Справа № 2270/6084/12
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2270/6084/12

Головуючий у 1-й інстанції: Касапа В.М.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

17 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій неправомірними та стягнення помилково сплаченого збору,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання неправомірними дій відповідача та стягнення з Державного бюджету України на його користь 12747,62 грн. сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.10.2012 року позов задоволено, а саме визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому щодо відмови у поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні легкового автомобіля АUDI A6, державний номер НОМЕР_1, а також стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 12747,62 коп. збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування сплаченого при придбанні легкового автомобіля АUDI A6, державний номер НОМЕР_1.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2012 року апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, Головного управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області залишено без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.06.2015 року касаційні скарги управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому і Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області задоволено частково. Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2012 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, про визнання дій неправомірними та стягнення помилково сплаченого збору - направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.06.2015 року встановлено, що приймаючи рішення про стягнення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з Державного бюджету України, суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості відповідача державний орган, уповноважений розпоряджатися державними коштами - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, а погодився з його участю у справі лише як третьої особи, у той час як зобов'язання за рішенням суду не можуть покладатися на осіб, які не є сторонами у справі.

На виконання вказаної ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.06.2015 року, Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області залучене в якості відповідача у даній справі.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про відмову у поверненні коштів у сумі 12747 (дванадцяти тисяч семисот сорока семи) грн. 62 коп., сплачених ОСОБА_2 при купівлі легкового автомобіля AUDI A6, державний номер НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_3 в якості збору на обов'язкове пенсійне страхування.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання учасники процесу не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що у березні 2012 року ОСОБА_2 придбав легковий автомобіль марки Аudi А6, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_3, при реєстрації якого 23 березня 2012 року сплатив збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3% вартості автомобіля, що склало 12747,62 гривень.

При зверненні до відповідача із заявою про стягнення сплачених коштів позивачеві було відмовлено та роз'яснено, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів поверненню не підлягає, посилаючись при цьому на Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року №1740 (далі - Порядок).

Не погоджуючись з вказаними діями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач позбавлений обов'язку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні легкового автомобіля, а відповідачем неправомірно відмовлено в поверненні коштів

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте вважає, що оскаржувана постанова підлягає зміні в резолютивній частині рішення суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно з п.7 та п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані у підрозділах Державтоінспекції, забороняється. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів ).

Відповідно до п.12 Порядку сплати збору на обов'язкове держане пенсійне страхування з окремих видів господарської діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1740 від 03.11.2003 року (далі - Постанова №1740), платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом купівлі легкових автомобілів, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

В п.7 ст.1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено виключний перелік осіб - платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, і, зокрема, передбачено, що платниками збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Отже, відповідно до Закону обов'язок зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування покладається на осіб, які відчужують автомобіль, а не набувають право власності.

Відповідно до ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при сплаті збору на обов'язкове державне пенсійне страхування застосуванню підлягають норми Закону №400/97-ВР, а не пункт 12 Постанови №1740, який є підзаконним нормативно-правовим актом.

Судом першої інстанції вірно з'ясовано дійсні обставини справи, надано вірну правову оцінку представленим доказам та зроблено обґрунтований висновок про протиправність відмови УПФ у поверненні позивачу помилково сплачених коштів. Також в мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом вірно зазначено, що збір, помилково зарахований до спеціального фонду державного бюджету внаслідок сплати особою, яка не є суб'єктом цього збору, підлягає стягненню з Державного бюджету України через територіальні управління Державного казначейства України.

Разом з тим, в резолютивній частині рішення, суд помилково не зазначив про прийняте рішення з приводу частини заявлених позовних вимог щодо стягнення коштів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема змінити постанову суду.

За ч.1 ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій неправомірними та стягнення помилково сплаченого збору змінити.

Доповнити резолютивну частину постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року абзацом третім слідуючого змісту:

"Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області на користь ОСОБА_2 12747,62 грн. помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування."

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий /підпис/ Біла Л.М.

Судді /підпис/ Гонтарук В. М.

/підпис/ Смілянець Е. С.

З оригіналом згідно:

секретар