Справа № 817/1850/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

22 вересня 2015 року Справа № 817/1850/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; позивача - ОСОБА_1; представника позивача - ОСОБА_2 (договір від 30 червня 2015 року); представників відповідача - Цьоби О.О. (довіреність від 19 вересня 2015 року) та Гаврилюка І.Ф.; розглядаючи у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області про визнання протиправною і скасування постанови та визнання дій протиправними, та вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати незаконною та скасувати постанову, винесену 02.02.2015 начальником Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області підполковником внутрішньої служби Томашуком Ю.М., про тимчасове поміщення засудженого ОСОБА_1 до окремої камери ДІЗО на загальних підставах; визнати незаконними дії адміністрації Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області по триманню засудженого ОСОБА_1 у окремій камері ДІЗО у період з 02 лютого по 08 квітня 2015 року.

Ухвалою судді від 06.07.2015 позивачу відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 109 КАС України.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2015 скасовано ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 06.07.2015, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 06.07.2015, суд апеляційної інстанції зазначив, що висновки суду першої інстанції щодо непідсудності справи адміністративному суду були передчасними, оскільки до позовної заяви не було додано оспорюваної постанови.

Ухвалою судді від 04.09.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні, призначеному на 22.09.2015, судом постановлено на вирішення питання щодо закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України.

Представник позивача вказав, що даний спір є публічно-правовим, оскільки виник з публічно-правових відносин за участю суб'єкта владних повноважень - органу виконавчої влади, що реалізував у цих відносинах надані йому владні функції по забезпеченню державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Представник відповідача заперечив проти доводів представника позивача та зазначив, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про визначення судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Основними ознаками правовідносин, з яких виникають публічно-правові спори, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Частиною 2 статті 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 3 КАС України, відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС України).

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикцій:

понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України;

визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині 1 статті 17 КАС України;

встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина 2 статті 17 КАС України);

встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина 3 статті 17 КАС України).

Рішенням Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 визначено, що кримінальне судочинство визначається як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржуються дії відповідача щодо тримання у період з 02 лютого по 08 квітня 2015 року у окремій камері ДІЗО засудженого ОСОБА_1, який у Городоцькому виправному центрі (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області відбував покарання з 17.08.2013 по 08.04.2015, та постанова про поміщення засудженого в окрему камеру дисциплінарного ізолятора №7 від 02.02.2015 (а.с. 58).

Зі змісту спірної постанови вбачається, що остання винесена на підставі статті 10 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Правовий порядок регулювання питань виконання рішень суду у кримінальній справі встановлений КВК України.

Відповідно до статті 4 КВК України, підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також Закон України про амністію та помилування.

За приписами частини 1 статті 10 КВК України, засуджені мають право на особисту безпеку.

У разі виникнення небезпеки життю і здоров'ю засуджених, які відбувають покарання у виді арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, вони мають право звернутися із заявою до будь-якої посадової особи органу чи установи виконання покарань з проханням про забезпечення особистої безпеки. У цьому разі посадова особа зобов'язана вжити невідкладних заходів щодо забезпечення особистої безпеки засудженого. Адміністрація установи виконання покарань вживає заходів до переведення засудженого в безпечне місце, а також інших заходів до усунення небезпеки, вирішує питання про місце подальшого відбування ним покарання.

У разі наявності небезпеки для життя і здоров'я засуджених, до яких згідно із законом у зв'язку з їх участю у кримінальному судочинстві прийнято рішення про застосування заходів безпеки, адміністрація установи виконання покарань вживає заходів щодо забезпечення безпеки цих осіб. Крім того, до зазначених осіб можуть бути застосовані такі заходи: ізольоване тримання; переведення в іншу установу виконання покарань (частина 4 статті 10 КВК України).

Відповідно до частини 5 статті 10 КВК України, зміна умов тримання осіб, щодо яких застосовані заходи безпеки, здійснюється з додержанням вимог, передбачених цим Кодексом і законодавством України.

Згідно з вимогами частини 1 статті 4 Кримінально-процесуального кодексу України, кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина 1 статті 1 КПК України).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (частина 1 статті 2 КПК України).

Отже, кримінальне судочинство це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їхніх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України (частина 1 статті 3 КВК України).

Статтею 22 КВК України встановлено, що прокурор відповідно до Закону України «Про прокуратуру» здійснює нагляд за додержанням законів в органах і установах виконання покарань при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Письмові вказівки прокурора щодо додержання встановлених законодавством порядку і умов тримання осіб у місцях, зазначених у частині першій цієї статті, а також письмові вказівки прокурора, надані іншим органам, які виконують судові рішення у кримінальних справах, є обов'язковими і підлягають негайному виконанню.

При винесенні постанов про поміщення засудженого в окрему камеру, виправні установи виконують не владні управлінські, а процесуальні функції, і спори, що виникли між сторонами по даній справі та пов'язані з реалізацією таких повноважень, не належать до юрисдикції адміністративних судів та повинні розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Тому, Городоцький виправний центр Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області, як місцевий орган управління кримінально-виконавчої служби в області, який забезпечує проведення у життя державної політики у сфері виконання кримінальних покарань у виді обмеження волі, при реалізації ним своїх функцій щодо виконання покарань, не є суб'єктом владних повноважень в розумінні положень КАС України, не здійснює владні управлінські функції, і не може бути відповідачем у справах про оскарження його рішень та дій щодо поміщення засудженої особи до дисциплінарного ізолятора, в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, слід зазначити, що за діяльністю органів і установ виконання покарань здійснюється відомчий контроль вищестоящими органами управління і посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, що закріплено статтями 22, 23 КВК України, а також прокурором.

З огляду на зазначене, цей спір не відноситься до компетенції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі №817/1850/15 - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_1, що відповідно до частини третьої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали складеної у повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська