Справа № 2а-13/10/2270/15
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ К/9991/68346/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі: Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Хмельницької митниці на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.02.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2012 у справі № 2а-13/10/2270/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова компанія "Укртехпостач"

до Хмельницької митниці,

до Головного управління Державного казначейства України у Хмельницькій області

третя особа Хмельницька міжрайонна державна податкова інспекція Хмельницької

області Державної податкової служби,

за участі Прокуратури Хмельницької області

про стягнення помилково сплаченого податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2010 року Товариство звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з Державного бюджету України помилково сплачений податок на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 703 811,00 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями, митний орган до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.11.2007 Товариство уклало зовнішньоекономічний контракт із "MARR SUGAR MOLDOVA" (Республіка Молдова) № 6-М, за умовами якого позивач зобов'язався виконати роботи по збиранню цукрового буряку комбайнами марки Holmer Terrf Doss T3 на площі 300 Га. На виконання умов вказаного контракту позивачем було вивезено бурякозбиральні комбайни у кількості дві одиниці на митну територію Молдови. Митне оформлення комбайнів під час їх вивезення за межі митної території України було здійснено в режимі "тимчасове вивезення". При поверненні цих комбайнів на митну територію України у січні 2008 року позивачем помилково було сплачено ПДВ в розмірі 703 811,00 грн., що стало підставою для звернення до митних органів про повернення помилково сплаченої суми ПДВ, у задоволенні якого було відмовено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що операція із зворотного ввезення Товариством комбайнів після виконання умов контракту від 21.11.2007 № 6-М звільнена від оподаткування. Таким чином, встановивши вид діяльності Товариства - надання послуг у рослинництві; облаштування ландшафту; оренда сільськогосподарських машин та устаткування, факт надання позивачем послуг у межах контракту від 21.11.2007 № 6-М, належність бурякозбиральних комбайнів позивачу на праві власності, яке не змінювалося, вивезення і ввезення комбайнів через митну територію України та фактичну сплату ПДВ у розмірі 703 811,00 грн. під час зворотного ввезення вказаних транспортних засобів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Товариства.

У цій справі суть спірних правовідносин полягає у оподаткуванні транспортних засобів, вивезених за межі митного кордону України у митному режимі тимчасового вивезення.

Питання тимчасового ввезення на митну територію України транспортних засобів врегульовано як у Митному кодексі України, так і в положеннях Конвенції про тимчасове ввезення (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася згідно із Законом України "Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення" від 24.03.2004 № 1661-IV.

Статтею 204 Митного кодексу України встановлено, що тимчасове ввезення (вивезення) - митний режим, відповідно до якого товари можуть ввозитися на митну територію України чи вивозитися за межі митної території України з обов'язковим наступним поверненням цих товарів без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування.

Згідно ст. 209 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звільнення від сплати податків у разі тимчасового вивезення товарів регулюється тільки податковими законами України.

Відповідно до п. 5.17 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) операції з тимчасового ввезення на митну територію України та подальшого вивезення з митної території України (а також з ввезення на митну територію України раніше вивезеного з митної території України) товарів за переліком, визначеним статтею 206 Митного кодексу України, звільняються від оподаткування.

Положення ст. 206 Митного кодексу України, яким встановлено перелік товарів, щодо яких може надаватися дозвіл на тимчасове ввезення (вивезення) з умовним повним звільненням від оподаткування, узгоджуються з положеннями Конвенції "Про тимчасове ввезення", ратифікованої Україною 26.06.1990, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Статтею 1 Конвенції про тимчасове ввезення передбачено, що "тимчасове ввезення" означає митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби), мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок використання.

Додатками до Конвенції визначаються товари (у тому числі транспортні засоби), на які поширюється загальне умовне звільнення від ввізного мита і податків Конвенцією (ч. 2 ст. 2 Конвенції).

Питання тимчасового ввезення транспортних засобів регулюються Додатком С "Додаток щодо транспортних засобів".

Статтею 2 Додатка С передбачено, що користуються правом на тимчасове ввезення відповідно до ст. 2 цієї Конвенції: (a) транспортні засоби комерційного чи приватного використання; (b) запасні частини та устаткування, які ввозяться для використання при ремонті раніше тимчасово ввезеного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1 Додатка C до Стамбульської конвенції термін "транспортні засоби" означає будь-яке судно (у тому числі ліхтери, баржі та шаланди, навіть якщо вони перевозяться на борту судна, і судна на підводних крилах), апарати на повітряній подушці, літальні апарати, наземні транспортні засоби (у тому числі велосипеди з двигунами, причепи, напівпричепи і поєднання транспортних засобів), і рухомий склад залізничного транспорту; а також їхні звичайні запасні частини, додаткові пристосування та обладнання, які перевозяться на борту транспортних засобів (включаючи спеціальне обладнання, що використовується для завантаження, розвантаження, обробки та захисту вантажів), а "комерційне використання" - платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Отже, як випливає з Додатка С, будь-які транспортні засоби, які здійснюють, зокрема, комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів, є такими, що користуються правом на тимчасове ввезення.

При цьому, ст. 5 Додатка С передбачено, що для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, які надаються цим Додатком: транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території.

Щодо тимчасового вивезення товарів, не наведених у ст. 206 Митного кодексу України, Державна митна служба листом від 06.01.2004 № 11/5-15-4-ЕП надала роз'яснення, а саме: - тимчасове вивезення за межі митної території України обладнання для виконання резидентом зобов'язань перед нерезидентом з постачання послуг за межами митної території України (під зобов'язання зворотного ввезення такого обладнання) здійснюється на підставі абз. 4 ст. 206 Кодексу. Зворотне ввезення такого обладнання регулює ця сама норма Митного кодексу України та пп. 5.17 ст. 5 Закону № 168/97-ВР без сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); - зворотне ввезення на митну територію України транспортних засобів, які раніше були тимчасово вивезені за її межі та використовувалися з метою виконання контрактів на надання послуг з міжнародних перевезень, відповідно до пп. 3.1.2 та 3.1.3 ст. 3 Закону № 168/97-ВР не є об'єктом оподаткування ПДВ; - не є об'єктом оподаткування ПДВ операції з вивезення товарів за межі митного кордону України у митному режимі тимчасового вивезення (згідно з положеннями глави 34 МКУ), в тому числі об'єктів оперативного лізингу, а також операції з повернення такого об'єкта в Україну.

Отже, враховуючи наведене та той факт, що резидент використовував транспортні засоби для виконання зобов'язань перед нерезидентом з поставки послуг за межами митної території України (під зобов'язання зворотного ввезення), належність бурякозбиральних комбайнів позивачу на праві власності, яке не змінювалося, вивезення і ввезення комбайнів через митну територію України та фактичну сплату ПДВ у розмірі 703 811,00 грн. під час зворотного ввезення вказаних транспортних засобів, висновок судів про повернення Товариству помилково сплаченої суми ПДВ до бюджету є правильним.

Доводи митного органу про відсутність підстав повернення помилково сплаченого податку з посиланням на можливість доповнення чи відкликання даних митної декларації лише до моменту прийняття митним органом митної декларації до митного оформлення є безпідставними, оскільки згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постановах від 15.04.2014 (справа № 21-29а14), від 11.11.2014 № 21-358а14, у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

З огляду на зазначене суд касаційної інстанції відхиляє доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, і не вбачає підстав для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Хмельницької митниці відхилити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.02.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2012 у справі № 2а-13/10/2270/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко