Справа № 2а-1670/6198/11
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2011-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/6198/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

при секретарі Ємець Я.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області про визнання рішення нечинним, -

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2011 року позивач, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_3, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № /1207 та № /1208 від 07.07.2011 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що Кременчуцькою ОДПІ проведена документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року. За результатами перевірки ОСОБА_4 зафіксовано встановлені перевіркою порушення п.п. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 ОСОБА_5 України "Про податок на додану вартість", а саме занижено податок на додану вартість за грудень 2010 року на суму 3 619 грн.; ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" та ст. 5 ОСОБА_5 України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме завищено валові витрати за період за 2010 рік на суму 48 626,82 грн. в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2010 рік в сумі 7294,02 грн. На підставі вказаного акту Кременчуцькою ОДПІ 07 липня 2011 року прийнято податкові повідомлення-рішення № /1207, яким СПД ФО ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 4 523,75 грн., з яких 3 619 грн. - за основним платежем, 904,75 грн. - штрафні санкції, та № /1208, яким СПД ФО ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 7 294,02 грн.

Позивач із викладеними в ОСОБА_4 висновками не погоджується і вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № /1207 та № /1208 від 07.07.2011 року були прийняті з порушенням діючого законодавства без наявності правових підстав для винесення, а тому просить скасувати їх. В обґрунтування цього позивач вказувала на те, що нею правомірно на підставі належних документів до складу валових витрат було включено суми коштів, сплачених за надані транспортні послуги СПД ФО ОСОБА_6 Доводи податкового органу щодо відсутності подорожніх листів та неналежно оформлених товарно-транспортних накладних, на підставі якого зроблено висновок про порушення з боку платника, є надуманими та не ґрунтуються на законі. Подорожні листи надавалися в ході проведення перевірки, однак з невідомих причин не були прийняті перевіряючим до уваги. Також позивач заперечила обрахування залишків товарних запасів нафтопродуктів, яке було зроблено перевіряючими та в ході якого було начебто встановлено нестачу товару (нафтопродуктів), суми на придбання якого було безпідставно виключено зі складу валових витрат та податкового кредиту з огляду на безпідставні висновки податкового органу про невикористання цих товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності. Стверджувала, що в ході перевірки встановлення залишку ТМЦ було проведено необєктивно, без проведення будь-яких замірів, інвентаризації, без дослідження усіх необхідних первинних документів та наполягала на тому, що всі придбані нею нафтопродукти, суми з придбання яких включені до валових витрат та податкового кредиту, були нею використані у власній господарській діяльності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні та у письмових запереченнях проти позову просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем правомірно на підставі ОСОБА_5 України "Про податок на додану вартість" та Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" в зв'язку зі встановленим заниженням податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб. На користь цього наводив твердження, аналогічні викладеним в ОСОБА_4 перевірки.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_3, зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності фізична особа виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області 14.06.2000, номер запису 2 000996, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, свідоцтво серії В00 № 797146 та взята на податковий облік Кременчуцькою ОДПІ 20 червня 2000 року за № 6213.

У період з 01.06.2011 по 15.06.2011 державними податковими ревізорами - інспекторами Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року.

За результатами перевірки складено акт від 22.06.2011 № 4345/17-311/НОМЕР_1, у якому зафіксовані порушення вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 ОСОБА_5 України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 №168/97-ВР, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 3 619 грн., у тому числі по періодах: - грудень 2010 р. на суму 3 619 грн.,;

статті 13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 № 13-92 (із змінами та доповненнями) та статті 5 ОСОБА_5 України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 7 294,02 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ у Полтавській області винесено податкові повідомлення-рішення від 07.07.2011 № /1207, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 4 523,75 грн., в тому числі за основним платежем 3 619 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 904,75 грн., а також № /1208, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на доходів фізичних осіб на суму 7 294,02 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, суд виходить із наступного.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення № /1208, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на доходів фізичних осіб на суму 7 294,02 грн., було прийнято на підставі висновків відповідача, викладених в ОСОБА_4, про порушення платником ст.13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 № 13-92 (із змінами та доповненнями) та статті 5 ОСОБА_5 України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР.

Згідно змісту ст. 13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян", про порушення якої, зокрема, стверджував відповідач, оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з ОСОБА_5 України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 ОСОБА_5 України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Пунктом 5.2 статті 5 ОСОБА_5 України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

В підпункті 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 цього ОСОБА_5 визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно змісту ОСОБА_4, податковий орган дійшов висновку про завищення валових витрат, оскільки заперечив правомірність включення платником до складу валових витрат сум, витрачених на придбання товарів (нафтопродуктів) у ПП «Віді Трейд»та сум, сплачених СПД ФО ОСОБА_6 за надані транспортні послуги.

Податковий орган стверджував про відсутність отримання платником доходу від частини придбаних у ПП «Віді Трейд»нафтопродуктів, мотивуючи це відсутністю такої частини у товарних запасах платника та відсутністю відповідно даних про їх реалізацію та отримання відповідної виручки.

Також податковий орган стверджував про непідтвердженість належними первинними документами витрат у 17 500 грн. на транспортні послуги, надані ПП ОСОБА_6, мотивуючи це відсутністю подорожніх листів.

Про порушення 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 ОСОБА_5 України "Про податок на додану вартість", на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.07.2011 № /1207, податковий орган дійшов висновку з огляду на неправомірність включення до складу податкового кредиту сум, сплачених ПП «Віді Трейд», за ту частину нафтопродуктів, відсутність якої у товарних залишках та відсутність реалізації якої виявив податковий орган у ході проведення перевірки та вказував на неправомірне включення цієї суми до складу валових витрат (описано вище). Такі твердження вмотивовував невикористанням відповідного товару у господарській діяльності платника.

ОСОБА_5 про ПДВ, про порушення яких, таким чином, стверджував відповідач наводяться нижче.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 ОСОБА_5 України "Про податок на додану вартість" визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього ОСОБА_5, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із підпунктом 7.4.4. пункту 7.4. статті 7 ОСОБА_5 України "Про податок на додану вартість" якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Суд не погоджується із висновками відповідача про наявність у діях платника порушень наведених норм закону, описаних в ОСОБА_4.

Так, твердження відповідача про неможливість включення до складу валових витрат сум оплати транспортних послуг СПД ФО ОСОБА_6, з огляду на їх непідтвердженість первинними документами, було спростоване позивачем у судовому засіданні.

До матеріалів адміністративної справи долучені оформлені належним чином товарно-транспортні накладні та подорожні листи, виписані під час надання СПД ФО ОСОБА_6 транспортних послуг СПД ФО ОСОБА_3 Дослідженням даних документів не встановлено порушень, допущених при їх заповненніё які б могли слугувати підставою для визнання цих документів неналежними доказами. До матеріалів справи позивачем також долучено достатній обсяг первинних документів (акти виконаних робіт, рахунки-фактури, угоду, докази оплати), які переконливо свідчать про дійсне укладення та виконання угоди між платником та контрагентом з надання транспортних послуг.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність порушень норм ст.13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 № 13-92 та статті 5 ОСОБА_5 України "Про оподаткування прибутку підприємств" з боку СПД ФО ОСОБА_3 в цій частині.

В частині доводів відповідача щодо неправомірного включення до складу валових витрат та до складу податкового кредиту сум коштів, витрачених на придбання нафтопродуктів від ПП «Віді Трейд», частина з яких не була, як на думку податкового органу, повязана з господарською діяльністю та отриманням доходу, суд зазначає таке.

За змістом частини 2 статті 3 ОСОБА_5 України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 ОСОБА_5 України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Актом перевірки встановлено нереалізацію частини товару, придбаного платником у ПП "Віді Трейд" та їх відсутність у складі залишків, тобто невикористання товару в господарській діяльності та відсутність факту отримання доходу.

До таких висновків податковий орган прийшов, порівнявши обєм (у тонах) придбаних платником за оподатковуваний період нафтопродуктів та їх вартість (взявши числові значення з накладних по кожній поставленій партії товару) з кількістю проданих за цей же період нафтопродуктів (з даних РРО у літрах) та залишком нафтопродуктів у товарних запасах платника (у літрах). При цьому залишок нафтопродуктів, який повинен був залишитися у товарних запасах платника перевіряючим було вирахувано, виходячи зі середньої густини нафтопродукту, зазначеної у паспорті якості.

Внаслідок такого вирахування шляхом відповідних арифметичних операцій податковий ревізор-інспектор отримав дані, які відрізнялися від облікованих товарних запасів платника та різницю товару вважав таким, що не був використаний у господарській діяльності для отримання доходу.

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка, податковий ревізор інспектор, який проводив перевірку, пояснив суду, що при вирахуванні кількості нафтопродуктів, що, як на його думку, не використовувалися в господарській діяльності платника, ним було застосовано арифметичні підрахування з тих даних, про які вказано вище. При цьому на питання суду пояснив, що ним, як і будь-якими іншими особами, не проводилися ніякі фактичні заміри залишку нафтопродуктів у ємностях АЗС позивача, не використовувалися дані інвентаризацій та дані про залишки товару, які щоденно передаються під звіт при зміні операторів АЗС.

За таких обставин суд вважає вирахування податковим органом кількості нафтопродуктів, які, як на думку відповідача, не використані в господарській діяльності та відсутні у товарних запасах, необґрунтованим та необєктивним. А факт використання платником частини придбаного товару (нафтопродукту) поза межами господарської діяльності, про що стверджував податковий орган, суд відповідно вважає недоведеним та безпідставним припущенням відповідача.

Судом встановлено, що між позивачем (Покупець) та ПП "Віді Трейд" (Продавець) укладено договір купівлі-продажу № 1-11/01-10 від 11.01.2010 року, згідно якого Продавець зобовязується передати Покупцеві нафтопродукти узгодженими партіями, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити їх в асортименті і кількості відповідно поданим заявкам, узгоджених з Продавцем.

На виконання умов зазначеного вище договору сторонами вчинено операції з поставки нафтопродуктів у грудні 2010 року, передача яких оформлена відповідними податковими накладними.

На підтвердження вказаних операцій до видаткових накладних позивачем у судовому засіданні додано податкові накладні за відповідні дати та розрахунки коригування кількісних і вартісних показників. Копії видаткових та податкових накладних з наявними розрахунками коригувань долучені до матеріалів справи. Надані інші первинні документи на підтвердження дійсності зазначених господарських операцій.

В той же час дійсність та товарність оподатковуваної операції сторонами не оспорювалася.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач використовував придбаний товар у своїй господарській діяльності, а саме реалізовував безпосередньо кінцевим споживачам. Вказані операції підтверджуються наданими для огляду позивачем книгами обліку доходів та витрат періоду, що перевірявся, а також зведеною Книгою обліку доходів та витрат, копії витягів яких долучені до матеріалів справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що понесені валові витрати й отриманий від них дохід, а також сплата відповідних сум, включених до складу податкового кредиту, позивачем підтверджені відповідними первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, отже, зв'язок витрат позивача з його господарською діяльністю та отриманням відповідного доходу є доведеним.

Відповідно до частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірних повідомлень-рішень покладено на податковий орган.

В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Згідно до частини першої статі 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Податкові повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ № /1207 від 07.07.2011 року та № /1208 від 07.07.2011 року визнати протиправними та скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь СПД ФО ОСОБА_3 судові витрати у сумі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 15 серпня 2011 року.

Суддя І.С. Шевяков