Справа № 803/2714/15
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року Справа № 803/2714/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Шикун О.Є.,

за участю представників позивача Демчук О.П., Мохнюка М.В.,

представника відповідача Федорчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМіЛа» до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.07.2015,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АМіЛа» (далі - ТзОВ «АМіЛа», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Ковельська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.07.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 72750,00 грн., у тому числі за основним платежем 58200,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 14550,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій з придбання сертифікаційних послуг від контрагента ТзОВ «Укр-Тест-Стандарт» та поставки товарів від контрагента «СТ Груп» на підставі укладених договорів поставки, зроблені в ході проведення позапланової виїзної перевірки позивача, не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач вказує, що факт здійснення господарських операцій із надання сертифікаційних послуг та придбання товару у вказаних контрагентів підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, які були надані під час перевірки, а тому ним правомірно було здійснено формування податкового обліку по зазначених операціях, у зв'язку з чим просить оскаржувані податкові повідомлення-рішення скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із наведених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у письмових запереченнях на адміністративний позов та у судовому засіданні вимог підприємства не визнав, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки, вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідно до вимог чинного законодавства, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в період з 30.06.2015 по 08.07.2015 на підставі наказу №460 від 30.06.2015 та згідно направлень від 30.06.2015 №98/03-06-22, №99/03-06-17, №100/03-06--22, №101/03-06-22, №102/03-06-22, №103/03-06-22 посадовими особами Ковельської ОДПІ на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78, пункту 81.1 статті 81, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ «АМіЛа» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.09.2012 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 15.07.2015 №530/03-06-22-25090492, яким встановлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТзОВ «АМіЛа» занижено податок на додану вартість на загальну суму 58200,00 грн., в тому числі за серпень 2014 року в сумі 57867,00 грн., за листопад 2014 року в сумі 333,00 грн. (а.с.92-119).

На підставі акту перевірки 30.07.2015 Ковельською ОДПІ сформовано податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 72750,00 грн., у тому числі за основним платежем 58200,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 14550,00 грн. (а.с.7).

Як вбачається з акту перевірки, висновок контролюючого органу про заниження податку на додану вартість на загальну суму 58200,00 грн. по господарських операціях ТзОВ «АМіЛа» із ТзОВ «Укр-Тест-Стандарт» та ТзОВ «СТ Груп» базується на тому, що в первинних документах не зазначено зміст наданих сертифікаційних послуг ТзОВ «Укр-Тест-Стандарт» та не зазначено прізвище, ім'я по батькові, посаду отримувача таких послуг. Крім того, не надано товарно-транспортних накладних в підтвердження поставки товару від ТзОВ «СТ Груп», а також не підтверджено отримання товару (геомембрана) по ланцюгу постачання ТзОВ «Котерсе Бізнес» - ТзОВ «СТ Груп» - ТзОВ «АМіЛа», а тому фінансово-господарські операції позивача з вказаними контрагентами не можна вважати підтвердженими належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які засвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум доходів та ПДВ по податкових зобов'язаннях є безпідставним.

Однак, суд вважає висновки Ковельської ОДПІ помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення справних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Так, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Разом з тим, згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що в жовтні 2014 року на підставі усної домовленості ТзОВ «АМіЛа» здійснювало придбання сертифікаційних послуг, пов'язаних з митним оформленням трави, що підтверджується рахунком - фактурою №СФ-0003666 від 15.10.2014 на суму 2000,00 грн., в тому числі ПДВ 333,33 грн. (а.с. 10), актом здачі - прийняття (надання послуг) №ОУ-0003559 від 15.10.2014 (а.с. 11) та податковою накладною №192 від 15.10.2014 (а.с. 12).

Крім того, судом також встановлено, що 22.08.2014 між ТзОВ «АМіЛа» (замовник) та ТзОВ «СТ Груп» (підрядник) укладено договір поставки №23 (а.с. 51-54).

Згідно умов даного договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність матеріали (товар) згідно специфікації №1 - геомембрана HDPE 1,5 мм (гл/гл) Польща, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити такий товар .

Факт придбання та отримання товару позивач підтверджує первинними документами бухгалтерського обліку, які наявні в матеріалах справи: видатковою накладною №СТ-021 від 28.08.2014 (а.с.55), податковими накладними №4 від 22.08.2014 та №5 від 28.08.2014, які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних (а.с.56, 57).

Разом з тим, факт використання придбаного товару в господарській діяльності позивача підтверджується матеріалами справи (а.с.58-69).

Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази підтверджують реальність здійснення позивачем господарських операцій по придбанню товарів/послуг у ТзОВ «Укр-Тест-Стандарт» та ТзОВ «СТ Груп», а тому податковий кредит товариством за наслідками цих операцій сформований правомірно. При цьому, ТзОВ «АМіЛа» підтверджено наявність господарської мети при придбанні товарів/послуг, їх подальшу реалізацію та належне оформлення первинних документів.

При цьому, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про відсутність товарно-транспортних накладних на перевезення товару від ТзОВ «СТ Груп», оскільки відсутність товарно-транспортних накладних або порушення порядку їх заповнення свідчить лише про недотримання норм законодавства про автомобільний транспорт, а не податкового законодавства. Згідно з наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» № 363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна накладна - це необхідний юридичний документ для всіх учасників транспортного процесу, а учасники транспортного процесу - це вантажовідправники, вантажоодержувачі, перевізники та особи, що здійснюють вантажні і (або) складські операції з вантажем. Вказаний нормативно-правовий акт визначає, як вантажовідправника - фізичну або юридичну особу, що подає перевізнику вантаж для перевезення, а як вантажоодержувача - фізичну або юридичну особа, що здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку. При наявності інших документів, якими підтверджено факт відпуску та приймання товарно-матеріальних цінностей, відсутність ТТН чи порушення при її заповненні не може спростовувати факту придбання нами товарів.

В судовому засіданні представником відповідача не представлено доказів, які б свідчили про нереальність господарських операцій між ТзОВ «АМіЛа» та контрагентами ТзОВ «Укр-Тест-Стандарт», ТзОВ «СТ Груп» цілям та завданням статутної діяльності товариства, незвичності цих господарських операцій для її учасників, збитковості цих операцій, інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про їх фіктивність, а також те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами, цілями ділового характеру, а дії ТзОВ «АМіЛа» та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Крім того, суд зазначає, що податковий орган не дослідив та не взяв до уваги первинні документи, які надавалися позивачем під час проведення перевірки. Окрім того, в ході судового розгляду даної справи підприємством належними первинними документами підтверджено реальність вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентами , які стали підставою для формування даних податкового обліку.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що включення позивачем до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по господарських операціях з придбання у ТзОВ «Укр-Тест-Стандарт» сертифікаційних послуг та товарно - матеріальних цінностей у ТзОВ «СТ Груп» підтверджений відповідними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідачем не доведено суду, що господарські зобов'язання між позивачем та його контрагентами вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін також не надано; спір між сторонами щодо недійсності договору відсутній.

Разом з тим, при дослідженні факту здійснення господарських операцій повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового органу. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Даний факт узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Відтак наявність ознак фіктивності у діяльності контрагента МПП «Богемія» чи порушення останнім правил здійснення господарської діяльності, порядку ведення бухгалтерського та податкового обліку сама по собі не свідчить про нікчемність усіх правочинів, укладених товариством. Крім того, Європейський Суд з прав людини в рішенні також зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Слід зазначити, що якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом.

Одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 70 КАС України доказами вчинення платником податків нікчемного правочину можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи ні відповідачем, ні його представником в судовому засіданні, не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами та не доведений факт порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 ПК України, з огляду на що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 30.07.2015 слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України (в редакції, чинній на дату звернення ТзОВ «АМіЛа» з даним адміністративним позовом), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, з Державного бюджету України на користь ТзОВ «АМіЛа»а слід стягнути судовий збір в розмірі 182,70 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення від №531 від 27.08.2015 (а.с.2).

Керуючись статтями 11, 17, 94, 158, частиною 3 статті 160, статтями 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 30.07.2015.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМіЛа» витрати по сплаті судового збору в розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 21 вересня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий О.А. Лозовський