Справа № 2а-1670/5441/11
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2011-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/5441/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клочка К.І.,

при секретарі Міщенко Р.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Відродження" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2011 року Приватне орендне сільськогосподарське підприємство " Відродження " звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області про визначення податкового зобовґязання з орендної плати за землю в розмірі 5277,3 грн., в тому числі основний платіж 3518,2 грн. та штрафні санкції 1759,1 грн.; № /0/3541 від 29.10.2010 року про визначення податкового зобовґязання з орендної плати за землю в розмірі 21 100,53 грн., в тому числі основний платіж 14 067,02 грн. та штрафні санкції 7033,51 грн.; № /0/3542 від 29.10.2010 року про визначення податкового зобовґязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 130 840,65 грн., в тому числі основний платіж 43613,55 грн. та штрафні санкції 87 227,1 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що орендна плата за земельні ділянки сплачувалася ним відповідно до умов укладених з сільськими радами договорів, які були чинними і протягом перевіряємого періоду не змінювалися, тому підстав для збільшення розміру орендної плати у позивача не було і податкове зобовґязання з орендної плати визначено податковим органом неправомірно.

В обгрунтування позовних вимог про протиправність визначення податкового зобовґязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб позивач посилається на те, що оподаткування господарських операцій з фірмою «GSI International», яка є резидентом США, суперечить Конвенції між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал, оскільки зазначена конвенція передбачає оподаткування резидента США в країні свого резиденства.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, посилаючись на правомірність прийнятих податкових повідомлень рішень.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

В жовтні 2010 року Кременчуцькою обґєднаною державною податковою інспекцією проведено планову виїзну перевірку приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Відродження» (далі - ПОСП «Відродження») з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року, за наслідками якої складено акт № 5490/23-209/03771270 від 15.10.2010 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст. 21 Закону України «Про оренду землі» в результаті чого занижено орендну плату за землю в розмірі 64 224,62 грн.; п.13.1 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п. 1.3. Порядку Надання звітів про виплачені доходи, утримання та внесення до бюджету податку на доходи нерезидентів, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 28 від 16.01.1998 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 391/6679 24.04.2002 року внаслідок несплати до бюджету податку з доходу виплаченого нерезиденту - фірмі «GSI International», США.

На підставі акту перевірки прийнято податкові повідомлення рішення № /0/3540 від 29.10.2010 року про визначення податкового зобовґязання з орендної плати за землю в розмірі 5277,3 грн., в тому числі основний платіж 3518,2 грн. та штрафні санкції 1759,1 грн.; № /0/3541 від 29.10.2010 року про визначення податкового зобовґязання з орендної плати за землю в розмірі 21 100,53 грн., в тому числі основний платіж 14 067,02 грн. та штрафні санкції 7033,51 грн.; № /0/3542 від 29.10.2010 року про визначення податкового зобовґязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 130 840,65 грн., в тому числі основний платіж 43613,55 грн. та штрафні санкції 87 227,1 грн.

Позивач не погодився з оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями і оскаржив їх до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовґязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних податкових повідомлень рішень, а також висновків викладених в акті перевірки суд встановив наступне.

Як вбачається з акту перевірки, ПОСП «Відродження» у перевіряємому періоді було укладено договори оренди земельних ділянок з Лутовинівською сільською радою, Козельщинською сільською радою та Оленівською сільською радою. Орендна плата сплачувалася позивачем відповідно до умов договорів оренди землі. Податковим органом встановлено, що всупереч вимог Закону України «Про оренду землі» позивачем занижено розмір сплаченої суми оренди землі на 64 224,62 грн. в тому числі за 2008 рік на 19 683,3 грн., за 2009 рік на 28 206,9 грн., за 6 місяців 2010 року на 16334,42 грн.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ, а справляння плати за землю - Законом України Про плату за землю.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України та статті 2 Закону Про плату за землю, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати і визначається залежно від грошової оцінки земель. Власники землі та землекористувачі, крім орендарів, сплачують земельний податок. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник землі і землекористувач, у тому числі орендар (статті 5 Закону України Про плату за землю).

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України тільки громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 13 Закону України Про плату за землю встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 14 Закону України Про плату за землю платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Орендні відносини в Україні регулюються Законом України Про оренду землі.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 5 Закону України Про оренду землі встановлено, що орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний передати орендареві земельну ділянку у користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Однією із істотних умов договору оренди землі між орендодавцем та орендарем є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її неоплату (стаття 15 Закону України Про оренду землі).

Відповідно до статті 21 зазначеного Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Розмір та умови оплати, вказані в договорі, не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству.

Згідно зі статтею 27 Закону України Про плату за землю, контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби. Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року № 107-VI, частину четверту статті 21 Закону України "Про оренду землі" викладено в новій редакції: "Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється Законом України Про плату за землю; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України Про плату за землю. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може перевищувати 12 відсотків їх нормативної грошової оцінки. При цьому у разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати, ніж зазначений у цій частині.

Зміни, внесені підпунктом 4 пункту 8 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 року.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів Українивід 03.06.2008 №309-VI частина четверта статті 21 Закону України Про оренду землі викладено в новій редакції: Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється Законом України Про плату за землю"; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України Про плату за землю.

На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що хоча розмір орендної плати за землю є умовою договору оренди, разом з тим, орендна плата є формою податку на землю, справляння плати за землю є сферою регулювання податкового законодавства. Відповідно до положень статті 14 Закону України Про систему оподаткування, сплата обов'язкових платежів, до яких віднесено і плату за землю. Принципові засади такого регулювання містяться в статті 67 Конституції України, відповідно до якої кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Оскільки збільшення мінімального розміру орендної плати за землю відбулося не у зв'язку з волевиявленням сторін договору, а у зв'язку зі зміною ставки податку відповідно до закону, то необхідність сплати земельного податку у новому розмірі виникла у позивача незалежно від внесення змін до договорів оренди.

Крім того, перевіркою встановлено, що в ІІІ кварталі 2009 року позивач здійснював виплату доходу нерезиденту джерелом походження з України в сумі 38 000 дол. США або 290 757 грн.

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 до імпортного контракту GSI.01.03-00 від 02.01.2008 року фірмою «GSI International», США позивачем отримано послуги по шеф монтажу обладнання на загальну суму 38 000 доларів США або 290 757 грн. Згідно платіжного доручення № 10 від 20.07.2009 року кошти перераховано нерезиденту. Роботи виконано в повному обсязі, що підтверджується актом виконаних робіт від 31.08.2009 року.

Відповідно до підпункту в) пункту 13.1. ст. 13 Закону доходи у вигляді послуг типу «інжиніринг» отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню у порядку і за ставками визначеними цією статтею.

Згідно пункту 13.2. Закону резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської дільності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3. 13.6 зобов`язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

Згідно п.п. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181 ІІІ «Про порядок погашення зобовґязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обовґязкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обовґязковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобовґязання з такого податку, збору (обовґязкового платежу).

Відповідно до п. 18.1 ст. 18 Закону якщо міжнародним договором, ратифікованим Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми міжнародного договору.

Порядок застосування Конвенції про уникнення подвійного оподаткування регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 року № 470 «Про затвердження Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами про уникнення подвійного оподаткування» (далі Порядок № 470).

Відповідно до п. 2 Порядку № 470 його дія поширюється на резидентів інших ніж Україна країн, з якими укладено міжнародні договори, що набрали чинності в установленому законом порядку (нерезиденти), та осіб, які виплачують доходи нерезидентам із джерелом їх походження з України.

Відповідно до п. 4 Порядку № 470 підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених п. 5 і п. 6, особі, яка виплачує йому доходи, довідки ( або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором. Довідка видається компетентним органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором за формою згідно з додатком 1 або згідно із законодавством такої країни. Довідка повинна містити таку інформацію: повну назву або прізвище нерезидента, підтвердження, що нерезидент є особою, на яку поширюється дія положення міжнародного договору, назву компетентного органу, прізвище та підпис уповноваженої особи, дату видачі. Зазначена довідка дійсна в межах календарного року.

Згідно ст. 7 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал від 04.03.1994 року, ратифікованої Законом України № 180/95 ВР від 26.05.1995 року прибуток від комерційної діяльності резидента Договірної Держави може оподатковуватися тільки у цій державі, якщо резидент не здійснює або не здійснював комерційну діяльність в другій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво.

Статтею 3 цієї Конвенції визначено, що термін «компетентний орган» стосовно Сполучених Штатів означає Міністерство фінансів або його повноважного представника.

Пунктами 7 - 9 Порядку встановлено, що особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов`язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у терміни та за формою, встановленими Державною податковою адміністрацією України. У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 4 цього Порядку доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України.

Пунктом 9 Порядку встановлено, що у разі, коли нерезидент вважає, що з його доходів було утримано суму податку, яка перевищує належну до сплати відповідно до норм міжнародного договору, розгляд питання про відшкодування різниці здійснюється на підставі подання до органу державної податкової служби за місцезнаходженням особи, яка виплатила доходи нерезидентові та утримала з них податок, заяви про повернення суми податку на доходи із джерелом їх походження з України, складеної за формою згідно з додатком 2, довідки відповідно до п. 4 цього Порядку, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором.

Згідно п. 1.3. Порядку Надання звітів про виплачені доходи, утримання та внесення до бюджету податку на доходи нерезидентів, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 28 від 16.01.1998 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 391/6679 24.04.2002 року особи, що виплачують доходи, протягом терміну, передбаченого законодавством для квартального звітного періоду, подають до державного податкового органу за своїм місцезнаходженням звіти про виплачені доходи, утримання та внесення до бюджету податку на прибуток нерезидентів за попередні квартал за формою згідно з додатком 1.

Податковим органом встановлено, що ПОСП «Відродження» не подало звіт про виплачені доходи нерезиденту, не нарахувало та не сплатило до бюджету податок на виплачений дохід нерезиденту в розмірі 43 613,55 грн. Довідку про резиденство фірми «GSI International», що є підставою для звільнення від оподаткування, на перевірку також не надано

Належної довідки про підтвердження країни резидентсва фірми «GSI International» суду також не надано.

Надана позивачем довідка від 01.07.2011 року, видана Державним Секретарем Джеффрі Балоком не є належним доказом у справі, оскільки з неї неможливо встановити чи була фірми «GSI International» резидентом США під час надання послуг ПОСП «Відродження» у 2009 році, а також чи видана вона компетентним органом, оскільки довідка видана Державним Секретарем, тоді згідно вищезазначеної Конвенції компетентим органом США є Міністерство фінансів або його повноважний представник. Крім того, переклад довідки є неофіційним і нотаріально не посвідченим.

За таких обставин підстави для звільнення ПОСП «Відродження» від оподаткування доходу виплаченого нерезиденту з джерелом походження з України відсутні.

Враховуючи викладені обставини, оскаржувані податкові повідомлення рішення № /0/3540 від 29.10.2010 року, № /0/3541 від 29.10.2010 року та № /0/3542 від 29.10.2010 року прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позовні вимоги є необгрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Відродження" до Кременчуцької обґєднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 17.10.11.

Суддя К.І. Клочко