Справа № 2а-736/11/2670
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2011-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-736/11/2670

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

19 січня 2011 року № 2а-736/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

За позовом

Управління Пенсійного фонду України у Конотопському районі Сумської області

до

Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

про

стягнення заборгованості зі сплати фінансових санкцій (штрафу) та пені у розмірі 7522,59 грн.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Управління пенсійного фонду України у Конотопському районі Сумської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»про стягнення заборгованості зі сплати фінансових санкцій (штрафу) та пені у розмірі 7522,59 грн.

Відповідно до п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з’ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

В порушення зазначених вище вимог, позовна заява не обґрунтована належним чином щодо наявності права позивача, як суб'єкта владних повноважень, на звернення до суду з даним позовом.

Так, відповідно до п. 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»вiд 08.07.2010 № 2464-VI, який набрав чинності 01 січня 2011 року, заборгованість із сплати фінансових санкцій та пені, що виникла до 1 січня 2011 року, підлягає розстроченню не більш як на 60 календарних місяців починаючи з 1 січня 2011 року.

Відповідно до пп. 3 п. 2 «Порядку проведення органами Пенсійного фонду України розстрочення сум заборгованості зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, нарахованого до 1 січня 2004 року, з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, із сплати фінансових санкцій та пені, що виникла до 1 січня 2011 року»затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 N 21-4 розстроченню підлягають: заборгованість із сплати фінансових санкцій та пені, що виникла до 1 січня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем пред’явлено вимогу про стягнення заборгованості із сплати фінансових санкцій та пені, що нарахована станом до 1 січня 2011 року.

При цьому, позивачем не вказано, чи здійснювалось розстрочення вказаної заборгованості, чи направлялось відповідачу повідомлення про розстрочення суми заборгованості та чи наявні з огляду на наведені положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»підстави для звернення до суду з позовною заявою про стягнення заявленої суми заборгованості до закінчення строку розстрочення.

Таким чином, на порушення вищевказаних положень Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем не надано суду доказів, якими підтверджується право на звернення до суду з позовною заявою про стягнення заявленої заборгованості з урахуванням положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»вiд 08.07.2010 № 2464-VI.

Статтею 106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вимоги до позовної заяви, зокрема пунктом 4 частини 1 цієї статті встановлено, що у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частиною третьою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

У позовній заяві позивач зазначає те, що банком були несвоєчасно перераховані суми страхових внесків до пенсійного фонду, однак на підтвердження цього не надав суду Акту, яким зафіксовано дане порушення та на підставі якого винесені рішення про застосування до відповідача фінансових санкцій у вигляді накладення штрафу та пені.

Також, позивачем не надано відповідних платіжних доручень з яких би вбачалися: найменування страхувальників, суми сплати страхових внесків, дати отримання банком цих платіжних доручень та фактичного проведення платежів за цими платіжними дорученнями.

До того ж, всупереч вимогам частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем не надано актуальний (станом на час звернення до суду) витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців із зазначенням адреси відповідача, що унеможливлює дотримання вимог Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення дієздатності відповідача (в контексті положень п. 9 ч. 1 ст. З КАС України та ч. З ст. 48 КАС України) та належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи та, відповідно створює перешкоди для відкриття провадження у справі.

Крім того, виходячи із змісту ч. 3 статті 106 КАС України суб’єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов’язаний додати до позовної заяви доказ надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, направленням яких забезпечується право відповідача знати про підстави та предмет заявленого позову, а також про докази, якими обґрунтовуються висунуті до нього вимоги, що, в свою чергу надає відповідачу можливість належним чином та своєчасно реалізувати своє право на підготовку до справи, вироблення своєї позиції у справі та захист проти висунутих до нього вимог.

Таке тлумачення обов’язку відповідача, щодо направлення копії позову та доданих до нього документів, відповідає завданням адміністративної юстиції, яким є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України) та принципам адміністративного судочинства, зокрема, принципам змагальності та рівності учасників адміністративного процесу (п. 3, 4 ст. 7 КАС України), останній з яких означає наділення сторін рівними правами та обов'язками, надання їм рівних можливостей щодо участі у процесі та відстоюванні своєї позиції.

У взаємозв’язку з наведеним, суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов’язок направлення копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів покладений саме на суб’єкта владних повноважень (ч. 3 ст. 106 КАСУ), що має забезпечити рівні процесуальні можливості захисту прав, свобод та інтересів фізичної та юридичної особи у справі за позовом суб’єкта владних повноважень.

З урахуванням принципів та завдань адміністративного судочинства, належними доказами направлення копії позовної заяви та доданих матеріалів є документи, які містять інформацію щодо переліку направлених відповідачу документів, а також щодо адреси, за якою направлені документи.

При цьому, правила щодо належності доказів в даному випадку спрямовані на досягнення процесуальної економії через усунення перешкод для відкриття провадження у справі, розгляду і вирішення адміністративної справи протягом розумного строку.

Фіскальний чек, доданий позивачем до позовної заяви, не містять інформації щодо переліку документів, надісланих поштовими відправленнями та адреси, за яким надіслані зазначені документи, а отже не є належним доказом виконання обов’язків позивача як суб’єкта владних повноважень, щодо направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу.

В той же час, вказана інформація викладається в описі вкладення до поштового відправлення з відміткою поштового органу про дату здійснення такого відправлення.

Відповідно до частини 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вищевказаним вимогам положень статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України і позивачу належить усунути вищенаведені недоліки в строк до 03 лютого 2011 року включно, а саме: надати суду докази, якими підтверджується право на звернення до суду з позовною заявою про стягнення заявленої заборгованості з урахуванням положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»вiд 08.07.2010 № 2464-VI; Акт, на підставі якого винесені рішення про застосування фінансових санкцій, копії платіжних доручень, з яких би вбачалася наявність неналежного виконання зобов’язання; актуальний витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; належний доказ направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві (опис вкладення).

Керуючись ст. 106, ч. 1 ст. 108, ст. 160, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву Управління пенсійного фонду України у Конотопському районі Сумської області залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення недоліків до 03 лютого 2011 року включно.

3. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в строки і порядку передбачені статтями 185 –187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Кармазін