Справа № 2а/1570/5942/2011
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2012-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/5942/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2012 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Соколенко О.М.

при секретарі Кулішенко Є.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 25.07.2011 року.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що за результатами документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 відповідачем складено акт від 07.07.2011 року № 2966/17-1/НОМЕР_2, в якому зроблено необґрунтований висновок про порушення позивачем пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.6.1.1 п.6.1 ст.6, пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість». На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобовязання з податку на додану вартість. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність в його діях порушень п.п. 3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.6.1.1 п.6.1 ст.6, пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», посилаючись на те, що ним при включенні до податкового кредиту відповідних сум дотримано вимоги податкового законодавства, та всі суми податку на додану вартість підтверджені відповідними податковими накладними, актами виконаних робіт та квитанціями до прибуткових касових ордерів. Разом з цим, позивач зазначає, що всі отримані послуги від його контрагентів, були безпосередньо використані позивачем у господарській діяльності. Таким чином, позивач вважає, що висновки акту перевірки щодо заниження позивачем податку на додану вартість є безпідставними, а отже, податкове повідомлення-рішення, прийняте на його підставі є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов (т.1,а.с.78-81), в яких зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, мотивуючи це тим, що позивачем віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ у складі ціни придбаних послуг, по яких не доведено факт отримання послуг та використання їх у господарській діяльності, а саме, послуг, по яким під час перевірки не було надано вичерпних, оформлених належним чином відповідно до вимог діючого законодавства, документів, на підставі яких можливо достовірно визначити, що сума, зазначена в податковій накладній дійсно складає суму послуг по управлінню нерухомістю для подальшого здавання в оренду, організації технічного обслуговування життєдіяльності обєкту. Враховуючи викладене, відповідач вважає що оскаржуване рішення прийнято з урахуванням вимог чинного податкового законодавства, є правомірним, а отже скасуванню не підлягає.

Під час розгляду справи, судом в порядку правонаступництва здійснено заміну відповідача державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси на його правонаступника - державну податкову інспекцію у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові.

Відповідач до судового засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю або про відкладення розгляду справи до суду не надав.

У відповідності до вимог ч.4 ст.128 КАС України неявка відповідача субєкта владних повноважень не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем були надані заперечення на адміністративний позов та представником відповідача були надані пояснення по справі та додаткові докази по справі, враховуючи неявку представників відповідача у минулі судові засідання, суд розглядав справу на підставі наявних доказів за відсутності відповідача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, ознайомившись з запереченнями відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований Виконавчим комітетом Одеської міської ради 17.04.1997 року, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР № 0040322, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 № 632155 (т.1, а.с. 23).

Судом встановлено, що позивач знаходиться на податковому обліку в державній податковій інспекції у Суворовському районі м. Одеси та у період, за який проводилась перевірка, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 був зареєстрований платником податку на додану вартість згідно свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №100269349 від 11.02.2010 року (т.1, а.с.24).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу ДПІ у Суворовському районі м. Одеси від 30.05.2011 року № 1130 «Про проведення документальної планової перевірки»(т.1, а.с.174), відповідно до направлення на перевірку від 16.06.2011 року № 1303/17-1 (т.1, а.с.175), згідно з планом-графіком на ІІ квартал 2011 року, керуючись п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та ст.77 Податкового кодексу України старшим державним податковим інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ОСОБА_3 проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01.04.2010 року по 31.03.2011 року.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем складено акт від 07.07.2011 року за № 2966/17-1/НОМЕР_2 (т.1, а.с.8-21), яким встановлено порушення позивачем пп. 3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.6.1.1 п.6.1 ст.6, пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп. 7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі висновків акту перевірки ДПІ у Суворовському районі м. Одеси складено податкове повідомлення-рішення від 25.07.2011 року № НОМЕР_1, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 74430 грн. (у тому числі: за основним платежем у сумі 59544 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 14886 грн.) (т.1, а.с.22). Розрахунок фінансових санкцій наведений у додатку №3 до акту перевірки (т.1, а.с.87).

Не погодившись з висновками податкового органу та винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив вищевказане рішення в судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення вказаного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення базується на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо порушення позивачем вимог пп. 3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.6.1.1 п.6.1 ст.6, пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп. 7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачу донараховано податок на додану вартість.

Так, як вбачається з акту перевірки, порушення вищенаведених вимог Закону України «Про податок на додану вартість»полягає в тому, що позивачем віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ у складі ціни придбаних послуг, по яких не доведено факт отримання послуг, по яким під час перевірки не було надано вичерпних, оформлених належним чином відповідно до вимог діючого законодавства, документів, на підставі яких можливо достовірно визначити, що сума, зазначена в податковій накладній дійсно складає суму послуг по управлінню нерухомістю для подальшого здавання в оренду, організації технічного обслуговування життєдіяльності обєкту. Та разом з цим, зазначається, що не доведено придбання вказаних послуг з наміром використання їх власній господарській діяльності.

Суд погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх звязок з господарською діяльністю позивача, формування податкового кредиту з податку на додану вартість, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно довідки від 19.09.2011р. №26913/м/17-215 (т.1,а.с.132) та довідки від 03.03.2011р. № 34/11 про визначення класифікації даних (т.1, а.с.131), видами діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за КВЕД є: здавання в оренду власного нерухомого майна; рекламна діяльність.

Судом встановлено, що 11.01.2010 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Замовник) та ПП «ТПК Меридіан»(Виконавець) укладено договір б/н (а.с.29-30), згідно якого Замовник доручає Виконавцю надавати послуги по обєкту, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 71, а саме: управління нерухомістю з метою подальшого надання в комерційну оренду, прибирання приміщень, організація обслуговування технічного устаткування життєдіяльності обєкту, а Виконавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконати для Замовника вказані послуги. Згідно п.3.1 Договору, загальна вартість послуг складає 520000 грн. Пунктом 4.1 Договору передбачено, що він вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2011 року.

На виконання умов даного договору сторонами договору складені: акт приймання наданих послуг від 20.04.2010р. на суму 45600 грн., у тому числі ПДВ 7600 грн. за квітень 2010 року; акт приймання наданих послуг від 21.05.2010р. на суму 44280 грн., у тому числі ПДВ 7380 грн. за травень 2010 року; акт приймання наданих послуг від 18.06.2010р. на суму 42828 грн., у тому числі ПДВ 7138 грн. за червень 2010 року; акт приймання наданих послуг від 02.06.2010р. на суму 43056 грн., у тому числі ПДВ 7176 грн. за липень 2010 року (т.1, а.с.154, 156, 158,160).

Разом з цим, матеріали справи містять копії належним чином завірених податкових накладних: від 20.04.2010р. № 200401 на суму ПДВ 7600 грн., від 21.05.2010р. № 210501 на суму ПДВ 7380 грн., від 18.06.2010р. № 180603 на суму ПДВ 7138 грн., від 02.07.2010р. № 020702 на суму ПДВ 7176 грн. (т.1, а.с.121, 124, 127, 130).

Судом встановлено, що вказані податкові накладні були отримані позивачем від його контрагента, що підтверджується реєстрами отриманих та виданих податкових накладних (т.1, а.с.120,123,126, 129).

Суми податку на додану вартість відповідно до вказаних вище податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту з ПДВ за квітень, травень, червень та липень 2010 року, що підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість за вказані періоди та додатками до них (т.1, а.с.119, 122, 125,128, 208-210, 212-214, 216-221).

На підтвердження сплати послуг за договором від 11.01.2010 року позивачем надані квитанції до прибуткових касових ордерів №№: 852, 850, 848, 846, 840, 655, 624, 623, 611, 590, 369, 354, 347, 323, 312, 254, 256, 261, 268, 271 по вищевказаним актам приймання наданих послуг (т.1, а.с.155,157,159,161)

Також, 29.07.2010 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Замовник) та ТОВ «Бізнесстратег-БСК» (Виконавець), укладено договір б/н (т.1, а.с.153), згідно якого Замовник доручає Виконавцю надавати послуги по обєкту, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 71, а саме: управління нерухомістю з метою подальшого надання в комерційну оренду, прибирання приміщень, організація обслуговування технічного устаткування життєдіяльності обєкту, а Виконавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконати для Замовника вказані послуги. Згідно п.3.1 Договору, загальна вартість послуг складає 526000 грн. Пунктом 4.1 Договору передбачено, що він вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2012 року.

На виконання умов даного договору сторонами договору складені: акт приймання наданих послуг від 18.08.2010р. на суму 42090 грн., у тому числі ПДВ 7015 грн. за серпень 2010 року; акт приймання наданих послуг від 20.09.2010р. на суму 42090 грн., у тому числі ПДВ 7015 грн. за вересень 2010 року (т.1, а.с.150-151).

Разом з цим, матеріали справи містять копії належним чином завірених податкових накладних: від 18.08.2010р. № 180802 на суму ПДВ 7015 грн., від 20.09.2010р. № 200902 на суму ПДВ 7015 грн. (т.1, а.с.115,118)

Судом встановлено, що вказані податкові накладні були отримані позивачем від його контрагента, що підтверджується реєстрами отриманих та виданих податкових накладних (т.1, а.с.114,117).

Суми податку на додану вартість відповідно до вказаних вище податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту з ПДВ за серпень та вересень 2010 року, що підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість за вказані періоди та додатками до них (т.1, а.с.113,116, 200-202,204-206).

На підтвердження сплати послуг за договором від 29.07.2010 року позивачем надані квитанції до прибуткових касових ордерів №№:883, 878,862,854,840 тільки по акту приймання наданих послуг від 18.08.2010 року (т.1, а.с.152)

Крім того, 01.02.2011 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Замовник) та ПП «Квантор Плюс»(Виконавець), укладено договір №077 (т.1, а.с.143), згідно якого Замовник доручає Виконавцю надавати послуги по обєкту, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 71, а саме: управління нерухомістю, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування нежитлового нерухомого майна та поточне техобслуговування для подальшого здавання в оренду, а Виконавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконати для Замовника вказані послуги. Згідно п.3.1 Договору, загальна вартість послуг складає 526000 грн. Пунктом 4.1 Договору передбачено, що він вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2012 року.

На виконання умов даного договору сторонами договору складені: акт приймання наданих послуг від 25.02.2011р. на суму 52680 грн., у тому числі ПДВ 8780 грн. за лютий 2011 року, акт приймання наданих послуг від 01.03.2011р. на суму 46800 грн., у тому числі ПДВ 7800 грн. за березень 2011 року (т.1, а.с.141-142).

Разом з цим, матеріали справи містять копії належним чином завірених податкових накладних: від 25.02.2011р. № 580 на суму ПДВ 8780 грн., від 01.03.2011р. № 5 на суму ПДВ 7800 грн. (т.1, а.с.96, 99).

Судом встановлено, що вказані податкові накладні були отримані позивачем від його контрагента, що підтверджується реєстрами отриманих та виданих податкових накладних (т.1, а.с.95,98).

Суми податку на додану вартість відповідно до вказаних вище податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту з ПДВ за лютий та березень 2011 року, що підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість за вказані періоди та додатками до них (т.1, а.с.97,100, 176-178, 180-182).

На підтвердження оплати послуг за договором від 01.02.2011 року позивачем надано платіжне доручення №27 від 11.03.2011р. та виписка по особовому рахунку від 11.03.2011р. на суму 46440 грн. (а.с.133-134).

При цьому, в акті перевірки зазначається, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 10.04.2010 року по 31.03.2011 року зазначено, що в ході перевірки виявлені відхилення, встановлені системою автоматизованого співставлення податкових зобовязань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, між сумами податкових зобовязань та/або податкового кредиту з податку на додану вартість фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та його контрагентів на загальну суму 59544,00 грн., а саме: по ПП «ТПК Меридіан» за період квітень-липень 2010 року розбіжність у загальному розмірі становить 28934 грн.; по ТОВ «Бізнесстратег - БСК»за період серпень-вересень 2010 року розбіжність у загальному розмірі становить 14030 грн.; по ПП «Квантор Плюс»за період лютий-березень 2011 року розбіжність у загальному розмірі становить 16580 грн.

Разом з тим, позивачем до суду були надані первинні документи по контрагентам, по яким податковою за перевіряємий період не встановлено розбіжностей між сумами податкових зобовязань та/або податкового кредиту з податку на додану вартість, а саме, по взаємовідносинам із ПП «ТК Брік-Р», ПП «Степ», ПП «Бізнес-Партнери». Отже, враховуючи відсутність порушень з боку позивача по господарським операціям з вказаними контрагентами, вказані документи не стосуються порушень, за наслідками яких винесено спірне податкове повідомлення-рішення, а отже не підлягають дослідженню.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, керуючись ст. 86 КАС України, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, а також у сукупності їх достатність та взаємозвязок, суд критично ставиться до зазначених документів як до доказів фактичного отримання позивачем послуг та використання цих послуг у власній господарській діяльності та погоджується із встановленими ДПІ порушеннями, щодо неправомірності віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинам із контрагентами, з огляду на наступне.

Правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються Законом України від 03.04.1997р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», який діяв на момент формування позивачем податкового кредиту (далі - Закон «Про ПДВ»), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»(зі змінами і доповненнями) (далі - Закон «Про бухгалтерський облік»).

Згідно з пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону «Про ПДВ»об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів, місце надання яких знаходиться на митній території України, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу (орендарю).

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону «Про ПДВ», база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості.

Відповідно до положення п.1.7 ст. 1 Закону «Про ПДВ» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Порядок обчислення, сплати податку на додану вартість, порядок формування податкового кредиту визначено ст.7 Закону «Про ПДВ».

Відповідно до п.7.1 ст.7 вказаного Закону «Про ПДВ»поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону «Про ПДВ»платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно п.п. 7.2.3. п. 7.2 ст. 7 Закону «Про ПДВ»податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп.7.3.1 п.7.3 ст. 7 Закону «Про ПДВ»датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону «Про ПДВ», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону «Про ПДВ»(який діяв на час формування податкового кредиту) якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що визначальним фактом для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський облік», визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обовязок у платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції платника податків фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону «Про бухгалтерський облік», на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

При цьому, будь-які документи (договори, накладні, рахунки та ін.) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності формальних реквізитів таких документів.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, а також має враховуватись повнота складання всіх підтверджуючих господарську операцію документів.

Як вже встановлено судом, за господарськими операціями за вищевказаними договорами, за якими позивачем було віднесено до складу податкового кредиту спірні суми ПДВ, позивач отримав від його контрагентів податкові накладні, сторонами договору були складені акти приймання наданих послуг, та позивачем частково були сплачені кошти за вказані послуги.

Судом досліджені акти приймання наданих послуг, які надані контрагентами позивача - ПП «ТПК Меридіан», ТОВ «Бізнесстратег - БСК», ПП «Квантор Плюс», проте на думку суду, вказані документи не можуть слугувати належним доказом фактичного отримання наданих послуг, виходячи з наступного.

Вищевказаними господарськими договорами не визначено конкретних предметних, кількісних, якісних чи вартісних характеристик замовлених позивачем послуг.

Разом з тим, акти приймання наданих послуг, окрім загального найменування послуг «управління нерухомістю з метою подальшого надання в комерційну оренду, прибирання приміщень, організація обслуговування технічного устаткування життєдіяльності обєкту»і їх загальної вартості, теж не розкривають конкретний зміст і обсяг фактично здійснених послуг, їх натуральних, кількісних та вартісних вимірників (показників), в них відсутнє детальне визначення переліку наданих послуг та їх конкретний зв'язок із специфікою діяльності позивача,

З актів приймання наданих послуг за вищезазначеними договорами не можливо встановити, які саме послуги були надані (зміст цих послуг), в якому обсязі, яким чином визначено вартість наданих послуг, не можливо визначити одиницю виміру таких послуг для розрахунку їх вартості.

При цьому, всі ці акти, складені на підтвердження виконання договорів, містять однакове найменування виконаних послуг, що унеможливлює визначити та розмежити конкретний перелік виконаних робіт за кожним актом.

Водночас, судом вже досліджувались, зокрема, акт приймання наданих послуг ПП «Квантор Плюс»від 01.03.2011 року за березень 2011 року (т.1,а.с.141), в якому зазначається, що у відповідності з умовами договору «Виконавець»надав «Замовнику»наступні послуги: управління нерухомістю, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування нежитлового нерухомого майна та поточне техобслуговування для подальшого здавання в оренду за період на дату підписання цього акта та акт приймання наданих послуг ПП «ТПК Меридіан»від 02.07.2010 року за липень 2010 року (т.1, а.с.154), в якому зазначається, що у відповідності з умовами договору «Виконавець»надав «Замовнику»наступні послуги: управління нерухомістю з метою подальшого надання в комерційну оренду, прибирання приміщень, організація обслуговування технічного устаткування життєдіяльності обєкту за період на дату підписання цього акта.

Тобто, як вбачається з вказаних двох актів, послуги в повному обсязі були надані за березень 2011 року станом на 01.03.2011 року та за липень 2010 року станом на 02.07.2010 року, що ставить під сумнів взагалі надання вказаних послуг за відповідні періоди.

Таким чином, з наданих позивачем актів приймання наданих послуг неможливо зробити достовірний висновок щодо характеру, виду, обсягу наданих послуг, і, як результат, виявити звязок цих послуг з господарською діяльністю позивача. Види, наданих згідно з актами приймання наданих послуг, носять загальний характер і фактично відтворюють умови договорів про надання послуг стосовно зобовязань виконавців за цими договорами та містять загальну вказівку про надання таких послуг.

Тобто, фактично акти наданих послуг не містять обов'язковий реквізит первинного документа: «зміст та обсяг господарської операції», а тому вони не можуть підтверджувати здійснення господарських операцій.

Разом з цим, із досліджених в судовому засіданні податкових накладних вбачається, що в цих накладних не зазначено на які саме конкретні види послуг були виписані податкові накладні, також не конкретизовано в якому обсязі (об'ємі) надавалися вказані послуги.

Крім того, суд зазначає, що інші документи, які б конкретизували зміст наданих послуг, та документи, які б підтверджували фактичне виконання послуг з управління нерухомістю з метою подальшої передачі в комерційну оренду, прибирання приміщень, організація обслуговування технічного устаткування життєдіяльності обєкту під час перевірки позивачем надані не були та не надані позивачем в ході судового розгляду справи.

Щодо посилань позивача на належність наданих послуг до господарської діяльності позивача, суд зазначає, що доказів про використання цих послуг безпосередньо в господарській діяльності позивача та їх подальше використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності до суду не надано.

Позовна заява не містить опису фактичного виконання господарських зобов'язань за укладеними з ПП «ТПК Меридіан», ТОВ «Бізнесстратег - БСК», ПП «Квантор Плюс», договорами, у зв'язку з чим судом з'ясовувалося у уповноваженого представника позивача питання щодо фактичності й достовірності здійснення господарських операцій. Водночас, в межах предмету доказування по справі, представник позивача не надав аргументованих пояснень стосовно господарської мети, комерційної необхідності та економічної доцільності витрат на зазначені послуги, а також, стосовно призначення та використання послуг в господарській діяльності позивача.

Більш того, суд враховує ту обставину, що між фізичними особами-підприємцями ОСОБА_2, ОСОБА_4 та акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк»(договір про внесення змін та доповнень №1 до договору оренди від 18.07.2006 року за р/н 10083) 18.07.2006 року укладено договір оренди нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 71, строком на 5 років (т.1, а.с.57-60), який зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 10083, відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 2646285 (т.1, а.с.164).

В підтвердження виконання договору оренди позивачем до суду надані акти надання послуг оренди нежитлових приміщень від 30.04.2010р. №04-ом, від 31.05.2010р. №05-ом, від 30.06.2010р. №06-ом, від 31.07.2010р. №07-ом, від 31.08.2010р. №08-ом, від 30.09.2010р. №09-ом, 31.10.2010р. № 10-ом, від 30.11.2010р. № 11-ом, від 31.12.2010р. №12-ом, від 01.02.2011р. №01-мк, від 28.02.2011р. №02-мк, від 31.03.2011р. №03-ом (т.1, а.с.61-67).

Тобто, як вбачається з викладеного між позивачем та акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк»укладено договір оренди на приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 71, і вказане приміщення є саме тим приміщенням, за яким надавались послуги позивачу з управління нерухомістю з метою подальшого надання в комерційну оренду, прибирання приміщень, організація обслуговування технічного устаткування життєдіяльності обєкту його контрагентами - ПП «ТПК Меридіан», ТОВ «Бізнесстратег - БСК», ПП «Квантор Плюс».

Разом з тим, з наведеного вбачається, що у період, в якому позивач отримував орендну плату за приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 71, за вищевказаним договором, він також у цей самий період замовляв та отримував послуги у його контрагентів - ПП «ТПК Меридіан», ТОВ «Бізнесстратег - БСК», ПП «Квантор Плюс»з управління нерухомістю з метою подальшого надання в комерційну оренду, прибирання приміщень, організація обслуговування технічного устаткування життєдіяльності обєкту - приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 71.

Таким чином, є незрозумілим яким саме чином надавались послуги позивачу його контрагентами - ПП «ТПК Меридіан», ТОВ «Бізнесстратег - БСК», ПП «Квантор Плюс»з управління нерухомістю з метою подальшого надання в комерційну оренду, прибирання приміщень, організація обслуговування технічного устаткування життєдіяльності обєкту - приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 71, в той час, як вказаним приміщенням на праві оренди користувався ПАТ «Сведбанк».

При цьому, якщо співставити витрати позивача на вищевказані послуги та розмір отриманої ним щомісячної орендної плати, то вказані показники розміру орендної плати та розміру витрат на послуги, по своїй вартості є майже однаковими, що в свою чергу підтверджується декларацією про доходи, одержані позивачем з 01.01.2010р. по 31.12.2010р.(а.с.25-26) та декларацією про доходи, одержані з 01.01.2011р. по 31.03.2011р. (а.с.27-28).

Таким чином, з наданих позивачем до суду документів не вбачається, які саме послуги (зміст цих послуг), в якому обсязі, були надані контрагентами, яким чином визначено вартість наданих послуг, не доведено зв'язок цих послуг із господарською діяльністю позивача, а також, економічна доцільність витрат на зазначені послуги, зокрема їх вплив на отримання прибутку. Позивачем документально не доведено факту здійснення господарської операції, у тому числі не доведено наміру використання даних послуг у власній господарській діяльності в майбутньому.

Посилання представника позивача на наявність належним чином оформлених податкових накладних, виписаних ПП «ТПК Меридіан», ТОВ «Бізнесстратег - БСК», ПП «Квантор Плюс», як на доказ підтвердження правомірності формування податкового кредиту, суд вважає безпідставними, та зазначає наступне.

За приписами підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону «Про ПДВ»нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства. При цьому, суд зауважує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Тобто, наявність податкової накладної є обовязковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що лише формальна наявність у позивача актів приймання наданих послуг та податкових накладних, виписаних ПП «ТПК Меридіан», ТОВ «Бізнесстратег - БСК», ПП «Квантор Плюс», не є достатнім і беззаперечним документальним підтвердженням фактичного надання послуг, і не дають можливість суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій, що вказує на відсутність у позивача фактичних підстав для формування податкового кредиту з ПДВ.

Отже, наявність вказаних актів та накладних не є достатньою підставою для визнання правомірності віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, оскільки наведені в них відомості не підтверджуються належними первинними бухгалтерськими документами.

Водночас, посилання відповідача в акті перевірки про нікчемність правочину між позивачем та ПП «ТПК Меридіан», ТОВ «Бізнесстратег - БСК», ПП «Квантор Плюс»суд вважає необґрунтованими і безпідставними та не бере до уваги за відсутності належного документального підтвердження відповідними засобами доказування завідомо умисної мети і факту спрямованості договорів на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, з чим ч. 1 ст. 228 ЦК пов'язує визначення порушення публічного порядку.

Між тим, помилкові посилання відповідача щодо нікчемності правочину, у даному випадку, не спростовують недоведений позивачем в ході розгляду справи факт виконання ПП «ТПК Меридіан», ТОВ «Бізнесстратег - БСК», ПП «Квантор Плюс»послуг, і за цих обставин не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем.

В даному випадку, виходячи з вищевикладених фактів та доказів, що їх підтверджують, суд враховує те, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування використання вказаних результатів наданих послуг в своїй господарській діяльності за вказаний період. Суд погоджується з висновком в акті перевірки, що підприємцем віднесено до податкового кредиту суми за господарськими операціями з надання послуг: управління нерухомістю з метою подальшої передачі в комерційну діяльність, прибирання приміщень, організація обслуговування технічного устаткування життєдіяльності обєкту на підставі первинних документів, зміст яких не доводить зв'язок з господарською діяльністю підприємства.

З огляду на викладені положення Закону, суд зазначає, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати, зокрема, податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання в господарській діяльності.

Таким чином, враховуючи відсутність у позивача належного документального підтвердження фактичного одержання позивачем послуг згідно договорів з ПП «ТПК Меридіан», ТОВ «Бізнесстратег - БСК», ПП «Квантор Плюс», зважаючи на недоведеність позивачем придбання зазначених послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, за відсутності у справі доказів використанням послуг у господарській діяльності позивача, суд вважає, що вищевказані податкові накладні в силу вимог пп. 7.4.1., 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість" не підлягали включенню до податкового кредиту позивача, та погоджується з висновками відповідача щодо порушення позивачем пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп. 7.4.1., 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит у загальній сумі 59544 грн.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що ДПІ у Суворовському районі м. Одеси правомірно збільшено позивачу податок на додану вартість у розмірі 59544 грн.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідачем було також нараховано позивачу штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість у розмірі 14886 грн. (25% від суми визначеного податкового зобовязання 59544 грн.) згідно пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, абз.1 п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України.

Однак, суд не погоджується із нарахованою штрафною (фінансовою) санкцію з податку на додану вартість в частині 4143 грн., виходячи з наступного.

З акту перевірки від 07.07.2011 року № 2966/17-1/НОМЕР_2 вбачається, що сума основного зобовязання визначена позивачу у загальному розмірі 59544 грн., з яких: за квітень 2010 року у розмірі 7240 грн., за травень 2010 року у розмірі 7380 грн., за червень 2010 року у розмірі 7138 грн., за липень 2010 року у розмірі 7176 грн., за серпень 2010 року у розмірі 7015 грн., за вересень 2010 року у розмірі 7015 грн. та за лютий 2011 року у розмірі 8780 грн. і за березень 2011 року у розмірі 7800 грн. (т.1, а.с.17-18).

Як вбачається з розрахунку штрафних (фінансових) санкцій, позивачу були нараховані вказані штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість у розмірі 14886 грн. (25% від суми визначеного податкового зобовязання 59544 грн.) згідно пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, абз.1 п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України.

Відповідно до абз.1 п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, неправомірно заявленої до повернення суми бюджетного відшкодування та/або неправомірно заявленої суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 7 підрозділу 10 розділу 20 Перехідних положень Податкового кодексу України штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Тобто, як вбачається з викладеного, позивачем було вчинено податкове порушення у лютому 2011 року та у березні 2011 року, тобто в період, зазначений у п. 7 Підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, і отже штрафна санкція за зазначене порушення не може застосовуватись у розмірі, більшому за 1 грн.

Проте, при прийнятті 25.07.2011 року оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем не було враховано ту обставину, що порушення податкового законодавства з боку позивача сталося, в тому числі, в період з 01.01.2011 року по 30.06.2011 року включно (лютий 2011 року та березень 2011 року), а тому до таких порушень застосовуються положення спеціальної норми законодавства, а саме п.7 підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення»Податкового кодексу України.

Таким чином, відповідач повинен був застосувати до позивача штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість за лютий 2011 року в розмірі 1 грн. 00 коп., а не 2195 грн. (8780 грн. х 25%), та за березень у розмірі 1 грн. 00 коп., а не 1950 грн. (7800 грн. х 25%). Тобто, відповідачем неправомірно нараховані позивачу штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість за лютий 2011 року у розмірі 2194 грн. (2195 грн. 1 грн.) та за березень 2011 року у розмірі 1949 грн. (1950 грн. 1 грн.)

У звязку з викладеним, суд вважає, що відповідачем неправомірно нараховані позивачу штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість у розмірі 4143 грн., в іншій частині штрафні (фінансові) санкції нараховані правомірно.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи представник відповідача, довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, необґрунтованість позовних вимог позивача щодо протиправності нарахування позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 59544 грн. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем були неправомірно нараховані позивачу штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість у розмірі 4143 грн.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси від 25.07.2011 року №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 74430 грн. (у тому числі: за основним платежем у сумі 59544 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 14886 грн.) підлягає скасуванню в частині визначення суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4143 грн., разом з цим вказане податкове повідомлення-рішення в частині визначення суми грошового зобовязання за основним платежем у розмірі 59544,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 10743,00 грн. прийнято відповідачем правомірно, та скасуванню не підлягає.

Отже, враховуючи викладене, адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, шляхом скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси від 25.07.2011 року № в частині визначення грошового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 4143 грн., іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 14,71, 72, 79, 86, 94, 103, 158 163,167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.07.2011 року № НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси від 25.07.2011 року № в частині визначення грошового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 4143 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 11 червня 2012 року.

Суддя О.М. Соколенко

.