Справа № 2а-1670/3546/12
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2012-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2012 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/3546/12

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

при секретарі Ворошилові Ю.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2012 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 4187 грн 50 коп. та пені в розмірі 35 грн 28 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що згідно ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідач за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідами, повинен був до 18.04.2012 року сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 4187 грн 50 коп. Враховуючи те, що адміністративно-господарські санкції відповідачем не були сплачені, йому було нараховано пеню в розмірі 35 грн 28 коп. Вважає, що сума адміністративно-господарських санкцій та пені підлягає стягненню в судовому порядку.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідачем протягом 2011 року вживались усі необхідні заходи до працевлаштування інвалідів, а саме: відповідач інформував службу зайнятості у встановленому чинним законодавством порядку про вакантні місця для працевлаштування інвалідів у кількості згідно нормативу.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Згідно із звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2011 рік (форма № 10-ПІ, реєстраційний номер 53/104/899), поданим фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 27.01.2011 року Полтавському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за 2011 рік становила 8 осіб, фонд оплати праці штатних працівників 67 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника 8375 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні для підприємств, установ, організацій, в тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі 4 % середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця.

З огляду на викладене, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу у відповідача у 2011 році, склала 1 місце.

Із звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2011 рік форми № 10-ПІ вбачається, що відповідачем не було працевлаштовано інвалідів на 1 робоче місце.

Згідно ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

За таких обставин сума адміністративно - господарських санкцій за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідами, для відповідача у 2011 році склала 4187 грн 50 коп. У зв'язку з тим, що вказану суму адміністративно-господарських санкцій відповідачем до 18.04.2012 року не було сплачено, позивачем донараховано пеню у розмірі 35 грн 28 коп.

Надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення із відповідача суми адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 4222 грн 78 коп., суд виходить з наступного.

Статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із інформації Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості від 22.06.2012 року № 2085 вбачається, що відповідачем протягом 2011 року направлялись звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН для працевлаштування інвалідів, які надходили до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості, відповідно, 04.01.2011 року, 21.01.2011 року, 01.03.2011 року, 01.04.2011 року, 27.04.2011 року, 30.05.2011 року, 29.06.2011 року, 29.07.2011 року, 29.08.2011 року, 03.10.2011 року, 28.10.2011 року, 01.12.2011 року, 28.12.2011 року на посаду кухаря - 1 робоче місце.

Доводи представника позивача про те, що відповідач не звітувався у вересні 2011 року і листопаді 2011 року спростовуються відповідною інформацією Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості від 22.06.2012 року № 2085 та копіями наданих відповідачем звітів.

Таким чином, відповідач інформував службу зайнятості у встановленому чинним законодавством порядку про вакантні місця для працевлаштування інвалідів у кількості згідно нормативу, тобто вживав заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Натомість згідно інформації Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості від 18.06.2012 року № 2036 інваліди на працевлаштування до відповідача протягом 2011 року не направлялися.

Доказів того, що будь-яким іншим органом працевлаштування інвалідів направлялися відповідачу протягом 2011 року інваліди для працевлаштування чи інваліди самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування, і що відповідач відмовив у прийнятті інвалідів на роботу, суду не надано.

З аналізу норм Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів вбачається, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, натомість вимагає від нього вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, визначених у ст. 18 Закону.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

З огляду на те, що відповідач вживав необхідних заходів для працевлаштування інвалідів, а саме, надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, вини в діях відповідача судом не встановлено, а відтак, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць є необґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 11 липня 2012 року.

Суддя І.Г. Ясиновський