Справа № 804/2047/15
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2015 рокусправа № 804/2047/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Миколаївської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Миколаївської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Прокуратури Миколаївської області при розгляді звернення позивача щодо складання відповідного висновку та надання позивачу довідки в порядку ст. 7 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»;

- зобов'язати Прокуратуру Миколаївської області виконати вимоги ст. 7 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» щодо звернення позивача, а саме скласти відповідний висновок та надати позивачу відповідну довідку;

- стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач подав до прокуратури Миколаївської області звернення про визнання його батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Ганнівка Петровського району Кіровоградської області, особою, яка підлягає реабілітації в порядку Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

В ході розгляду звернення відповідачем було встановлено, що згідно витягу із протоколу №31 засідання Трійки УНКВС по Миколаївській області від 08.04.1938 року за справою Петровського РВМ НКВС батько заявника обвинувачувався у викраденні майна, вчиненні хуліганських дій, проведенні активної антирадянської агітації. Його 10.02.1938 року заарештовано та засуджено до вищої міри покарання - смертної кари. Зазначений факт також підтверджено довідкою ОСК УМВС України в Кіровоградської області від 18.08.2014 №333-15082014/48200.

Відповідно до інформації, наданої відділом режимно-секретного та документального забезпечення УМВС України в Миколаївській області кримінальна справа або інші матеріали стосовно ОСОБА_3 на збереження до архіву не надходили. В архіві Управління Служби безпеки України в Миколаївській області також відсутні будь-які документальні відомості стосовно ОСОБА_3

За інформацією Департаменту режимно-секретного та документального забезпечення МВС України від 17.09.2014 року в облікових документах МВС України значиться, що архівна кримінальна справа №10386 стосовно ОСОБА_4 (Ігоровича) за 1932 рік зберігається в МВС України в Дніпропетровській області, а архівна кримінальна справа №522057 з клопотанням про адміністративне виселення ОСОБА_4 зберігається в УМВС України в Кіровоградській області.

За результатами звернення позивачу було направлено лист від 02.09.2014 року за №09/1-4047-11.

Крім того, під час розгляду звернення прокуратурою Миколаївської області встановлено, що згідно інформації Головного Управління МВС України в Дніпропетровській області в архівному секторі УРСДЗ ГУМВС в Дніпропетровській області знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 (розбіжності у прізвищі мають матеріали справи), якого засуджено Трійкою ДПУ УРСР за ст.7.56-17 КК УРСР на 10 років позбавлення волі. 04.06.1936 року Постановою Трійки НКВС УРСР рішення від 17.10.1932 стосовно ОСОБА_6 було змінено. Останнього засуджено за ст.170 п „г", ст.70 ч.1 КК України та достроково звільнено. Водночас кримінальна справа за 1932 рік, по якій ОСОБА_6 засуджений до вищої міри покарання, на зберігання не надходила.

У зв'язку з цим листом від 06.10.2014 року №09/1-4047-11 заступник прокурора Миколаївської області повідомив ОСОБА_1, що для вирішення питання щодо реабілітації батька йому необхідно звернутись до прокуратури Дніпропетровської області щодо проведення перевірки та складення відповідного висновку гідно ст.7 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» органи прокуратури у взаємодії з органами державної безпеки проводять перевірки та складають відповідні висновки щодо всіх кримінальних справ, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, рішення по яких не були скасовані до моменту його прийняття.

На реабілітованих осіб органи прокуратури видають відповідні довідки.

Статтею 2 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» визначено, що реабілітації не підлягають особи, щодо яких у матеріалах кримінальних справ є сукупність доказів, які підтверджують обґрунтованість притягнення їх до відповідальності за:

- зраду батьківщини, шпигунство, диверсії, шкідництво, саботаж, терористичні акти;

- злочини проти людства і людяності, каральні акції щодо мирного населення, вбивства, мордування громадян і пособництво в цьому окупантам у період Великої Вітчизняної війни;

- збройні вторгнення на територію України, організацію збройних формувань, які чинили вбивства, розбої, грабежі й інші насильства, та особисту участь у вчиненні цих злочинів.

Не підлягають реабілітації також особи, засуджені за злочини проти правосуддя, пов'язані з застосуванням репресій, навіть якщо вони самі згодом зазнали репресій.

З аналізу даних норм права вбачається, що у разі відсутності матеріалів кримінальної справи по якій особу було засуджено до вищої міри покарання органи прокуратури позбавлені можливості встановити чи підлягає особа реабілітації а також скласти та видати довідку про реабілітацію згідно Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Як встановлено судом першої інстанції, та вбачається з матеріалів справи, відповідачем були здійснені необхідні заходи для розшуку кримінальної справи по якій батька позивача було засуджено до вищої міри покарання, що свідчить про відсутність з боку Прокуратури Миколаївської області бездіяльності стосовно розгляду звернення позивача.

Лист Прокуратури Дніпропетровської області № 09/1-5703-14 від 12.06.2015 року який позивачем було надано до апеляційного суду, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки не підтверджує наявність кримінальної справи в архівах на території Миколаївської області.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.3 ч.2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Разом з тим, позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі прийнято без порушення норм матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування законної постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 21 вересня 2015 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова