Справа № 823/1636/15
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року справа № 823/1636/15

м. Черкаси

10 год. 35 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря: Цаплі І.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1 (за договором),

представника відповідача - Білоуса В.Ю. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

07 липня 2015 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_3, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.04.2015 №138-17 про визначення ОСОБА_3 податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 25459 грн 22 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкове повідомлення-рішення 138-17 від 29.04.2015, яким йому визначене податкове зобов'язання за платежем - земельний податок у сумі 25459, 22 грн, є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки позивач не набував у встановленому законом порядку статусу власника або землекористувача на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, на якій знаходиться належна йому не житлова будівля.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.04.2015 №138-17.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено таке.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 з 19.07.2011 по 06.12.2013 було зареєстроване право приватної власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом 06.07.2011, посвідчено, що на підставі акта №27/6 державного виконавця про проведені прилюдні торги ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з: блоку складів паперу та картону літ. « 4Г-1», площею 671,7 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, балансовою вартістю 2029 (дві тисячі двадцять дев'ять) гривень 92 копійки (згідно з Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_2, виданим КП «ЧООБТІ» від 02.06.2011), яке придбане ОСОБА_4 за 185800 (сто вісімдесят п'ять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, що раніше належало Черкаському державному заводу хімічних реактивів на підставі акту державної комісії про здачу в експлуатацію закінченого будівництва (б/н) від 29.12.1990, наказ №7 Міністерства хімічної та нафтопереробної промисловості СССР від 10.01.1991, наказу №80 Фонду державного майна від 17.01.2002, постанови №311 Кабінету Міністрів України від 05.11.1991, рішення №24 виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.01.1965, наказу №255 Міністерства промисловості України від 07.10.1993, та підтверджується реєстраційним посвідченням на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданим КП «ЧООБТІ» 07.12.1998, право власності на яке було зареєстровано КП «ЧООБТІ» в книзі 1593, номер запису 11 та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №3746286.

29.04.2015 державною податковою інспекцією в м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області винесене податкове повідомлення-рішення №138-17, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в розмірі 25459 грн 22 коп.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПКУ) земельний податок справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також з постійних землекористувачів. Тобто необхідною умовою для виникнення у особи обов'язку сплачувати земельний податок є наявність у такої особи права власності на землю або права постійного користування землею.

При цьому згідно із пунктом 287.1 статті 287 ПКУ власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Момент виникнення у особи прав на землю визначений в статті 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗКУ), згідно із якою право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, за загальним правилом обов'язок сплачувати земельний податок виникає у особи в день державної реєстрації права власності на земельну ділянку або права постійного користування землею в органах державної реєстрації цих прав.

Однак ПКУ містить і винятки із загального правила. Зокрема, згідно із пунктом 287.6 ПКУ при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Це пояснюється тим, що будівля (споруда) як нерухома річ нерозривно пов'язана фундаментом із земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Відповідно, неможливо володіти та користуватися будівлею (спорудою) без одночасного володіння та користування земельною ділянкою, на якій така будівля (споруда) розміщена.

Саме тому в частині 1 статті 120 ЗКУ закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

При цьому за ПКУ власник будівлі (споруди) сплачує земельний податок незалежно від оформлення/реєстрації прав на землю.

Отже, позивач як власник будівлі зобов'язаний сплачувати земельний податок на загальних підставах. Земельний податок відповідно до п. 287.6 ПКУ сплачується за земельну ділянку, на якій розташована належна йому будівля.

Згідно з пунктом 287.6 ПКУ при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) земельний податок сплачується з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В той же час, представниками сторін надані рішення Вищого адміністративного суду України. Зокрема, представником позивача надано ухвалу від 28.04.2015 у справі «К/800/67654/14, яка підтверджує його правову позиції, а представником відповідача в підтвердження своєї правової позиції надано ухвалу від 24.03.2014 у справі №К/800/2464/13, тобто сторонами у справі надана різна практика вирішення даних спорів Вищим адміністративним судом України.

Відповідно до частини 2 статті 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Суд зазначає, що на даний момент суду невідома практика Верховного Суду України щодо вирішення спірних правовідносин, а рішення Вищого адміністративного суду не є обов'язковими для суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 67 Конституції України закріплено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених Законом.

Отже, несплата податків у розмірах, що передбачені Податковим кодексом України є прямим порушенням положень Конституції України.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи ту обставину, що податковий орган довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення - рішення суд не знаходить підстав для задоволення адміністративного позову.

У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, на виконання ст.94 КАС України про вирішення питання стягнення судових витрат пропорційно задоволеним вимогам суд врахував, що цей позов є майновим, оскільки прямо впливає на склад майна позивача.

Згідно з абзацом 2 підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на час подання позову) від 08.07.2014 №3674-VI за подання до адміністративного суду позову майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, ставкою судового збору у цій справі є 1827,00грн. (1,5 розміру мінімальної заробітної плати).

Частиною 3 статті 4 вказаного Закону передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Врахувавши часткову оплату позивачем судового збору при поданні позову в розмірі 182, 70 грн та вищезазначені обставини, суд дійшов висновку стягнути з позивача на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 1644 грн 30 коп.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України судовий збір за подання позову в сумі 1644 (одну тисячу шістсот сорок чотири) грн 30 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строки та порядку, передбачені статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст складений та підписаний 21 вересня 2015 року