Справа № 823/364/14
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Київ К/800/31980/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Маслія В.І.
Логвиненка А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17.03.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014р. у справі № 823/364/14 за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, третя особа ОСОБА_5 про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом, в якому просив:

- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Носок Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 7165675 від 24.10.2013р., в частині реєстрації права власності на житловий будинок літ. Б-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5;

- зобов'язати Реєстраційну службу Черкаського міського управління юстиції Черкаської області вчинити дії щодо внесення відповідного запису в Державний реєстр прав про скасування державної реєстрації речового права ОСОБА_5 на нерухоме майно - житловий будинок літ. Б-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у зв'язку із скасуванням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2008р., на підставі якого відбулася державна реєстрація права власності на нерухомо майно, а саме, на житловий будинок Б-2 за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5, рішення державного реєстратора від 24.10.2013р. №7165675 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень також підлягає скасуванню.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17.03.2014р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014р., в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17.03.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014р. надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.05.2004 у справі №2-240-2004 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку жилого будинку і розподіл спільного майна подружжя, позовні вимоги задоволено; визнано за ОСОБА_5 право власності на 60 % домоволодіння та 60 % земельної ділянки площею 356 кв.м.; визнано за ОСОБА_4 право власності на 40 % домоволодіння та 40 % земельної ділянки площею 237 кв.м.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2008 у справі №2-5852-2008 за позовом ОСОБА_5 до Черкаської міської ради, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на самовільно збудований житловий будинок літ. Б-2 по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного судового рішення 11 жовтня 2013 року відповідачем прийнято та зареєстровано за реєстраційним номером 3333584 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заяву уповноваженої особи ОСОБА_9 про державну реєстрацію права власності на об'єкт, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5

Також, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Носок Л.М. від 24.10.2013р. №7165675 проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок; відкрито розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11502818 від 24.10.2013, сформованого державним реєстратором Носок Л.М., 11.10.2013р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено запис №3041698, згідно з яким за ОСОБА_5 на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2008р., рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.05.2004р., було зареєстровано на праві спільної часткової власності з часткою 3/5 домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і складається з житлового будинку з прибудовою А-І, а; житлового будинку Б-2; погрібу В; вбиральні Г; огорожі 1 - 4, 7; водоколонки 6; замощення І; вигрібної ями 8.

Однак, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.11.2013р. у справі №22-ц/793/2995/13 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2008р. скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Черкаської міської ради, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, позов задоволено, визнано за ОСОБА_5 право власності на самовільно збудований житловий будинок літ. Б-2 по АДРЕСА_1 - відмовлено.

Розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що державним реєстратором на момент вчинення реєстраційної дії було дотримано усіх вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закону).

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частина 2 ст. 15 Закону визначає, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно статті 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Обов'язкової перереєстрації права власності у новому реєстрі проводити непотрібно.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22.10.2013р., індексний номер 11305524, право власності ОСОБА_5 на домоволодіння, в тому числі житловий будинок Б-2, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішень Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.05.2004р. та від 20.11.2008р. було зареєстровано ще 25.12.2008р. Інформація про скасування таких рішень у Реєстрі відсутня. Також були відсутні обтяження на частку ОСОБА_5 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1.

Порядком використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012р. №1844/5 (далі по тексту - Порядок №1844/5), визначено процедуру використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Абзацом 2 п. 3 Порядку №1844/5 передбачено, що відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв/запитів на отримання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до п. 6 Порядку №1844/5 перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень.

Згідно п. 7 Порядку №1844/5 державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об'єкта. Державний реєстратор прав зобов'язаний використовувати дані Реєстру прав власності на нерухоме майно та встановити відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими правами.

Відповідно до п. 12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. №703 (далі по тексту - Порядок №703), що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно пунктів 16 та 23 Порядку №703 за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації; Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судами попередніх інстанцій було вірно встановлено, що в реєстраційній справі на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, міститься, зокрема: заява уповноваженої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_10 від 11.10.2013р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; копія довіреності від 06.01.2012р. на ім'я ОСОБА_10; копії рішень Соснівського районного суду м.Черкаси від 25.05.2004р. та від 20.11.2008р.; декларація про готовність об'єкта нерухомого майна (житлового будинку садибного типу літ. Б-2 за адресою: АДРЕСА_1) до експлуатації, зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області 04.09.2013р.; копія державного акта на право власності на земельну ділянку; копія технічного паспорта на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1; картка прийому заяв; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22.10.2013р., №11305524.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що на час вчинення оскаржуваної процесуальної дії № 7165675 від 24.10.2013р., в частині реєстрації права власності на житловий будинок літ. Б-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5; дії державного реєстратора були правомірними, підстави для відмови в державній реєстрації станом на 24.10.2013р. були відсутні.

Право власності ОСОБА_5 на домоволодіння, в тому числі житловий будинок Б-2, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішень Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.05.2004р. та від 20.11.2008р. було зареєстровано ще 25.12.2008р.

Рішення ж Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2008р. було скасовано лише 28.11.2013р. рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.11.2013р. у справі №22-ц/793/2995/13.

Одночасно колегія суддів звертаю увагу на те, що відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на листопад 2013 року) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Між тим, зазначена стаття не визначає порядок внесення такого запису. Не визначеного такого порядку і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. №703 (чинного на час оскаржуваного запису).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, враховуючи, що відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку №703 державна реєстрація здійснюється за заявою заявника, колегія суддів застосовуючи аналогію приходить до висновку, що і скасування державної реєстрації на підставі рішення суду також здійснюється на підставі заяви заявника. І лише у разі можливого відмовлення у такому скасуванні заявник може захистити своє порушене право шляхом визнання такої відмови неправомірною та зобов'язати вчинити відповідні дії.

Тобто, у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на запитання колегії суддів - чи звертався позивач до відповідача із заявою щодо скасування такого рішення, представником позивача зазначено, що з даного приводу він в письмовій формі до відповідача не звертався.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17.03.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: