Справа № 2а-1870/7386/11
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2011-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2011 р. Справа № 2a-1870/7386/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.

за участю:

секретаря судового засідання - Мороз Т.М.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "ЮМО" до Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах про визнання рішень нечинними ,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «ЮМО» (далі позивач, ПП «ЮМО») звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі м.Суми (далі відповідач), в якому просило визнати нечинним рішення №679 від 07.10.2008р., прийняте начальником Управління ПФУ в Зарічному районі м.Суми ОСОБА_2 про застосування до позивача фінансових санкцій в загальній сумі 1237 грн. 35 коп.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 20.11.2008р. (а.с.27) в одне провадження було обєднано дві адміністративних справи.

Предметом іншої адміністративної справи було оскарження позивачем рішення №678 від 07.10.2008р., прийняте начальником Управління ПФУ в Зарічному районі м.Суми ОСОБА_2 про застосування до позивача фінансових санкцій в загальній сумі 1029 грн. 64 коп.

Постановою господарського суду Сумської області від 11.12.2008р. позов ПП «ЮМО» було задоволено. Визнано нечинним рішення Управління ПФУ в Зарічному районі м.Суми від 07.10.2008р. №678 про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків та рішення ПФУ в Зарічному районі м.Суми №679 від 07.10.2008р. про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків.

Вищезазначену постанову господарського суду Сумської області було оскаржено відповідачем до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до постанови апеляційної інстанції від 17.02.2009р. (а.с.92-94) постанову господарського суду Сумської області від 11.12.2008р. було скасовано та прийнято нову постанову, відповідно до якої в задоволенні позову ПП «ЮМО» до ПФУ в Зарічному районі м.Суми про визнання рішень було відмовлено.

Не погодившись з рішенням апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України в якій просив скасувати рішення апеляційної інстанції та залишити без змін рішення першої інстанції.

Як вбачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.09.2011р. (а.с.128-131) перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів ВАСУ прийшла до висновку, що касаційна скарга ПП «ЮМО» підлягає частковому задоволенню. Відповідно, постанову господарського суду Сумської області від 11.12.2008р. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2009р. було скасовано, а справу направлено на новий розгляд з посиланням на норми ст.220 КАС України, відповідно до якої суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені у судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Так, в своїй ухвалі Вищий адміністративний суд України звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані особового рахунку платника збору на обовязкове державне пенсійне страхування та інших платежів, з якого вбачались би нараховані та сплачені ним суми платежів.

Відповідно до ч.5 ст.227 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

З урахуванням вищевикладених обставин, відповідно до ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 17.10.2011р. (а.с.133) вищезазначену справу було прийнято до провадження та присвоєно їй №2а-1870/7386/11, призначено справу до судового розгляду та зобовязано Управління пенсійного фонду України в Зарічному районі м.Суми надати до суду дані особового рахунку платника збору на обовязкове державне пенсійне страхування та інших платежів з відображенням нарахованих та сплачених ним платежів. На виконання ухвали суду дані докази було надано до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.148), про причини неявки в судове засідання суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від позивача також не надходило. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу без участі представника позивача за наявними в матеріалах справах доказами.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що вимоги позивача не визнає, підтримує позицію Пенсійного фонду, яку викладено у письмових запереченнях, які надавались до матеріалів справи (а.с. 17-19, 56-59).

Крім цього, представник Пенсійного фонду зазначив, що в результаті злиття Управління пенсійного фонду України в Зарічному районі м.Суми та Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м.Суми було утворено Управління пенсійного фонду України в м.Сумах, яке є правонаступником реорганізованих управлінь. На підтвердження вищезазначених обставин представником відповідача було надано відповідні докази передавальний ОСОБА_2 та Довідку з ЄДРПОУ (а.с.150,151). Отже, зважаючи на вищевикладене, належним відповідачем по даній справі є Управління Пенсійного фонду України в м.Сумах.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлено наступне:

Відповідно до свідоцтва про право сплати єдиного податку суб'єктом малого підприємництва - юридичною особою (а.с.15), позивач на момент звернення до суду знаходився на спрощеній системі оподаткування і був платником єдиного податку.

Відповідачем було проведено перевірку позивача щодо правильності повноти нарахування, своєчасності сплати страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів до Пенсійного фонду за період з 01.10.2002р. по 01.08.2008р, про що складено акт № 152/3-19 від 18.09.2008р. (а.с.8-13).

У висновку до акту перевірки № 152/3-19 від 18.09.2008р. зазначено порушення позивачем п.6 ч.2 ст. 17, ст. 19, ч.2 ст.20 та п.8 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п.4.1, п.4.2, п.4.4 розділу 4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. за № 64/8663. а саме факти несвоєчасної сплати авансових платежів із страхових внесків у 2007 -2008 роках.

При цьому, слід зазначити, що факт несвоєчасної сплати страхових платежів у 2007-2008 роках повністю підтверджується матеріалами справи, а саме Картками особового рахунку страхувальника (позивача) за період з 01.01.2007р. по 15.12.2011р. (а.с.140-145) та фактично не заперечуються і самим позивачем.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято рішення від 07.10.2008р. за №678 та за № 679 про застосування до позивача фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків у вигляді стягнення штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги у позовній заяві позивач посилався на те, що оскільки підприємством - ПП «ЮМО» працівникам підприємства аванси заробітної плати не виплачувались, то, відповідно, підприємство позивача і не повинно сплачувати авансові страхові платежі. Тому, позивач вважає, що рішення відповідача щодо застосування по позивача фінансових санкцій є протиправними.

Суд не погоджується з такою позицією позивач, вважає, що вищезазначені рішення відповідача відповідають вимогам чинного законодавства, штрафні санкції застосовані правомірно, відповідно позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

01.01.2004р. набрав чинності Закон України від 09.07.2003р. "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який визначав принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; зміна умов і норм щодо загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

У відповідності до статті 14 цього Закону страхувальниками є, серед іншого, роботодавці - підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування повинні сплачуватись у порядку та строки, визначені п.1 ст.19, ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Інструкцією "Про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. №21-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції 16.01.2004р. за № 64/8663.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом для підприємства позивача є календарний місяць. При цьому в разі здійснення протягом базового звітного періоду виплат (виплати доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, страхувальники одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що підлягають нарахуванню на зазначені виплати (дохід).

У разі недостатності у страхувальника коштів для здійснення в повному обсязі виплати заробітної плати (доходу) та одночасної сплати відповідних авансових платежів виплата зазначених сум та сплата страхових внесків здійснюється в пропорційних розмірах у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду.

У разі несплати авансових платежів до страхувальників застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, за спірний період страхові внески підлягали нарахуванню позивачем з вартості наданих позивачу послуг за договорами про надання послуг (а.с.45-50).

Проаналізувавши зміст зазначених договорів, суд дійшов висновку, що за своїм змістом вони є договорами про виконання робіт, при цьому, послуги характеризуються тим, що мають нематеріальний характер. Для послуг характерним є те, що вони тісно пов'язані з особою виконавця та процесом виконання ним певних дій або здійснення певної діяльності. Це означає, що послуга існує тільки тоді, коли вона надається. У цьому полягає різниця між послугами та результатами робіт, стосовно яких виникають договори підрядного типу. Для останніх важливим є не процес, а саме результат дії - складання технічної документації, будівництво підземного газопроводу тощо. Послуги, навпаки, не мають результату, який мав би окремий уречевлюваний вигляд, матеріальне втілення.

А тому, суд вважає, що позиція позивача відносно того, що з суми сплачених за вказаними договорами грошових коштів ПП «ЮМО» не повинно сплачувати страхові внески, є помилковою.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», він регулює відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватись на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, платники страхових внесків, їх права та обовязки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Згідно з ч.2 ст.17 цього Закону страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати у встановлені строки та в повному обсязі страхові внески. Частиною 6 статті 19 цього Закону встановлено, що страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частинах 1 і 2 цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання нечинними рішень Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі м.Суми (на даний час Управління ПФУ в м.Сумах) за № 678 та №679 від 07.10.2008р. про застосування фінансових санкцій, є неправомірними, необґрунтованими і, відповідно, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства "ЮМО" до Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах про визнання рішень від 07.10.2008 р. №678 та №679 нечинними відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 26.12.2011 року.

Суддя (підпис) О.М. Кунець

З оригіналом згідно

Суддя О.М. Кунець