Справа № 2а-2962/10/0770
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Київ К/800/20166/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

секретар Чайка О.С.,

за участю представника Генеральної прокуратури України - Семененко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердо» (далі - Товариство) на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року у справі № 2а-2690/10/0770 за адміністративним позовом Товариства до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області правонаступника Державної податкової інспекції у м. Ужгороді (далі - ДПІ), Державної податкової адміністрації у Закарпатській області (далі - ДПА),

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2008 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № /0 від 25.03.2008 року, № /1 від 9.06.2008 року, № /2 від 7.07.2008 року щодо збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток, рішення ДПІ № 15623/10/25-0 від 5.06.2008 року та рішення ДПА № 1349/10/25-055 від 7.07.2008 року щодо відмови у задоволенні скарги.

На обґрунтування позову Товариство зазначило, що висновки податкового органу, які викладені в акті перевірки, не відповідають обставинам справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

5 вересня 2008 року постановою Закарпатського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2009 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди зазначили, що отримані Товариством від ТОВ «ТВП «Ітема» кошти на виконання договору комісії були використані ним на власні господарські потреби, не пов'язані з виконанням договору комісії, у зв'язку з чим зазначені кошти є поворотною фінансовою допомогою, умовно нараховані відсотки на ці кошти повинні включатися до складу валових доходів підприємства.

7 липня 2010 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2008 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2009 року скасовані, адміністративна справа направлена до Закарпатського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

25 листопада 2011 року постановою Закарпатського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Товариство звернулося із касаційною скаргою про скасування постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2011 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року і ухвалення нової постанови про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 31.01.2008 року до 26.02.2008 року ДПІ була здійснена документальна планова виїзна перевірка Товариства щодо дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.10.2006 року до 30.09.2007 року, за наслідками якої 18.03.2008 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог пп. 1.22.1, 1.22.2 п. 1.22 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України № 334/94/ВР від 28.12.1994 року «Про оподаткування прибутку підприємств» занижений податок на прибуток, у розмірі 4 438 695,00 грн.

25 березня 2008 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № /0 щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, у розмірі 8 065 630,90 грн.

4 квітня 2008 року Товариство звернулося до ДПІ зі скаргою щодо скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № /0 від 25.03.2008 року.

5 червня 2008 року ДПІ прийняла рішення № 15623/10/25-0 щодо відмови Товариству у скасуванні податкового повідомлення-рішення ДПІ № /0 від 25.03.2008 року.

9 червня 2008 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № /1 щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на прибуток, у розмірі 8 065 630,90 грн.

19 червня 2008 року та 26 червня 2008 року Товариство зверталося до ДПА зі скаргами щодо скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № /0 від 25.03.2008 року, № /1 від 9.06.2008 року та рішення ДПІ № 15623/10/25-0 від 5.06.2008 року.

7 липня 2008 року ДПІ прийняла рішення № 1349/10/25-055 щодо відмови Товариству у скасуванні податкових повідомлень-рішень ДПІ № /0 від 25.03.2008 року, № /1 від 9.06.2008 року та рішення ДПІ № 15623/10/25-0 від 5.06.2008 року.

7 липня 2008 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № /2 щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на прибуток, у розмірі 8 065 630,90 грн.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову обґрунтованими з таких підстав.

Суди встановили, що 11.12.2006 року між Товариством та товариством з обмеженою відповідальністю «TBIП «Ітема» був укладений договір комісії № БИ-111206, відповідно до якого Товариство зобов'язалося за дорученням ТОВ «ТВП «Ітема» - Комітент за оплату здійснити для Комітента від свого імені одну або декілька угод з придбання товарів за рахунок Комітента. Асортимент, кількість, ціна, умови поставки та оплати товару, що придбається для Комітента встановлюється в Специфікаціях до даного договору, які є невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 1 Специфікації № 1 від 11 грудня 2006 року до договору комісії № БИ-111206 від 11 грудня 2006 року, Комітент доручає Комісіонеру виконати угоду та/або угоди з покупки товару (вантажних автомобілів: ГАЗ 3302-415, ГАЗ 2705- 14, ГАЗ 32213-420, ГАЗ 33023-14. ГАЗ 33023-415. ГАЗ 3307-12, ГАЗ 3302-14, ГАЗ 2217-5403. ГАЗ 2752-404. ГАЗ 322132-414. ГАЗ 2705-415) на умовах визначених в договорі комісії та даній специфікації, загальна вартість товару, яка підлягає перерахуванню Комітентом за даною специфікацією складає 429 000 000 грн.

Згідно з п. 4 строки поставки здійснюються у термін до 31 грудня 2008 року з моменту поступлення грошових засобів на поточний рахунок Комісіонера.

Відповідно до п. 5 комісійна винагорода Комісіонера за поставку товару відповідно до даної специфікації складає 0,275% від суми придбаних товарів.

Для підтвердження виконання зазначеного договору Товариство надало виписки банку.

25 травня 2006 року між Товариством та товариством з обмеженою відповідальністю «ТП «Вімар» був укладений договір поставки № 2505/06-01.

Суди правильно зазначили, що Товариство отримані від ТОВ «ТВП «Ітема» кошти перерахувало ТОВ «ТП «Вімар» на виконання зазначеного договору поставки.

Товариство не укладало угод, договорів з постачальниками для закупки товару ТОВ «ТВП «Ітема», так як на ринку вантажних автомобілів така була пропозиція відсутня, що підтверджується листом ДП «Автоінвестстрой-Ужгород» № 11 від 7.03.2008 року, з якого вбачається, що з 1.07.2006 року у зв'язку із переходом на екологічні норми Свро-2, був заборонений продаж та реєстрацію автомобілів з карбюраторами, а також інжекторними двигунами, які не відповідають нормам Свро-2. Дане положення закріплене в Законі України «Про деякі питання ввезення на митну територію України транспортних засобів», який вступив в дію з 1 липня 2006 року.

Таким чином, із зазначеного переліку (специфікації № 1 від 11 грудня 2006 року до договору комісії № БИ-111206) таким нормам відповідають і можуть постачатися в Україну тільки дві моделі - ГАЗ 2752-404 та ГАЗ 322132-414.

Товариство використало отримані від ТОВ «TBIП «Ітема» кошти, у розмірі 424 000 000,00 грн., на інші господарські потреби, як поворотну фінансову допомогу, при цьому не нараховуючи умовні відсотки та не включаючи їх до складу валового доходу у відповідних податкових періодах.

Суди обґрунтовано зазначили, що кошти, отримані Товариством на виконання договору комісії, були використані ним у власній господарській діяльності, податкова інспекція правомірно визначила їх як поворотну фінансову допомогу, яка відповідно до вимог пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» підлягає включенню до складу валового доходу підприємства.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується прелати або купити майно, відповідно до ч. 3 ст. 1012 Цивільного кодексу України є умови про це майно та його ціну.

Згідно з ч. 1 ст. 1014 Цивільного кодексу України комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Комісіонером не вчинено жодних дій щодо забезпечення виконання договору комісії або внесення до нього змін у зв'язку із неможливістю його виконання. Разом з тим, за кошти Комітента проводилося придбання інших товарно-матеріальних цінностей, що дає підстави вважати приховування за договором комісії іншого правочину - договору про надання поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з пп. 1.22.2, 1.22.1 п. 1.22 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Безповоротна фінансова допомога - сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненок) на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що до складу валового доходу включаються суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді.

Суди обґрунтовано зазначили, що кошти, отримані до договору комісії є поворотною фінансовою допомогою, так як відповідають законодавчо встановленому визначенню, - грошові кошти були отримані у користування відповідно до договору, строк дії якого до 31 грудня 2009 року, який не передбачає нарахування процентів або інших компенсацій і фактично були використані Товариством на власні господарські потреби, не пов'язані з виконанням договору комісії, відповідно до пп. 1.22.1, пп. 122.2 п. 1.22 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» умовно нараховані відсотки на ці кошти повинні нараховуватися та включатися до складу валових доходів підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердо» залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Маринчак Н.Є.

Юрченко В.П.