Справа № 2а/1570/5532/2011
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/5532/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2011 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Соколенко О.М.

при секретарі Кулішенко Є.С.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю);

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання неправомірною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання неправомірною та скасування вимоги від 11.05.2011 року про сплату боргу зі сплати страхових внесків за 2010 рік в сумі 291 грн. 12 коп.

В обґрунтування позову зазначається, що ОСОБА_3 отримала від Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси вимогу про сплату боргу від 11 травня 2011 року № Ф-1256, відповідно до якої вона зобовязана сплатити заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2010 рік в сумі 291 грн. 21 коп. Позивач вказує, що в період з 05.10.2010 року по 06.12.2010 року знаходилась на лікуванні в лікарні ОНМУ, підприємницькою діяльністю не займалась, та доходу не мала, про що позивач відповідною заявою повідомила начальника ДПІ у Приморському району м. Одеси. Крім того, позивач зазначає, що її підприємницька діяльність здійснювалась в періоди з 01.09.2010 по 04.10.2010 р. та з 06.12.2010 по 31.12.2010 р., що підтверджується Додатком № 1 до обхідного листа СПД - ОСОБА_3, виданого ДПІ у Приморському районі м. Одеси за № 414/17-1/НОМЕР_1 від 06.05.2011 року. Таким чином, позивач зазначає, що вимога Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про сплату боргу від 11 травня 2011 року № Ф-1256 є незаконною та протиправною, а отже підлягає скасуванню із підстав невідповідності її чинному законодавству, та тому що вказана вимога порушує конституційні права, свободи і законні інтереси позивача.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов (а.с. 32-33), в яких зазначив, що згідно наданого річного звіту ОСОБА_3 до УПФУ в Приморському районі м. Одеси позивачем самостійно було встановлено розмір страхових внесків у розмірі 1233,16 грн., на підставі наданих первинних документів, підтверджуючих систему оподаткування на 2010 рік. Відповідач вказує, що ОСОБА_3 здійснювала підприємницьку діяльність на умовах сплати фіксованого патенту за періоди з 09.04.2010 р. по 30.06.2010р., з 01.09.2010 р. по 30.09.2010 р., з 01.10.2010 р. по 31.12.2010 р. та сплатила фіксований податок на рахунки Державного казначейства за дані періоди у розмірі 700,00 грн. Таким чином, відповідач зазначає, що з урахуванням суми фіксованого податку 70.00 (10%) страховий внесок за період січень-грудень 2010 року повинен становити 1163,16 грн. Крім того, відповідач зазначив, що документів, підтверджуючих те, що ОСОБА_3 не займалася підприємницькою діяльністю за період з 04.10.2010 р. по 05.12.2010 р., до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси надано не було. У зв'язку з цим, відповідач зазначає, що борг по страховим внескам згідно вимоги № 1256 від 11.05.2011р. у розмірі 291,12 грн. нарахований вірно, а отже, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях на адміністративний позов, та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.03.1998 року виконавчим комітетом Одеської міської ради зареєстрована фізична особа підприємець ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця Серії В00 № 090757, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.36).

Також, як встановлено судом, ОСОБА_3 здійснювала підприємницьку діяльність на умовах сплати фіксованого податку, за видом діяльності роздрібна торгівля, що підтверджується патентом, виданим ДПІ у Приморському районі м. Одеси з терміном дії з 01.09.2010 року по 30.09.2010 року, а також зазначено, що термін дії продовжено з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року (а.с.46, оборотна сторінка).

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування»(надалі Закон) визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування»страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Страхові внески на державне пенсійне страхування є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Страхові внески не включаються до складу податків, інших обовязкових платежів, що складають систему оподаткування. На дані внески не поширюється податкове законодавство.

Згідно наведеного Закону також визначено перелік осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, з них - фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. (п.3 ст. 11 зазначеного Закону).

На підставі п.2 Закону України «Про внесення змін до законів України «Про державний бюджет України на 2010 рік»та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини бази нарахування страхових внесків.

У відповідності ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(яка діяла на момент сплати страхових внесків) фізичні особи-підприємці зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати страхові внески до органів Пенсійного фонду в установлені строки, в повному обсязі та подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Судом встановлено, що позивачем 30.03.2011 року до УПФУ в Приморському районі м. Одеси було надано річний звіт щодо нарахування внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування фізичними особами - субєктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований податок) за 2010 рік, згідно якого позивачем самостійно було встановлено розмір страхових внесків у сумі 1233,16 грн. (а.с.47). Також, згідно вказаного звіту, позивачем фактично сплачено страхових внесків у сумі 942 грн. 04 коп. При цьому, за листопад 2010 року позивачем встановлений розмір страхових внесків 301 грн. 12 коп., з яких фактично сплачено 10 грн. 00 коп. та особисто зазначено, що до сплати підлягає сума у розмірі 291 грн. 12 коп. до 01.04.2011 року.

Як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, згідно наданого річного звіту до УПФУ позивачем самостійно було встановлено розмір страхових внесків у розмірі 1233,16 грн., на підставі наданих первинних документів, підтверджуючих систему оподаткування на 2010 рік. Також зазначено, що ОСОБА_3 здійснювала підприємницьку діяльність на умовах сплати фіксованого патенту за періоди з 09.04.2010 р. по 30.06.2010 р.; з 01.09.2010 р. по 30.09.2010 р.; з 01.10.2010 р. по 31.12.2010 р. та сплатила фіксований податок на рахунки Державного казначейства у розмірі 700,00 грн. Таким чином, з урахуванням суми фіксованого податку 70.00 (10%) страховий внесок за період січень-грудень 2010 року повинен становити 1163,16 грн.

Сплата страхових внесків здійснюється у строки визначені частиною шостою статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Судом встановлено, що станом на 01.04.2011 року позивачем ОСОБА_3 була здійснена сплата страхових внесків у розмірі 872 грн. 04 коп., що підтверджується квитанцією, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.40).

Пунктом 7 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»встановлено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування»(яка діяла на момент сплати страхових внесків) передбачено, що Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Судом встановлено, що 11.05.2011 року УПФУ в Приморському районі м. Одеси була винесена вимога № Ф-1256, згідно якої ОСОБА_3 повинна сплатити недоїмку зі страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 291 грн. 12 коп. (а.с.6). Вказана вимога була отримана представником позивача 12.07.2011 року, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, судом встановлено, що позивач 18.07.2011 року надала до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси лист від 05.07.2011 року, в якому зазначила, що в період з 04.10.2010 року по 05.12.2010 року знаходилась на лікуванні у лікарні ОНМУ та підприємницькою діяльністю не займалась та доходів не отримувала, в звязку з чим позивач просила повернути надмірно сплачений страховий внесок за жовтень 2010 року в сумі 291 грн. 12 коп.(а.с.41).

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду вказаного листа, 01.08.2011 року управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси була надана відповідь за № 6672/02, в якій, зокрема, зазначено, що у звязку з тим, що документи, підтверджуючі відміну спрощеної системи оподаткування діяльності позивача з 04.10.2010 року по 05.12.2010 року надані не були, позивачу необхідно сплатити борг по страховим внескам згідно вимоги № 1256 від 11.05.2011 року у розмірі сумі 291 грн. 12 коп.(а.с.42).

Статтею 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»регулюються відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»(яка діяла на момент сплати страхових внесків) страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, яка справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом, вони не включаються до складу податків, інших обовязкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а отже, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності зобов'язані подавати річні звіти за звітний рік до 1 квітня наступного за звітним роком, незалежно від стану їх фінансово-господарської діяльності, відповідно до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 05.11.2009 р. №26-1.

Як зазначив відповідач та встановлено судом, позивачем не було надано до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси ні на момент винесення оскаржуваної вимоги, ні в подальшому, документів, підтверджуючих те, що позивач не займалась підприємницькою діяльністю за період з 04.10.2010 року по 05.12.2010 року.

Водночас, судом не приймається до уваги посилання позивача як на підставу задоволення позову на те, що згідно додатку до обхідного листа СПД ОСОБА_3, виданого ДПІ у Приморському районі м. Одеси, підприємницька діяльність ОСОБА_3 здійснювалась з 01.09.2010 року по 04.10.2010 року та з 06.12.2010 по 31.12.2010 року, і тому позивач не повинна сплачувати страховий внесок за листопад 2010 року, оскільки як вже встановлено судом, позивачем було надано до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси річний звіт, в якому нею було самостійно встановлено розмір страхових внесків за листопад 2010 року у розмірі 301 грн. 12 коп., з яких фактично сплачено 10 грн. 00 коп. та особисто зазначено, що до сплати підлягає сума у розмірі 291 грн. 12 коп. до 01.04.2011 року.

Тобто вказані суми є самостійно узгодженими позивачем, а в свою чергу, згідно положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»не передбачено пільг щодо сплати страхових внесків.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ч.2 ст.19 Конституції України та ч. 3 ст.2 КАС України передбачають, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи представник відповідача, довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, необґрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, перевіривши оскаржувану в даній справі оскаржувану вимогу відповідача, суд дійшов висновку, що її прийнято на підставі наявних повноважень, обґрунтовано та з урахуванням всіх дійсних обставин справи, в звязку з чим у суду відсутні підстави для визнання неправомірною вимоги про сплату боргу від 11 травня 2011 року № Ф-1256 та її скасування, а отже заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7,8, 9,14, 70, 71, 86, 158-163,167 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання неправомірною та скасування вимоги від 11.05.2011 року про сплату боргу зі сплати страхових внесків за 2010 рік в сумі 291 грн. 12 коп. відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 08 листопада 2011 року.

Суддя О.М. Соколенко