Справа № 816/1625/14
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 серпня 2014 року м. ПолтаваСправа № 816/1625/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Довгопол М.В.,

суддів Петрової Л.М., Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Кулик-Куличок О.Л.,

представника позивача Риля В.Є.,

представника відповідача - Вельми І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача Міністерства оборони України про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

30 квітня 2014 року ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 №95-кс від 18 жовтня 2013 року, яким позивача звільнено з посади кока команди постачання військової частини НОМЕР_1 , ВОС-869139К та знято з військового забезпечення, поновити на посаді кока команди постачання військової частини НОМЕР_1 , ВОС-869139 К або на іншій рівноцінній посаді, поновити військове забезпечення, стягнути з відповідачів солідарно грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 жовтня 2013 року і по дату винесення відповідного судового рішення у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року провадження у справі відкрито.

28.07.2014 позивачем подано уточнення до позовної заяви, відповідно до якого позивач виклав позовні вимоги в іншій редакції і просив визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2013 № 155, яким позивача звільнено з посади кока команди постачання військової частини НОМЕР_1 , ВОС-869139К та знято з військового забезпечення, поновити на посаді кока команди постачання військової частини НОМЕР_1 , ВОС-869139 К або на іншій рівноцінній посаді, поновити військове забезпечення, стягнути з відповідачів солідарно грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.11.2013 року і по дату винесення відповідного судового рішення у справі.

28.07.2014 через канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача Міністерства оброни України про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

У судовому засіданні 12.08.2014 представник відповідача підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити.

В обґрунтування вказаного клопотання представник Міністерства оборони України посилався на те, що з дати винесення наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18 жовтня 2013 року №95-кс, яким матроса ОСОБА_1 звільнено з військової служби, до моменту звернення позивача до суду (30.04.2014) пройшло більше ніж півроку. Стверджував, що командуванням військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 дотримано процедуру звільнення, передбачену пунктами 236, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, позивача виключено зі списків особового складу та направлено на військовий облік до Полтавського об`єднаного міського військового комісаріату, тому вважає, що позивач не міг не знати про існування наказу від 18 жовтня 2013 року №95-кс.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити у його задоволенні, вказуючи на те, що зміст наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18 жовтня 2013 року №95-кс, а також наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2013 № 155 до відома позивача до цього часу не доведено, військовий квиток із записом про звільнення на підставі наказу від 08.11.2013 № 155 отримано позивачем лише 30.06.2014 від колишнього командира. За таких обставин вважає, що строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно приписів частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до положень статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Судом встановлено, що спір у даній справі виник щодо звільнення з військової служби.

В силу положень пункту 15 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України військова служба належить до публічної служби.

Отже, предметом спору є звільнення з публічної служби, тому строк для звернення до суду для позивача складає один місяць, який підлягає обчисленню з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із матеріалів справи суд вбачає, що позивач оскаржує наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2013 № 155, яким його звільнено з посади кока команди постачання військової частини НОМЕР_1 , ВОС-869139К та знято з військового забезпечення.

Будь-які докази на підтвердження факту і дати ознайомлення з ним позивача відповідачами не надано, в тому числі і на виконання ухвали суду від 28.07.2014 про витребування доказів.

Докази проведення бесіди з позивачем з питань звільнення в порядку, передбаченому пунктом 236 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, як і дотримання інших вимог вказаного Положення під час звільнення позивача з військової служби, матеріали справи також не містять.

Доводи представника відповідача про те, що відповідні документи знищено згідно команди "Вогонь" при передислокації військових частин з Автономної Республіки Крим в інші регіони України суд не бере до уваги, оскільки відповідно до пояснень представника відповідача акти із переліком знищених документів не складалися, а відтак встановити знищення саме тих документів, що стосувалися звільнення ОСОБА_1 неможливо. Крім того, відсутність документів не може підтвердити наявність тих чи інших обставин.

Відповідно до абзацу 4 пункту 241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Доказів доведення до відома позивача наказу про звільнення у спосіб, передбачений вказаною нормою законодавства, відповідачем не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не був повідомлений про факт звільнення у порядку, встановленому законодавством України, відтак відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивач мав дізнатися про спірний наказ із запису у військовому квитку.

Крім того, із змісту позовної заяви, уточнень до позовної заяви вбачається, що позивач про зміст оскаржуваного наказу не знав навіть при поданні адміністративного позову, а дізнався лише в ході розгляду справи після отримання судом витребуваних документів. Доказів, які б свідчили про факт ознайомлення позивача із оскаржуваним наказом раніше, відповідачами суду не надано.

Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Згідно приписів статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Показниками доступності правосуддя як вимоги, що є складовою права на справедливий судовий розгляд, у будь-якій державі вважаються відсутність необґрунтованих перешкод для звернення до суду за захистом та одержання своєчасного судового захисту.

Надання заінтересованим особам права на звернення до суду є однією з гарантій ухвалення правосудного судового рішення у справі і таке рішення не суперечить положенням статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, статтям 55, 129 Конституції України.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження доведення до відома позивача оскаржуваного наказу у встановленому чинним законодавством порядку, беручи до уваги ті матеріали, які наявні у справі, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду не порушено строк, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на вищенаведене, підстави для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтею 99, 100, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її постановлення.

Повний текст ухвали складено 18 серпня 2014 року.

Головуючий суддя М.В. Довгопол
суддя суддя Л.М. Петрова С.С. Сич