки Головного управління статистики в Одеській області АА №8958, одним із видів діяльності ТОВ «ДИСКОМ»є оптова торгівля електропобутовими приладами (51.43.1) (а.с.34).

Згідно свідоцтва №100095338 про реєстрацію платника податку, виданого ДПІ у Приморському районі міста Одеси, позивач є платником податку на додану вартість (а.с.19).

На підставі наказу №2664 від 12.08.2011 року, виданого ДПІ у Приморському районі міста Одеси, старшим державним податковим ревізор-інспектором відділу перевірок ризикових операцій управління податкового контролю юридичних осіб ОСОБА_1 проведено невиїзну документальну позапланову перевірку ТОВ «Диском»щодо документального підтвердження господарських відносин ПП «Бізнес індустрія», їх реальності та повноти відображення в обліку за період квітень 2011 року.

За наслідками вказаної перевірки відповідачем був складений акт №5954/23-5/33060098 від 02.09.2011р. (а.с.11-18), яким встановлено порушення ТОВ «Диском»п.п.198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит за квітень 2011 року в сумі 296 886, 79 грн. по господарським відносинам з ПП «Бізнес індустрія», правочини якого визнані як такі, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

На підставі акту перевірки №5954/23-5/33060098 від 02.09.2011р., ДПІ у Приморському районі міста Одеси прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2011р., за яким збільшено суму грошового зобовязання за основним платежем у сумі 296 886, 79грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1,00 грн. (а.с.10).

Позивач з прийнятим податковим повідомленням-рішенням не погоджується, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його протиправним та скасувати.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

Як вбачається з матеріалів справи, копію повідомлення та наказу про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки позивач одержав 12.08.2011 року, про що свідчить розпис головного бухгалтера.

Згідно з оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями підставою їх прийняття є порушення позивачем п. п. 198.1,198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Кодексу встановлено, що податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Зі змісту вказаних приписів вбачається, що право на податковий кредит виникає при наявності одночасно двох обовязкових умов: за умови придбання товарів (послуг) чи основних фондів з метою їх подальшого використання власній господарській діяльності та при наявності податкової накладної, оформленої відповідно до вимог Кодексу. При цьому право на податковий кредит залежить від того, чи відбувся факт придбання товару або оплати за нього.

Судом встановлено, що згідно автоматизованої системи співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів ТОВ «Диском»сформовано податковий кредит за податковими накладними ПП «Бізнесіндустрія»№ №10; 27;25 від 01.04.2011 року; №30 від 05.04.2011 року за квітень 2011 року у сумі 296886, 79 грн.

Перевіряючи законність віднесення ПДВ за вказаними податковими накладними до складу податкового кредиту за квітень 2011 року, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Кодексу платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.7 вказаної статті податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Судом встановлено, що 10.01.2011 між позивачем та ПП «Бізнесіндустрія»укладено Генеральний договір постачання №159/3, предметом якого є поставка непродовольчих товарів (п.1.1). Згідно п.1.2 зазначеного договору загальна ціна договору складається із вартості всіх партій товару, який постачається згідно Договору.

Відповідно до умов зазначеного Договору ПП «Бізнесіндустрія»виписано податкові накладні на поставку товарів (робіт, послуг) на адресу ТОВ «Диском»та позивачем за зазначеними податковими накладними включено суми ПДВ до податкового кредиту в податкових деклараціях з ПДВ за лютий, квітень 2011 року та відображені у реєстрі отриманих податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні, реалізовану продукцію одержував по довіреності D-00000071 від 01.04.2010 року ОСОБА_2, який відповідно наказу №13-07 від 21.11.2007 року є директором ТОВ «Диском».

На виконання умов договору позивач здійснив оплату за отриманий товар та перерахував на банківський рахунок ПП «Бізнесіндустрія»грошові кошти за платіжними дорученнями №1493 від 18.05.2011 року та №1497 від 24.05.2011 року.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що генеральний договір постачання №159/3 від 10.01.2011 укладено з метою постачання непродовольчих товарів для подальшого використання їх у власній господарській діяльності, а податкові накладні, виписані ПП «Бізнесіндустрія», відповідають вимогам п. 201.1 та 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України.

За встановлених обставин у судовому засіданні не знайшли підтвердження висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог п. 198.1, 198.2 та 198.3 ст. 198 ПК України, тому податок на додану вартість за вищевказаними податковими накладними правомірно віднесений до складу податкового кредиту за квітень 2011 року.

Відповідно до п. 185.1 «б»ст. 185 ПК України обєктом оподаткування податком на додану вартість є операції платника податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відтак, доказуванню підлягають обставини щодо здійснення конкретної господарської операції з постачання послуг чи її відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача, обґрунтовуючи порушення позивачем вимог Податкового кодексу України посилався на висновки акта перевірки ДПІ у Приморському районі міста Одеси про неможливість проведення перевірки ПП «Бізнесіндустрія»щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами у періоді квітень 2011 року №1858/23-5 від 19.07.2011 року, яким встановлено, що угоди з контрагентами за період квітень 2011 року мають ознаки нікчемності. В результаті проведеної невиїзної документальної перевірки ПП «Бізнесіндустрія»встановлено, що декларацію з податку на прибуток за 2010 рік не надано; кількість працюючих на підприємстві відповідно до довідки по формі 1 ДФ склала 5 осіб , в звязку з чим зроблено висновок щодо відсутності у останнього трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення будь-якого виду діяльності, таким чином вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно з контрагентами які не виконують свої податкові зобовязання, зокрема у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту. Таким чином, вказаними обставинами відповідач обґрунтував відсутність фактичного постачання товарів за договорами.

Відповідно до п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпункти 16.1.2 - 16.1.3 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України передбачають, що особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, та за повноту та своєчасність його внесення до бюджету, а також за подання до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим і митним законодавством декларації, звітності та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів є платники податку.

У даному випадку така відповідальність покладена на ПП «Бізнесіндустрія», на позивача по справі не може бути покладена відповідальність за не подання податковому органу звітності усіма контрагентами.

Податковий кодекс України не має відповідних норм, які б покупця товару зобовязували слідкувати та контролювати подачу звітності податковим органам з боку постачальника.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, саме по собі неподання податкової звітності, при фактичному здійсненні господарської операції, не впливає на податковий кредит покупця.

Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача не зміг надати пояснення, які матеріальні, трудові та інші ресурси необхідні для постачання непродовольчих товарів та чому 5 осіб не в змозі виконати зазначені роботи, тому суд вважає посилання відповідача на вказані обставини припущенням, а відсутність факту постачання товарів недоведеною.

В акті перевірки зазначено, що до перевірки не надано товарно-транспортні накладні по перевезенню товару, у звязку з чим перевіряючими зроблено висновок про те, що у позивача відсутні документи, що засвідчують транспортування товару. Суд не погоджується з зазначеним висновком відповідача, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 року (надалі Закон № 996-XIV) дано визначення поняття первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1,2 статті 9 Закону України №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що транспортування товару та вантажні роботи проводились за рахунок покупця - позивача.

Окрім того, судом встановлено, що 09.03.2010 року між Позивачем та ТОВ «Мірс»укладено генеральний договір №766 про надання логістичних послуг, відповідно до п.1.1 якого виконавець бере на себе зобовязання за винагороду, зазначену у Договорі за рахунок клієнта виконати або організувати виконання, серед іншого: транспортно-експедиторських послуг. На виконання умов зазначеного Договору позивачем надано акт від 30.04.2011 року про виконання послуг по перевезенню вантажу за період з 01.04.2011 року по 30.04.2011 року (Т1 а.с.119).

Таким чином, позивачем надано документи, які підтверджують рух товару від Постачальника до Покупця, тому не надання товарно-транспортних накладних не свідчить про відсутність зазначених господарських операцій взагалі.

Щодо посилання відповідача на нікчемність правочину, з зазначеними висновками суд не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність господарського зобовязання повязує з наступним:

1) невідповідністю його змісту вимогам закону;

2) наявністю мети, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;

3) укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). До оспорюваних правочинів належить, зокрема, фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів визнання недійсним у судовому порядку вищезазначеного договору. Зобовязання за договором між Позивачем та ПП «Бізнес індустрія»виконані сторонами у повному обсязі, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами, копії яких залучено до матеріалів справи, окрім того Податковий кодекс України не містить норми, яка б передбачала коригування податкових зобовязань чи податкового кредиту у разі визнання правочину нікчемним, тому посилання на нікчемність правочину є необґрунтованим.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на зазначене суд вважає, що податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси № від 16.09.2011р є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, тому підлягає скасуванню.

Частиною другою ст.71 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Диском» правомірні, обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69,70, 71,94,122,158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДИСКОМ»до державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси № від 16.09.2011р

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 16 грудня 2011 року

Суддя/підпис/:

З оригіналом згідно:

Суддя: