Справа № 817/1327/15
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Недашківська К.М.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"21" вересня 2015 р. Справа № 817/1327/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Євпак В.В.

Шидловського В.Б.,

при секретарі Гунько Л.В. ,

за участю представників сторін:

від відповідача - Степанець М.В.;

від позивача- Омельченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "16" липня 2015 р. у справі за позовом Товариства з обеженою відповідальністю "Річ-Ойл" до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

7 травня 2015 року до Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Річ-Ойл» (далі іменується - позивач) до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № від 29.12.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 14022694 грн. 50 коп., у тому числі: за основним платежем - 9348463 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4674231 грн. 50 коп., та № від 29.12.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 3116240 грн. 00 коп., у тому числі: за основним платежем - 2492992 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 623248 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення суперечать приписам частини 3 статті 2 КАС України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обов'язок по сплаті грошового зобов'язання на користь Державного бюджету України. Так, позивач посилається на безпідставність висновків Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про не підтвердженість реальності господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Антарес», ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Праус» та ТОВ «Ріаліз Ойл», оскільки за даними операціями товар був поставлений, оплату здійснено в повному обсязі, господарські операції відображені в первинних документах бухгалтерського та податкового обліку, відбулись реально і спричинили зміни у стані та структурі активів учасників таких операцій, товар використовується в межах господарської діяльності платника податків.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 29 грудня 2014 року № та №.

В апеляційній скарзі ДПІ у м.Рівне, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову суду та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначив, що під час перевірки товариства встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 ПК України, яке полягало у завищенні суми податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 9348462 грн. 90 коп., в тому числі: за січень 2013 року на суму 1079089 грн. 80 коп., за серпень 2013 року на суму 1431525 грн. 90 коп. та за липень 2014 року на суму 6837847 грн. 20 коп., а також занижено податок на прибуток на суму 2492992 грн. 00 коп., у тому числі: за 4 квартал 2012 року у розмірі 1133043 грн. 00 коп., за 2013 рік у розмірі 1359949 грн. 00 коп. Причиною вказаних порушень фіскальний орган вважає відсутність об'єктів оподаткування при придбанні нафтопродуктів по взаємовідносинах платника податків з контрагентами ТОВ «Антарес», ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Праус» та ТОВ «Ріаліз Ойл». Для перевірки не було надано усіх необхідних первинних документів і документів бухгалтерського обліку, які б підтверджували реальність цих господарських операцій. Вказав також, що з наданих для перевірки документів неможливо було прослідкувати транспортування і оприбуткування нафтопродуктів та дотримання платником податків вимог спеціальних нормативних актів, якими регулюється порядок обліку нафтопродуктів. Зустрічними звірками названих товариств встановлено неможливість останніх здійснювати господарські операції з продажу товарів, внаслідок встановлення факту безтоварності господарських відносин із їхніми контрагентами по придбанню товарів.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не тпідлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Річ-Ойл» пройшло процедуру державної реєстрації, а відтак набуло правового статусу суб'єкта господарювання у розумінні статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 №755-IV (далі іменується - Закон України №755-IV); перебуває на обліку у Державній податковій інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (статті 63, 64 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі іменується - ПК України)); та зареєстроване за юридичною/податковою адресою: 33024, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Соборна, будинок №442-Г; (стаття 45 ПК України, статті 1, 17, 18 Закону України №755-IV).

Відповідно до наказу №994 від 02.12.2014 та направлення №714/17-16-22-01 від 02.12.2014, фахівцями контролюючого органу проведена перевірка ТОВ «Річ-Ойл», за результатами якої складено Акт «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Річ-Ойл» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з ТОВ «Антарес» (код за ), ТОВ «Талис Плюс» (код за ), ТОВ «Праус» (код за ), ТОВ «Ріаліз Ойл» (код за ) за період з 01.11.2012 по 31.07.2014» від 15.12.2014 №793/17-16-22-01/37083187 (далі іменується - Акт перевірки) (а.с. 34 том 3).

На підставі Акта перевірки апелянтом винесено податкове повідомлення-рішення від 29.12.2014 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 14 022 694 грн. 50 коп., у тому числі: за основним платежем - 9348463 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4674231 грн. 50 коп. (а.с. 11 том 1); та податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 3116240 грн. 00 коп., у тому числі: за основним платежем - 2492992 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 623248 грн. 00 коп. (а.с. 10 том 1).

За результатами адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень, Державною фіскальною службою України (ДФС) винесено рішення від 17.04.2015 №8097/6/99-99-10-01-01-15, яким скаргу платника податків залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін (а.с. 27 том 1).

Судом встановлено та підтверджено Актом перевірки, що в перевіряємий період позивач здійснював господарську діяльність із роздрібної торгівлі пальним через автозаправні станції.

В основу спірних податкових повідомлень-рішень покладено висновки відповідача про порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 ПК України, яке полягало у завищенні суми податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 9348462 грн. 90 коп., у тому числі за січень 2013 року на суму 1079089 грн. 80 коп., за серпень 2013 року на суму 1431525 грн. 90 коп. та за липень 2014 року на суму 6837847 грн. 20 коп., а також занижено податок на прибуток на суму 2492992 грн. 00 коп., у тому числі: за 4 квартал 2012 року у розмірі 1133043 грн. 00 коп., за 2013 рік у розмірі 1359949 грн. 00 коп.

Підставою для вказаних висновків стали твердження апелянта про безтоварність господарських операцій платника податків з контрагентами ТОВ «Антарес», ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Праус» та ТОВ «Ріаліз Ойл».

Між ТОВ «Річ-Ойл», як покупцем, та ТОВ «Праус», як продавцем, укладено договір поставки нафтопродуктів від 01.08.2013 №36/08-П на поставку бензину автомобільного А-95-ЄВРО, вид ІІ, класу D, на суму 8589155 грн. 58 коп., у тому числі ПДВ у сумі 1431525 грн. 93 коп. (а.с. 59 том 1).

Між ТОВ «Річ-Ойл», як покупцем, та ТОВ «Талис Плюс», як продавцем, укладено договір поставки нафтопродуктів від 01.06.2014 №01/06-31П на поставку бензину автомобільного А-92-ЄВРО, вид ІІ, клас С, бензину автомобільного А-95-ЄВРО, вид ІІ, клас D та паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ на загальну суму 33131806 грн. 26 коп., у тому числі ПДВ у сумі 5521967 грн. 71 коп. (а.с. 80 том 1).

Між ТОВ «Річ-Ойл», як покупцем, та ТОВ «Антарес», як продавцем, укладено договір поставки нафтопродуктів від 01.07.2014 №ДГ-0107-39 на поставку бензину автомобільного А-92-ЄВРО, вид ІІ, клас С, бензину автомобільного А-95-ЄВРО, вид ІІ, клас D та паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ на загальну суму 7895276 грн. 82 коп., у тому числі ПДВ у сумі 1315879 грн. 47 коп. (а.с. 99 том 1).

Між ТОВ «Річ-Ойл», як покупцем, та ТОВ «Ріаліз-Ойл», як продавцем, укладено договори поставки нафтопродуктів від 01.06.2011 №53 на поставку бензину автомобільного А-95, дизельного палива підвищеної якості (Євро) марки F виду ІІ, бензину автомобільного А-92, палива моторного альтернативного «Еліт-95 Супер» зимове, дизельного палива підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ, бензину А-80, дизельного палива підвищеної якості (Євро) марки виду на загальну суму 23282736 грн. 30 коп., у тому числі ПДВ у сумі 3880456 грн. 05 коп. (а.с. 40 том 1); від 30.11.2012 №341-2012-НП на поставку бензину автомобільного підвищеної якості А-95 (Євро) виду І класу В, на загальну суму 3004172 грн. 64 коп., у тому числі ПДВ у сумі 500695 грн. 44 коп. (51 том 1).

Додатковими угодами №00050 від 01.08.2013, №00051 від 01.08.2014 до договору поставки №36/08 від 01.08.2014, №00083 від 01.07.2014 до Договору поставки №ДГ-0107-39 від 01.07.2014, №037 від 01.06.2014 до Договору поставки №01/06-31П від 01.06.2014, №0023 від 01.11.2012, №00022 від 13.11.2012, №0022 від 26.11.2012 до Договору поставки №53 від 01.06.2012, №0292 від 30.11.2012 до Договору купівлі-продажу 341-2012-НП, сторони правочинів узгодили характеристики нафтопродуктів їх кількість та вартість.

За умовами договорів, передача нафтопродуктів здійснюється шляхом підписання актів приймання-передачі або видаткових накладних (аналогічні підпункти 2.1.1).

Передача нафтопродуктів від продавців покупцеві підтверджується актами приймання-передачі нафтопродуктів №00050 від 31.08.2013, №0051 від 31.08.2013, №00083 від 31.07.2014, №00037 від 30.06.2014 та видатковими накладними №00023 від 01.11.2012, №0022 від 13.11.2012, №00022 від 26.11.2012, №00292 від 30.11.12.

З досліджених в судовому засідання платіжних документів вбачається здійснення оплати за поставлений товар згідно договорів укладених з ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Праус» та ТОВ «Ріаліз Ойл». Розрахунок за поставлений товар ТОВ «Антарес» згідно договору поставки №ДГ-0107-39 від 01.07.2014 позивачем не здійснено, однак у відповідності до додаткової угоди від 01.11.2014 до договору поставки №ДГ-0107-39 від 01.07.2014, граничний узгоджений сторонами строк для оплати, на момент вирішення даної справи не настав.

За умовами договорів, поставка нафтопродуктів покупцеві здійснюється на умовах EXW-резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (пункт 4.2).

Зберігання нафтопродуктів підтверджується: листами ТОВ «Праус» від 01.08.2013 №36/01-П, ТОВ «Антарес» від 01.07.2014 №83/07-А, ТОВ «Талис Плюс» №66/06-ТП від 01.06.2014, якими позивача повідомлено про знаходження нафтопродуктів на зберіганні у ПАТ «Дніпронафтопродукти» та можливість їх отримання у будь-який час; договором зберігання від 02.08.2010 №0208/10-10, укладеним між ПАТ «Дніпронафтопродукти» (Зберігач) та ТОВ «Річ-Ойл» (Поклажодавець); актами приймання-передачі наданих послуг зберігання від 31.08.2013 за серпень 2013 року на суму 68400 грн. 00 коп., від 31.07.2014 за липень 2014 року на суму 21400 грн. 00 коп., від 30.06.2014 на суму 60900 грн. 00 коп., за червень 2014 року, від 30.11.2012, за листопад 2012 року на суму 52700 грн. 00 коп., підписаними між ПАТ «Дніпронафтопродукт» та ТОВ «Річ-Ойл»; платіжним дорученням на оплату послуг зберігання.

Відповідно до Договору перевезення вантажу автомобільним транспортом № 01/06/13 від 01.06.2013 ТОВ «Рісол» надавало послуги з перевезення нафтопродуктів зі складу світлих нафтопродуктів зокрема з ССНП в смт Клевань, вул. Мелещука, 8, до автозаправних станцій. Належне виконання умов договору підтверджується актами виконаних робіт від 31.08.2013, від 31.07.2014, від 30.06.2014, платіжними дорученнями про оплату послуг перевезення, та товарно-транспортними накладними.

Судом встановлено, що транспортування нафтопродуктів придбаних протягом листопада 2012 року в ТОВ «Ріаліз-Ойл» зі зберігання ПАТ «Дніпронафтопродукт» з складу світлих нафтопродуктів проводилося автомобілями ТОВ «Річ-Ойл» на підставі ліцензії Міністерства транспорту та зв'язку України серії АГ №584372, якою надано дозвіл на внутрішні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами та підтверджується товарно-транспортними накладними.

Як вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи товарно-транспортних накладних, нафтопродукти придбані ТОВ «Річ-Ойл» транспортувались із місця зберігання безпосередньо до АЗС позивача автоцистернами з метою їх подальшої реалізації.

З листа ПАТ «Дніпронафтопродукт» №10/0605/02 від 06.05.2014, вбачається, що ТОВ «Гед Вілс» відповідно до договору №3235 від 01.02.2013 надає ПАТ «Дніпронафтопродукт» послуги з приймання, розміщення та відпуску нафтопродуктів, прийняті ПАТ «Дніпронафтопродукт» на зберігання.

Досліджені у судовому засіданні товарно-транспортні накладні форми №1-ТТН, виписані відповідно до вимог Додатку 3 до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008р. №281/171/578/155, у сукупності з первинними бухгалтерськими, платіжними дорученнями про оплати за отримані ПММ та іншими документами достовірно підтверджують факт транспортування придбаних у ТОВ «Антарес», ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Праус» та ТОВ «Ріаліз Ойл» нафтопродуктів, з зберігання з складу світлих нафтопродуктів на адресу АЗС ТОВ «Річ-Ойл».

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі іменується - Закон України №996-XIV) встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 2.2 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 №88 (далі іменується - Положення №88) визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Наявні у матеріалах справи первинні документи (статті 1, 9 Закону України №996-XIV; пункт 2.1 Положення №88), визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених господарських операцій (стаття 1 Закону України №996-XIV; абзац 2 пункту 2.1 Положення №88) між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Антарес», ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Праус» та ТОВ «Ріаліз Ойл», в межах господарської діяльності позивача (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, абзац 2 пункту 2.1 Положення №88).

Доводи апелянта щодо необхідності застосування до спірних правовідносин вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, що затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 року №П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, що затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року №П-7, є безпідставними.

Згідно пунктів 1 даних Інструкцій, вони застосовуються у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними або Особливими умовами постачання чи іншими обов'язковими правилами не встановлений інший порядок приймання товарів народного споживання за кількістю і якістю.

Таким чином в разі визначення сторонами у договорі на поставку товарів порядку їх прийняття, застосування останніх у межах визначених договором не є обов'язковим.

За умовами договорів, приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю здійснюється згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, що затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за №805/15496 (пункт 6.1).

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, що затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за №805/15496 (надалі - Інструкція), визначено, що з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20 град.С відповідно до ГОСТ 3900.

Підпунктом 10.2.1 пункту 10.2 Інструкції встановлено, що приймання нафтопродуктів, які надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності.

Отже, прийняття позивачем нафтопродуктів на підставі товарно-транспортних накладних за формою №1-ТТН (нафтопродукт) здійснено з дотримання вимог Інструкції.

В Акті перевірки контролюючий орган зазначає про ненадання платником податків для перевірки акту приймання нафтопродуктів за формою №5-НП і журналу обліку нафтопродуктів, як передбачено пп. 5.2.6 Інструкції.

Водночас, суд зазначає, що положення підпункту 5.2.6 пункту 5.2 Інструкції регулюють порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час їх надходження залізничним транспортом, а тому не повинні застосовуватись щодо спірних операцій.

Крім того, позивачем до заперечень на Акт перевірки та суду надано сертифікати відповідності на нафтопродукти, що підтверджують їх якість, з огляду на що, твердження контролюючого органу про відсутність документів, що підтверджують їх якість, є також необґрунтованими.

Судом досліджено, що ТОВ «Праус» виписано для ТОВ «Річ-Ойл» податкові накладні від 31.08.2014 №50 на суму 4663483 грн. 07 коп., у тому числі ПДВ - 777247 грн. 18 коп., №51 на суму 3925672 грн. 51 коп., у тому числі ПДВ - 654278 грн. 75 коп.; ТОВ «Антарес» виписано для ТОВ «Річ-Ойл» податкову накладну від 31.07.2014 №85 на суму 7895276 грн. 92 коп., у тому числі ПДВ - 1315879 грн. 82 коп.; ТОВ «Талис Плюс» виписано для ТОВ «Річ-Ойл» податкову накладну від 30.06.2014 №37 на суму 33131806 грн. 26 коп., у тому числі ПДВ - 5521967 грн. 71 коп.; ТОВ «Ріаліз Ойл» виписано для ТОВ «Річ-Ойл» податкові накладні від 30.11.2012 №118 на суму 23282736 грн. 30 коп., у тому числі ПДВ - 3880456 грн. 05 коп.

Зазначені податкові накладні відповідають вимогам ПК України, претензії щодо їх форми та змісту в органу державної фіскальної служби на час перевірки були відсутні.

Крім того не заслуговує на увагу доводи апелянта про відсутність реєстрації податкових накладних в «Єдиному реєстрі податкових накладних», оскільки воно спростовується дослідженим витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №16183477, з якого вбачається наявність внесення відомостей до Єдиного реєстру податкових накладних.

За приписами пункту 138.1 статті 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, інших витрат, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку та витрати банківських установ.

В силу вимог пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пункт 139.1 статті 139 ПК України встановлює вичерпний перелік витрат платника податку, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку. Крім того, відповідно до пункту 140.5 статті 140 ПК України, встановлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється.

Відповідно до вимог підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.4 статті 198 ПК України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що факти здійснення господарських операцій повністю підтверджені первинними документами, оприбуткуванням ТМЦ в бухгалтерському обліку, відображенням господарських операцій в податковому обліку з подальшим використанням в господарській діяльності, понесенням витрат на придбання товару. А відтак, віднесення платником податків сум ПДВ до податкового кредиту у звідному (податковому) періоді є правомірним та обґрунтованим.

Колегія суддів приходить до висновку, що формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість здійснено на підставі даних про господарські операції, які підтверджені усіма необхідними первинними і обліковими документами, та є правомірним.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на акт від 21.08.2014 №175/04-61-22-2/31037491 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Антарес»», акт від 23.09.2014 №26667/223/37276126 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус»», акт від 22.07.2014 №750/04-62-22-3/38361594 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Талис Плюс»», акт від 18.08.2014 №2303/223/36440286 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Ріаліз Ойл»», як на підставу для висновків про безтоварність господарських операцій з позивачем.

Судом досліджено, що в основу вказаних актів та листа покладено твердження про відсутність у ТОВ «Антарес», ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Праус» та ТОВ «Ріаліз Ойл» трудових ресурсів, виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення основних видів діяльності, а також здійснення закупівлі товарно-матеріальних цінностей у підприємств, господарська діяльність яких була нереальною, що мало вплив на подальшу реалізацію ними товарів, в межах власної господарської діяльності.

Суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування податкового кредиту платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. Також, в разі наявності в контролюючого інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Платник податків не може нести відповідальності за дії контрагентів при відсутності його вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як елемента верховенства права (стаття 8 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996), індивідуалізації відповідальності (стаття 61 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996). Конституційний принцип індивідуалізації відповідальності полягає в тому, що якщо контрагент платника податків не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету чи неналежним чином веде податковий чи бухгалтерський облік, то це не може бути підставою для настання негативних наслідків для самого платника податків.

Практика Європейського суду з прав людини, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, є джерелом права. Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, при вирішенні спорів з податковими органами застосуванню підлягають висновки рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах: «Інтерсплав» проти України (2007 рік, заява №803/02), «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Аналогічні висновки Європейського Суду з прав людини виклав у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії.

Також, у справі «Інтерсплав» проти України» (2007 рік, заява № 803/02), Суд, у п. 38 рішення зазначив: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання».

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Європейський суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо/повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників. Відповідно, Суд констатував факт порушення статті 1 Протоколу №1, якою гарантується право на мирне володіння майном. Право на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податків, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, за приписами вищевказаної статті, правильне застосування норм матеріального та процесуального права необхідне для гарантування справедливого результату судочинства та справедливого процесу його здійснення, що забезпечує такий результат. Для ухвалення обґрунтованого рішення суду необхідно правильно оцінити докази, оцінка яких здійснюється на основі внутрішнього переконання, що має бути засноване на повному, безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні доказів.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні задоволення позову ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судом вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення , не встановлено. Твердження апеляційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "16" липня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: В.В. Євпак

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "22" вересня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обеженою відповідальністю "Річ-Ойл" вул.Соборна,442 Г,м.Рівне,33024

представник позивача Омельченко А.В.вул.Соборна,442 Г,м.Рівне,33024

3- відповідачу/відповідачам: Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області вул.Відінська,8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,