Справа № 2а/0570/9695/2011
Суддя: Попов В.В.
Дата ухвалення: 2011-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кірієнко В.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року справа №2а/0570/9695/2011 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Попова В.В.

суддів Ханової Р.Ф. , Гайдара А.В.

при секретарі Турко І.Б.

за участю : представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства "Добропіллявугілля" та Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року у справі № 2а/0570/9695/2011 за позовом Державного підприємства "Добропіллявугілля" в особі Відокремленого підрозділу "Шахта "Піонер"" до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції у Донецькій області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 16.05.2011 року №/0 та № /0, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року у справі № 2а/0570/9695/2011 позов Державного підприємства «Добропіллявугілля» в особі ВП «Шахта «Піонер» до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень від 16.05.2011 року № /0 та № /0, задоволено частково, а саме:

визнано недійсним податкове повідомлення - рішення від 16 листопада 2011 року № /0 на суму 50% штрафної санкції зі збору за геологорозвідувальні роботи частково у розмірі 9 785,02 грн.;

визнано недійсним податкове повідомлення - рішення від 16 листопада 2011 року № /0 на суму 20% штрафної санкції зі збору за геологорозвідувальні роботи частково у розмірі 4 324,75 грн.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Постановлено стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Добропіллявугілля» витрати по сплаті судового збору у сумі 1 грн. 70 коп.

Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує неправильним застосуванням судом норм матеріального права і просить постанову суду скасувати та постановити нову.

Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує неправильним застосуванням судом норм матеріального права і просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлені наступні обставини по справі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», завданнями органів державної податкової служби, зокрема, є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Оскільки спірні правовідносини виникли у період до 2011 року, враховуючи, що з 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, суд відповідно до статті 58 Конституції України застосовує нормативно - правові акти України, які діяли в той період.

Отже, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-Ш (чинний на перевіряємий період) є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Отже, питанням даного спору є правомірність чи неправомірність нарахування штрафних санкцій на суми коштів, сплачених в рахунок погашення поточних зобов'язань.

Відповідно до 5.1 ст. 5 Закону № 2181-Ш податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Підпунктом 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-Ш визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Частиною 1 статті 134 ГК України встановлено, що суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Тобто платник податків, який є суб'єктом господарювання, має право розпоряджатися належним йому майном, зокрема коштами, на свій розсуд. Право розпоряджатися своєю власністю гарантоване також статтею 41 Конституції України.

Щодо податкового повідомлення - рішення № /0 від 16 травня 2011 року,

то суд вважає встановленим наступне.

30 квітня 2010 року позивачем надано відповідачу розрахунок № 7706 збору за ГРР, виконані за рахунок державного бюджету, за І квартал 2010 року, якому зазначено суму узгодженого податкового зобов'язання у розмірі 70 570,88 грн.

02 серпня 2010 року позивачем надано відповідачу розрахунок № 13340 збору за і

ГРР, виконані за рахунок державного бюджету, за II квартал 2010 року, якому зазначено 1

суму узгодженого податкового зобов'язання у розмірі 87180,74 грн.

09 серпня 2010 року позивачем надано відповідачу уточнюючий розрахунок № 14109 збору за ГРР, виконані за рахунок державного бюджету, за II квартал 2010 року за період з 01 січня 2010 року по 29 квітня 2010 року, в якому зазначено суму узгодженого податкового зобов'язання у розмірі 21920,65 грн.

Позивачем платіжними дорученнями № 385 та № 389 від 30 вересня 2010 року сплачено 47 300,00 грн. та 22 465,69 грн. с призначенням платежу - плата за ГРР за III квартал.

Податковим органом вказані суми спрямовані на часткове, а саме:

- у розмірі 14 394,80 грн. та 18 839,48 грн. погашення податкового зобов'язання по

розрахунку збору за ГРР за І квартал 2010 року № 7706 від 30 квітня 2010 року.

Позивачем платіжним дорученням № 540 від 19 листопада 2010 року сплаченої

6 149,73 грн. с призначенням платежу - плата за ГРР за III квартал. І

Податковим органом вказані суми спрямовані на часткове, а саме, у розмірі 5 175,24 грн. погашення податкового зобов'язання по розрахунку збору за ГРР за І квартал 2010 року № 7706 від 30 квітня 2010 року.

Позивачем платіжним дорученням № 668 від 29 грудня 2010 року сплачено 219 793,19 грн. з призначенням платежу - оплата з ГРР.

Податковим органом вказану суму спрямовано на часткове, а саме:

у розмірі 32 161,38 грн. погашення податкового зобов'язання по розрахунку збору за ГРР за І квартал 2010 року № 7706 від 30 квітня 2010 року;

у розмірі 87 180,74 грн. погашення податкового зобов'язання по розрахунку 13340 від 02 серпня 2010 року;

у розмірі 21 920,66 грн. погашення податкового зобов'язання по розрахунку 14109 від 09 серпня 2010 року;

Проте, як вбачається із зворотного боку облікової картки платника ВП «Шахта «Піонер» ДП «Добропіллявугілля» по особовому рахунку позивача за позивачем обліковувався податковий борг за І-ІІ квартали 2010 року, оскільки податковим органом були зараховані вказані платежі в рахунок погашення податкового боргу та пені за попередні періоди.

Щодо податкового повідомлення - рішення № /0 від 16 травня 2011 року, то суд вважає встановленим наступне.

08 листопада 2010 року позивачем надано відповідачу розрахунок № 19705 збору за ГРР, виконані за рахунок державного бюджету, за III квартал 2010 року, якому зазначено суму узгодженого податкового зобов'язання у розмірі 75 915,42 грн.

Позивачем платіжним дорученням № 668 від 29 грудня 2010 року сплачено 219 793,19 грн. з призначенням платежу - оплата з ГРР.

Податковим органом вказану суму спрямовано на часткове, а саме, у розмірі 54 291,65 грн., погашення податкового зобов'язання по розрахунку збору за ГРР за III квартал 2010 року № 19705 від 08 листопада 2010 року, що підтверджується розрахунком - додатковим до акту перевірки.

Крім того, позивачем були проведені сплати за ГРР у 2011 році, а саме:

платіжним дорученням № 352 від 28 січня 2011 року позивачем сплачено суму податкового зобов'язання у розмірі 19 222,85 грн., яку податковим органом у повному обсязі спрямоване на погашення податкового зобов'язання по розрахунку збору за ГРР, виконані за рахунок державного бюджету, за III квартал 2010 року № 19705 від 08 листопада 2010 року;

платіжним дорученням № 744 від 17 лютого 2011 року позивачем сплачено суму податкового зобов'язання у розмірі 2 400, 91 грн., яку податковим органом у повному обсязі спрямоване на погашення заборгованості з пені з попередні періоди.

Позивач стверджує, що ним погашене узгоджене податкове зобов'язання з ГРР за III квартал 2010 року у розмірі 75915,42 грн. у повному обсязі та у якості доказів у справі надає суду платіжні доручення:

№ 385 від 30 вересня 2010 року на суму 47 300,00 грн. із призначенням платежу -плата з ГРР за III квартал 2010 року по строку слати 19.11.2010 року;

№ 389 від 30 вересня 2010 року на суму 22 465,69 грн. із призначенням платежу -плата з ГРР за III квартал 2010 року по строку слати 19.11.2010 року;

№ 540 від 19 листопада 2010 року на суму 6 149,73 грн. із призначенням платежу -плата з ГРР за III квартал 2010 року по строку слати 19.11.2010 року.

Проте, як вбачається із зворотного боку облікової картки платника ВП «Шахта «Піонер» ДП «Добропіллявугілля» по особовому рахунку позивача станом 19 листопада 2010 року за позивачем обліковувався податковий борг за III квартал 2010 року, оскільки податковим органом були зараховані вказані платежі в рахунок погашення податкового боргу та пені за попередні періоди.

Також, як вбачається із платіжного доручення № 386 від ЗО вересня 2010 року позивачем сплачено суму податкового зобов'язання у розмірі 22 278,34 грн. з призначенням платежу заборгованість за ГРР за II квартал 2008 року, тобто самостійно визначено призначення платежу.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо оскарження позивачем дій щодо розподілу сплачених ним сум податкового зобов'язання.

Згідно п.п.17.1.7. п.17.1 Закону України № 2181-III від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

При чому, джерелом самостійного погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, що передбачене п. 7.1.1 ст. 7 Закону України від 21.12.2000 року за №2181-111 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Коштами у складі майна суб'єктів господарювання відповідно до ч. 5 ст. 139 ГК України є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства. Вони також входять до визначення майна у розумінні ч. 1 зазначеної статті.

Такі ж самі норми передбачені ст. 126 Податкового кодексу України (який діяв на момент перевірки, але не у перевіряємий період), яким зазначено, що у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону № 2181-ІП податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Розпорядження коштами полягає у їх переказі із застосуванням платіжних інструментів, які передбачені Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Одним з таких інструментів є платіжне доручення, тобто розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (п. 1.30 ст. 1 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Відповідно до п. 17.1 зазначеного Закону форми розрахункових документів та їх реквізити встановлюються Національним банком України.

Так, постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976) затверджена Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Одним з реквізитів платіжного доручення, які передбачені п.З цієї Інструкції є «Призначення платежу». Згідно з п.3.8 зазначеної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Таким чином, якщо перерахування коштів відбувається за допомогою платіжного доручення, воля власника коштів щодо визначення підстав їх перерахування відображається у реквізиті «Призначення платежу» цього документу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були сплачені податкові зобов'язання, у яких він вказував призначення платежу.

Статтею 7 Закону України № 2181-III від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачений вичерпний перелік джерел самостійної сплати податкового зобов'язання або погашення податкового боргу, але жодною нормою ЗУ № 2181-III від 21.12.2000 року, а також жодною нормою Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, не передбачено права чи обов'язку контролюючого органу, яким є податковий орган, змінювати саме призначення платежу, в рахунок сплати якого платник податків спрямував кошти. Не передбачене таке право податкового органу і іншими законами та підзаконними нормативними актами.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, судом першої інстанції перевірено доводи сторін, дано їм правильну оцінку, постанова суду є законною і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого у справі судового рішення відсутні.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Державного підприємства "Добропіллявугілля" та Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції у Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року у справі № 2а/0570/9695/2011 за позовом Державного підприємства "Добропіллявугілля" в особі Відокремленого підрозділу "Шахта "Піонер"" до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції у Донецькій області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 16.05.2011 року №/0 та № /0 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний колегією суддів 30.09.2011 року.

Колегія суддів : В.В. ОСОБА_3 Ханова

ОСОБА_4