Справа № 806/2442/15
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року Житомир справа № 806/2442/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Черняхович І.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною відмову та зобов'язання нарахувати і виплатити вихідну допомогу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу, гарантовану як судді у відставці відповідно до ст. 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції Закону, що діяла на момент подачі заяви про відставку);

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу, гарантовану як судді у відставці відповідно до ст. 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції Закону, що діяла на момент подачі заяви про відставку).

В обґрунтування позову зазначає, що на момент подачі ним заяви про відставку діяло положення ст. 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", згідно якої судді, який вийшов у відставку, гарантувалась виплата грошової допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, однак відповідач відмовив у виплаті вихідної допомоги, що є грубим порушенням прав, гарантованих Конституцією України та Законом України "Про судоустрій та статус суддів".

Позивач в судове засідання не прибув. На адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідачів в судове засідання не прибула. Через відділ документального забезпечення суду надала клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження. Проти позовних вимог заперечує.

У відповідності до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 тривалий час працював суддею Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

16 вересня 2013 року позивач подав заяву про звільнення з посади судді, яка була зареєстрована у Вищій раді юстиції за реєстраційним індексом (номером) 522/0/6/13. Вказану заяву було розглянуто Верховною Радою України 25 грудня 2014 року. Постановою Верховної Ради України № 59-VIII від 25.12.2014 р. "Про звільнення суддів", постановлено звільнити ОСОБА_1 з посади судді Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Наказом в.о. голови Новоград-Волинського міськрайонного суду, суддю Гичка Миколу Григоровича відраховано зі штату Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області із 30 грудня 2014 року. Бухгалтерії ТУ ДСА в Житомирській області провести остаточний розрахунок та виплатити компенсацію за 29 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 02.09.2013 р. по 01.09.2014 р.; 10 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки та 4 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 02.09.2014 р. по 30.12.2014 р, а всього за 58 календарних днів.

22 травня 2015 року позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області із заявою, в якій просив розглянути питання про виплату вихідної допомоги (компенсації) (а.с.11). Листом від 28.05.2015 № 2604/15-вих, ОСОБА_1 було повідомлено про те, що вихідна допомога в розмірі 10 місячних заробітних плат не нараховувалась та не виплачувалась відповідно до законодавства, що діяло на момент звільнення, а саме Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні".

Судом, при перевірці юридичної та фактичної обґрунтованості обставин та мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено наступне.

Приписами ст. 100 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р., №2453-VI (далі - Закон, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

За змістом статті 109 Закону суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Підставою для припинення трудових відносин є відповідне рішення, а не факт подачі заяви про звільнення. Отже, суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. В даному випадку підставою для звільнення судді є постанова Верховної Ради України.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що постанова про звільнення суддів, в тому числі і позивача, прийнята Верховною Радою України 25 грудня 2014 року. Саме з цього дня у позивача і виникає право на отримання пенсії.

Позивач в позовній заяві зазначає, що його заяву про звільнення від 16 вересня 2013 року Верховною Радою України було розглянуто лише у грудні 2014 року. Таке зволікання призвело до порушення його законних прав та інтересів. Суд вважає такі доводи позивача необґрунтованими з огляду на наступне.

Приписами ч. 2. ст. 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що акти, дії чи бездіяльність Верховної Ради України оскаржуються до Вищого адміністративного суду України. Розподіл таких справ між суддями Вищого адміністративного суду України здійснюється без урахування спеціалізації суддів. Однак, доказів оскарження до Вищого адміністративного суду України бездіяльності Верховної Ради України, що виразилась у несвоєчасному розгляді його заяви про відставку, ОСОБА_1 суду не надано.

Разом з тим, у позовній заяві позивач посилається на невиконання відповідачем положень ст. 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" ( в редакції, чинній на момент подачі заяви про звільнення). Відповідно вказаної статті судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Суд критично оцінює зазначене, оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 з посади судді, вказана правова норма була виключена відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні". Відповідно до п.1 ч.1 ст. 13 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України... . На день винесення судового рішення у даній адміністративній справі відсутнє рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення ст. 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Закону України "Про джерела фінансування органів державної влади", органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 23 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Приписами статті 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань.

Пунктом 1 Положення про Державну судову адміністрацію України від 22.10.2010 року № 12 Державна судова адміністрація України (ДСА України) є органом в системі судової влади, діяльність якого підзвітна з'їзду суддів України. ДСА України здійснює організаційне забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів, представляє суди у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування в межах повноважень, установлених законом.

Приписами пунктів 2, 3 Положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України", територіальні управління є територіальними органами ДСА України та їй підпорядковуються. Територіальні управління у своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями з'їзду суддів України та Ради суддів України, Положенням про ДСА України, наказами ДСА України, рішеннями колегії ДСА України, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

Отже, відповідачами правомірно відмовлено позивачу у виплаті грошової компенсації, оскільки вони діяли в межах своєї компетенції та відповідно до вимог законодавства, чинного на момент звільнення позивача з посади судді Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Керуючись статтями 158-163, 168, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною відмову та зобов'язання нарахувати і виплатити вихідну допомогу - відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Е.Черняхович