Справа № 2а-1670/10255/11
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2011-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/10255/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

при секретарі Протас О.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ "Траст Фінанс", про скасування арешту та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі - позивач, АТ "ОТП Банк") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції (далі - відповідач 1, Октябрський ВДВС Полтавсьского МУЮ), відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції (далі - відповідач 2, ВДВС Полтавського РУЮ) про скасування (зняття) арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстрована на ім'я ОСОБА_3; зобов'язання внести зміни в Єдиний державний реєстр заборон відчуження нерухомого майна, виключивши запис про арешт квартири за адресою: АДРЕСА_1; заборону відповідачам в рамках виконавчих проваджень, що знаходяться на їх виконанні в частині стягнення боргів з ОСОБА_3, здійснювати заходи щодо вчинення виконавчих дій по забороні відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, укладено договір Іпотеки нерухомості - чотирикімнатної жилої квартири за адресою: АДРЕСА_2. В звязку із невиплатою останнім кредиту за кредитним договором, рішенням Київського районного суду м. Полтави позивачу надано право самостійного продажу предмету Іпотеки. Разом з тим, позивачем зясовано, що на заставлене майно Октябрським ВДВС Полтавського МУЮ накладено арешт. Позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про зняття арешту з квартири, однак йому відмовлено у вчиненні зазначених дій, оскільки виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на квартиру, передано на виконання до ВДВС Полтавського РУЮ. Відповідач 2 також відмовив позивачу у виконанні даної дії, посилаючись на те, що арешт накладено відповідачем 1, а тому відповідач 2 не уповноважений вносити зміни у відомості про арешт. Крім того, відповідач 1 повторно відмовив позивачу у виключенні запису, посилаючись на те, що виконавчий лист знаходиться у юрисдикції відповідача 2, тому він не може вчиняти щодо нього жодних дій. Через дії відповідачів позивач позбавлений можливості виконати рішення Київського районного суду м. Полтави щодо продажу заставленого майна. Також стверджував, що право іпотеки у позивача виникло раніше накладення арешту та зазначив, що задоволення інших кредиторських вимог за рахунок заставленого майна є неможливим, згідно з положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження".

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу. В письмових запереченнях відповідач 1 зазначив, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1767/10, виданого 03.06.2010 року Печерським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Траст Фінанс» боргу, головним державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавсьского МУЮ ОСОБА_5 накладено арешт на все нерухоме майно боржника. 10.03.2011 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оригінал виконавчого документа направлено на виконання до ВДВС Полтавського РУЮ. Також, посилався на положення частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких при направленні виконавчого документа за належністю до іншого органу ДВС арешти, накладені на майно боржника, не знімаються. Вважає позовні вимоги АТ «ОТП Банк» до Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ безпідставними, оскільки на даний час виконавче провадження, по якому накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3, перебуває на виконанні в ВДВС Полтавського РУЮ.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2011 року до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Траст Фінанс».

Треті особи ОСОБА_4 та ТОВ «Траст Фінанс» в судове засідання не з'явились, про дату, часу та місце судового засідання повідомлені належним чином, клопотань та заперечень не надали.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні при вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін та пояснення третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи суд встановив, що 14.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (Банк), правонаступником якого відповідно до Статуту є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено кредитний договір № ML-D00/043/2007, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 75 000 доларів США на строк до 14.05.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань Позичальника за кредитним договором між ОСОБА_3 (Позичальник, Іпотекодавець) та Банком (Іпотекодержатель) укладено договір Іпотеки від 14.05.2007 року № РML-D00/043/2007.

За умовами договору Іпотекодавець надає Іпотекодержателю в Іпотеку нерухоме майно (предмет Іпотеки), а саме: 4-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та належить Іпотекодавцю на праві власності.

Даний договір 14.05.2007 року посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 1507.

На підставі зазначеного договору 14.05.2007 року проведено державну реєстрацію Іпотеки шляхом внесення до Державного реєстру іпотек та до Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна реєстраційних записів про обтяження зазначеного нерухомого майна.

Під час примусовому виконання виконавчого листа № 2-1767/10, виданого 03.06.2010 року Печерським районним судом м. Києва щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ Транс Фінанс боргу в сумі 1 257 965 грн. 51 коп., постановою головного державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_5 про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2010 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника - ОСОБА_3.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що 06.07.2010 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2010 року та 07.10.2010 року на підставі постанови про арешт майна боржника від 07.10.2010 року зареєстровані обтяження всього, належного ОСОБА_3, нерухомого майна, в тому числі і спірного майна.

Вважаючи протиправним накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває у нього в Іпотеці, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 2 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв в редакції на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно статті 55 Закону також було встановлено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження.

Частиною 1 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції, що діє з 09.03.2011 року) встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частини 1 статті 54 вказаного Закону, стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно з приписами частини 3 зазначеної статті Закону для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Таким чином, вказана правова норма передбачає дві умови, за яких на заставлене майно можливо було б звернути стягнення за виконавчим листом для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем.

При цьому, відповідно до частини 8 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" примусове звернення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року № 898-IV, із змінами та доповненнями, визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 статті 3 закону передбачено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частин 6, 7 статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Судом встановлено, що іпотека за вищевказаним договором іпотеки зареєстрована у Державному реєстрі іпотек 14.05.2007 року та інших іпотек стосовно цього майна не зареєстровано, про що свідчать дані витягу з Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Також, судом зясовано, що пріорітет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно, про звільнення якого з-під арешту заявлено вимогу, виник у позивача з 14.05.2007 року, тобто з моменту державної реєстрації іпотеки.

В ході судового розгляду справи представниками сторін не спростовано, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника, тобто вчинення виконавчих дій щодо арешту спірного нерухомого майна, вказане право іпотекодержателя на це майно на визначених законом підставах та в установленому порядку не припинено, кредитний договір та договір іпотеки недійсними не визнано.

Із витягу з Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що обтяження спірного нерухомого майна на підставі договору Іпотеки від 14.05.2007 року № РML-D00/043/2007 зареєстроване обтяжувачем - АТ "ОТП Банк" 14.05.2007 року, тоді як обтяження зазначеного нерухомого майна на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника зареєстровані 06.07.2010 року та 07.10.2010 року - відповідно, тобто пізніше державної реєстрації Іпотеки.

Враховуючи викладене, зважаючи на черговість реєстрації зазначених вище обтяжень, суд дійшов до висновку, що позивач, як обтяжувач з вищим пріорітетом, володіє переважним правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Згідно виконавчого листа № 2-3563/10, виданого Київським районним судом м. Полтави 25.10.2010 року, заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем становить 708 081 грн. 76 коп.

При цьому, ринкова вартість спірного нерухомого майна складає 284 000 грн. без ПДВ, що підтверджується звітом з незалежної оцінки майна, копія якого долучена до матеріалів справи.

Отже, вартість предмета Іпотеки не перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Таким чином, з наявних у матеріалах справи документів вбачається, що в спірних правовідносинах відсутні визначені частиною 3 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" умови, за яких на заставлене нерухоме майно можливо було б звернути стягнення за виконавчим листом для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов до висновку, що предмет договору іпотеки не відноситься до складу майна, на яке може бути звернуто стягнення для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем. Накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває у Іпотеці АТ "ОТП Банк", обмежує забезпечене Іпотекою право позивача на задоволення своїх вимог за кредитним договором, а тому накладення на нього арешту є протиправним, у звязку з чим вимоги позивача про звільнення спірного нерухомого майна з-під арешту підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині зобовязання внести зміни в Єдиний державний реєстр заборон відчуження нерухомого майна, виключивши записи про арешт квартири за адресою АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до частини 2 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

На момент розгляду справи у суду відсутні підстави вважати, що відповідачі будуть відмовлятися від вчинення вказаних дій.

Також суд вважає безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги позивача щодо заборони відповідачам, в рамках виконавчих проваджень, що знаходяться на їх виконанні в частині стягнення боргів з ОСОБА_3, здійснювати заходи щодо вчинення виконавчих дій по забороні відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1, оскільки, судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та спрямовано на відновлення порушених прав, свобод та інтересів.

Крім того, у суду немає достатніх підстав вважати або припускати, що в майбутньому відповідачі будуть діяти протиправно, оскільки правовідносини на майбутні періоди між сторонами в часі ще не склалися.

Таким чином, позовні вимоги АТ "ОТП Банк" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ "Траст Фінанс", про скасування арешту та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстрована на ім'я ОСОБА_3, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" витрати зі сплати судового збору у розмірі 14 грн. 11 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 03 січня 2012 року.

Суддя А.Б. Головко