Справа № 2а-5691/11
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2015 р. м. Київ К/800/63950/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.А.,

розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.014 року за заявою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Запорізькій області про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача щодо невиконання Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і відмови у виплаті щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії та сплатити недоплачену суму виплат дитині війни за шість місяців по дату винесення рішення і призначити виплату щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2011 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу недоотриманих суми пенсії, підвищеної на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 06.10.2010 року, з урахуванням вимог ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати;

- зобов'язано відповідача здійснити позивачу нарахування та виплату недоотримані нею суми пенсії, підвищеної на 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 06.10.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.01.2011 року, з подальшою виплатою до внесення змін на законодавчому рівні до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" або змін обставин що зумовили виплати підвищення, з урахуванням вимог ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати та з урахуванням різниці, яка була виплачена.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2011 року залишено без змін.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.014 року, подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про зміну порядку і способу виконання судового рішення у справі №2а-5691/2011 задоволено: змінено спосіб і порядок подальшого виконання судового рішення на підставі виконавчого листа № 2а-5691/2011 від 26.11.2013 року виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, з зобов'язання Управління пенсійного фонду України у Хортицькому районі м.Запоріжжя на стягнення з УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_4 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року в сумі 1659 грн. 05 коп. з 06.10.2010 року та в подальшому.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час вирішення питання про зміну способу і порядку виконання рішення суду, просить їх судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні заяви про зміну порядку і способу виконання судового рішення.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суддів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для зміни способу і порядку виконання рішення суду.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З матеріалів справи вбачається, що суд у цій справі задовольнив позовні вимоги у тому числі стосовно зобов'язання відповідача здійснити перерахунок соціальної допомоги дітям війни та провести виплату нарахованих сум.

За приписами пункту другого частини четвертої статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Зобов'язання, покладені на відповідача судом першої інстанції, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин заявник просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови. Хоча в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції, задовольняючи заяву про зміну способу виконання рішення, не звернув увагу та не врахував відмінності між позовною вимогою як обраним судом видом захисту порушених прав позивача від способу виконання судового рішення як одного з його заходів, чим змінив постанову суду по суті за відсутності на це процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплаченої пенсії, яка нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів.

Статтею 229 КАС України надано право суду касаційної інстанції скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

З урахуванням того, що фактичні обставини справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено повно та правильно, але неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, відповідно до повноважень, наданих статтею 229 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне судові рішення, ухвалені цими судами, скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні подання про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Керуючись статтями 222, 223, 229, 231, 254, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя задовольнити.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.014 року у цій справі скасувати.

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про зміну порядку і способу виконання судового рішення у справі №2а-5691/2011.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: