Справа № 817/255/13-а
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2013-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/255/13-а

25 березня 2013 року 14год. 53хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ціпан О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 підприємство "РІВНЕ ПРИВАТ - ПЛЮС
до Державна податкова інспекція у місті Рівному Рівненської області ДПС
про скасування податкових повідомлень - рішень
ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3 підприємство «Рівне ОСОБА_3 Плюс» (далі ПП «Рівне ОСОБА_3 Плюс») звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби (далі ДПІ у м.Рівному) про скасування податкових повідомлень рішень від 26 вересня 2012 року за № та від 26 вересня 2012 року №.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що податковий орган неправомірно встановив порушення позивачем вимог п.198.1., п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України та не мав права зменшувати розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 21 015 грн. 00 коп. та донараховувати ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» суму грошового зобовязання за платежем по податку на додану вартість по вітчизняних товарах у розмірі 179 351 грн. 00 коп..

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та, зокрема, пояснив, що у Приватного підприємства «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» на підставі укладених господарських договорів з ОСОБА_3 підприємством «Альфатек» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецелектромонтаж» виникло право на включення до податкового кредиту суми податку, сплаченого у зв'язку з придбанням товару та послуг від зазначених підприємств, що підтверджується податковими накладними, актами виконаних робіт, платіжними дорученнями, видатковими накладними, оборотно сальдовими відомостями по рахунках 631,361 та реєстрами отриманих та виданих податкових накладних. Вказав також про те, що господарські договори позивача з ПП «Альфатек» та ТОВ «Спецелектромонтаж» носили реальний характер та будь-яких правових підстав вважати їх нікчемними, недійсними чи такими, що містять ознаки фіктивності немає, а за таких обставин податковий орган не мав права зменшувати суму відємного значення податку на додану вартість у сумі 21 015 грн. 00 коп. та відповідно донараховувати ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» податок на додану вартість у сумі 179 351 грн. 00 коп.. При обґрунтуванні своєї правової позиції по справі представник позивача посилався на вимоги ст.ст. 19,62 Конституції України, ст.ст.215, 228, 234 Цивільного кодексу України та вимоги п.198.1., п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України. Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення та пояснив, що позивачем було порушено вимоги п.198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України та завищено податковий кредит на суму 164 495,44 грн. в т.ч. за жовтень 2011 року на суму 122 926,7 грн., за листопад 2011 року на суму 41 568,74 грн. в результаті чого завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту ПДВ на загальну суму 21 015 грн., в тому числі: за жовтень 2011 року на суму 14 793 грн., за листопад 2011 року на суму 6 222 грн. та занижено податок на додану вартість на загальну суму 143 481 грн. в тому числі: за жовтень 2011 року на суму 108 134 грн., за листопад 2011 року на суму 35 347 грн.. Вказує також, що операції, які оформлені договорами ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» з ПП «Альфатек» та ТОВ «Спецелектромонтаж» носять ознаки фіктивності, мають безтоварний характер, що підтверджується відсутністю товарно транспортних накладних на перевезення товару та протоколами допиту посадових осіб вказаних юридичних осіб та постановою про притягнення як обвинуваченого в яких вказано про визнання посадовими особами зазначених підприємств вини за ст.205 та ст.212 Кримінального кодексу України. Просив у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що на підставі постанови старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Житомирській області від 13.07.2012 року про призначення позапланової виїзної перевірки ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» щодо питань дотримання вимог податкового законодавства з низкою контрагентів, Державною податковою інспекцією у місті Рівне було проведено податкову перевірку позивача.

14 вересня 2012 року ДПІ у місті Рівному було винесено акт №463/22-00/35616612 за наслідками виїзної перевірки ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.07.2012 року.

Як вбачається із вказаного акту, за наслідками перевірки ПП «Рівне ОСОБА_3 Плюс» податковим органом було встановлено порушення позивачем п.198.1, п. 198.6 ст. 198 розділу V Податкового кодексу України та завищення податкового кредиту на суму 164 495,44 грн. в т.ч. за жовтень 2011 року на суму 122 926,7 грн., за листопад 2011 року на суму 41 568,74 грн. в результаті чого було завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту ПДВ на загальну суму 21 015 грн., в тому числі: за жовтень 2011 року на суму 14 793 грн., за листопад 2011 року на суму 6 222 грн. та занижено податок на додану вартість на загальну суму 143 481 грн. в тому числі: за жовтень 2011 року на суму 108 134 грн., за листопад 2011 року на суму 35 347 грн..

На підставі висновків податкової перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення рішення форми «В4» від 26 вересня 2012 року №, яким було встановлено порушення ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» п.198.1., п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України та зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 21 015 грн. 00 коп., а також винесено податкове повідомлення рішення форми «Р» від 26 вересня 2012 року №, яким було встановлено порушення ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» п.198.1., п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України та збільшено останньому суму грошового зобовязання за платежем по податку на додану вартість по вітчизняних товарах у розмірі 179 351 грн. 00 коп..

Не погоджуючись з актом перевірки №463/22-00/35616612 та податковими повідомленнями рішеннями від 26 вересня 2012 року № та від 26 вересня 2012 року № позивачем було подано до податкового органу скарги на вказані рішення в порядку адміністративного оскарження. Проте, як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду даних скарг прийняті рішення про відмову в їх задоволенні.

З матеріалів справи вбачається, що між ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» та ТОВ «Спецелектромонтаж» було укладено договір поставки № 0111 від 01.11.2011 року. Предметом вказаного договору, як вбачається із специфікації №1 від 01.11.2011 року, накладної №188 від 28.11.2011 року та податкової накладної №188 від 28.11.2011 року, була поставка щебеню фракції 5-20 в кількості 350,7 тон на суму 55526,33 грн. та відсіву в кількості 1462,2 тон на суму 152317,37 грн., а всього, разом з ПДВ на суму 249412,45 грн. Відповідно до платіжних доручень №1039 від 12.12.2011 року та №1029 від 07.12.2011 року вартість даної продукції була повністю оплачена позивачем шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Спецелектромонтаж».

Також між позивачем та ПП «Альфатек» було укладено договір поставки №3009 від 30.09.2011 року. Предметом вказаного договору, як вбачається із специфікації №1 від 30.09.2011 року, накладної №1283 від 21.10.2011 року, податкової накладної №83 від 21.10.2011 року, накладної №1282 від 21.10.2011 року, та податкової накладної №82 від 21.10.2011 року була поставка відсіву в кількості 1341,00 тон на суму 170301,64 грн. разом з ПДВ та щебеню фракції 5-20 в кількості 354,00 тон на суму 67258,58 грн. разом з ПДВ. Відповідно до платіжного доручення №1017 від 23.11.2011 року вартість даної продукції була повністю оплачена ПП «Рівне ОСОБА_3 Плюс» шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок ПП «Альфатек».

За договором №0310 щодо надання посередницьких послуг від 03.10.2011 року, укладеного між ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» та ПП «Альфатек», останнє надало позивачу послуги з організаційних заходів, спрямованих на реалізацію товару в рамках даного договору, а саме: формування основи, проведення організаційних заходів по укладенню договору поставки товару №24/10/11 від 24.10.2011 року між замовником та покупцем. Підтвердженням виконання зобовязань сторонами вказаного договору є акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1314 від 28.10.2011 року, податкова накладна №114 від 28.10.2011 року, платіжне доручення №1015 від 21.11.2011 року, платіжне доручення №1016 від 22.11.2011 року, платіжне доручення №1013 від 16.11.2011 року та платіжне доручення №1014 від 18.11.2011 року. За надані послуги ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» було перераховано на рахунок ПП «Альфатек» суму грошової винагороди в розмірі 500 000 гривень. На виконання вказаного договору, між позивачем та ТОВ «Сплітплюс» було укладено контракт №24/10/11 від 24 жовтня 2011 року на поставку щебеневої продукції. До вказаного контракту було складено додаток №1 Специфікацію №1 та додаткову угоду №1. Сума даного контракту складає згідно п.1.2. 800 000 доларів США.

В матеріалах справи також наявні оборотно-сальдові відомості по рахунках 631,361, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, платіжні доручення та видаткові накладні, які підтверджують юридичний факт виконання договірних умов по господарським договорам укладеним між ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» та ПП «Альфатек» та ТОВ «Спецелектромонтаж».

Відповідно до п.198.1. Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом. 198.2. Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3. Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6. Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З поданої позивачем до суду інформації з Єдиного державного реєстру, що була отримана з офіційного сайту Державної податкової служби України та з якою погодився і представник відповідача, вбачається, що на момент складання податкових накладних, які надавалися позивачу ТОВ «Спецелектромонтаж» та ПП «Альфатек», вказані юридичні особи були зареєстровані як платники ПДВ. Згідно даних відомостей свідоцтво платника ПДВ №4587069 для ТОВ «Спецелектромонтаж» було скасовано за ініціативою податкової служби 16.08.2012 року, а для ПП «Альфатек» свідоцтво платника ПДВ №100323127 скасовано за ініціативою платника 31.10.2011 року. З наведеного вбачається, що ТОВ «Спецелектромонтаж» та ПП «Альфатек» цілком правомірно було виписано податкові накладні на виконання вищенаведених договорів.

З акту перевірки №463/22-00/35616612 від 14 вересня 2012 року слідує, що у звязку з наявною кримінальною справою по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.1,ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України та по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.5 ст.27,ч.3 ст.212,ч.2 ст.366, ч.1,ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України, господарські операції за жовтень та листопад 2011 року ПП «Альфатек» та ТОВ «Спецелектромонтаж» з контрагентами, в тому числі з ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс», не спричиняють реального настання правових наслідків.

Проте, з такими доводами податкового органу суд не погоджується та вважає їх передчасними та жодними належними доказами не доведеними з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в нашій державі ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В даному випадку суд погоджується із обґрунтуваннями адміністративного позову про те, що протоколи допиту в якості обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.1,ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України та по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.5 ст.27,ч.3 ст.212,ч.2 ст.366, ч.1,ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України, не можуть слугувати підставою для висновків про винність вказаних осіб у вчиненні злочинів, а тим більше про фіктивний чи безтоварний характер договірних відносин ПП «Альфатек», ТОВ «Спецелектромонтаж» з ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс». Так, зокрема, в акті перевірки відсутні відомості про винесений вирок по даній справі, чим не вирішено питання про винність вказаних осіб у злочинах, які їм інкримінуються.

Відповідно до ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини порушення кримінальної справи за фактом фіктивного підприємництва ПП «Альфатек», ТОВ «Спецелектромонтаж» за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України, не є достатнім і незаперечним доказом фіктивності здійснених вказаним суб'єктом господарювання операцій і, відповідно, недійсності фінансово-господарських документів, якими вони оформлені.

З матеріалів справи простежується, що на момент проведення перевірки, складання акту перевірки та дату прийняття рішення у справі, вирок по кримінальній справі, який набрав законної сили, відсутній, а податковий орган покликається лише на наявність кримінальної справи, що перебуває на стадії досудового слідства. Відтак суд вважає, що висновки податкового органу про нікчемність правочинів (не реальне настання правових наслідків) є передчасними та необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Висновки податкового органу про нікчемність правочинів ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» з ПП «Альфатек», ТОВ «Спецелектромонтаж» по своїй суті зводяться не до того, що вони спрямовані на незаконне заволодіння майном чи коштами держави, як того вимагає ст. 228 ЦК України, а до того, що сторони вчинили такі правочини лише про людське око, знаючи заздалегідь, що вони не будуть виконані, з метою, іншою ніж та, що передбачена такими правочинами.

Водночас правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним правочином, і такий правочин в силу вимог ст.234 ЦК України, на відміну від нікчемного, може бути визнаний недійсним лише в судовому порядку, тобто є оспорюваним.

Враховуючи наведене, обставини щодо вчинення юридичними особами фіктивного правочину, тобто правочину лише для виду, без фактичного його виконання, є підставою для звернення до суду про визнання такого правочину недійсними.

В даному випадку, як в акті перевірки, так і під час розгляду справи в суді представник відповідача не надав жодного доказу про таке звернення до суду з вимогами про визнання правочинів укладених між ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» та ПП «Альфатек», ТОВ «Спецелектромонтаж» недійсними.

Окремо заслуговує на увагу суду та обставина, що ще під час перевірки ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» і це відображено в акті перевірки №463/22-00/35616612, позивачем було надано всі необхідні підтверджуючі товарні операції з ПП «Альфатек», ТОВ «Спецелектромонтаж» первинні документи, а саме: акти виконаних робіт, оборотно-сальдові відомості по рахунках 631,361, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, платіжні доручення, видаткові та податкові накладні.

Таким чином, господарські операції, вчинені ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» з ПП «Альфатек», ТОВ «Спецелектромонтаж» підтверджуються належними чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку і підстав для їх неврахування при проведенні перевірки у податкового органу не було. Аналогічним чином сформований ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» податковий кредит підтверджується податковими накладними.

Враховуючи вищевикладене, вбачається, що господарські операції ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» з ПП «Альфатек», ТОВ «Спецелектромонтаж» носили реальний характер, понесені витрати на придбання товару та отримання послуг в наступному призвели до отримання підприємством прибутку, як наслідок, валові витрати та податковий кредит, повязані з господарською діяльністю ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс».

За змістом акту перевірки, господарські операції ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» з вказаними контрагентами оформлені документами, яких на думку відповідача недостатньо, з огляду на відсутність товарно-транспортних накладних.

Проте, товарно-транспортні накладні не є виключними документами, які підтверджують господарську операцію, оскільки відповідно до пункту 198.6. ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підтвердженням господарських операцій позивача з ПП «Альфатек», ТОВ «Спецелектромонтаж» є первинні бухгалтерські документи, які досліджувались під час перевірки, а саме: договори, акти виконаних робіт, оборотно-сальдові відомості по рахунках 631,361, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, платіжні доручення та видаткові накладні. Вказаних документів достатньо для того, щоб зробити висновок про відсутність порушень зі сторони ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» вимог податкового законодавства.

Аналогічним чином не можуть вважатися підставою для донарахування ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» податкових зобов'язань дані податкової звітності його контрагента, оскільки у податковому законодавстві відсутня норма, яка надає право податковому органу виключати з валових витрат та податкового кредиту одного платника фактично понесені витрати внаслідок несплати податку іншим платником та застосовувати фінансові санкції.

Не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства висновки акту перевірки щодо відсутності у контрагентів ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» правосуб'єктності, як підстави для визнання відповідної первинної документації в якості фіктивної.

Згідно з п.1 ст.18 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» №755-IV від 15.05.2003 року якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. У відповідності до ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» №755-IV від 15.05.2003 року якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

ПП «Альфатек» та ТОВ «Спецелектромонтаж» набуло прав юридичної особи з дня їх державної реєстрації і відповідно до ч.2 ст.104 ЦК України, якою визначено, що до дня внесення запису до Єдиного державного реєстру про припинення реєстрації юридичної особи остання не є такою, що припинилася, мало і має по даний час цивільну право - дієздатність.

Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява N 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що якщо національні органи влади за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним із сплатою ПДВ, який нараховується з операції в ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовує заходи відповідальності до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, що перебував поза контролем такого отримувача та відносно якого у останнього не було засобів відстеження та забезпечення виконання зобов'язань, то органи влади виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені судом обставини відповідач не довів правомірність своїх дій, натомість позивач наявними у справі доказами повністю довів обґрунтованість позовних вимог, а відтак позов підлягає до задоволення повністю.

На підставі зазначеного вище суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та скасування податкових повідомлень рішень від 26 вересня 2012 року № та від 26 вересня 2012 року №, згідно з якими для ПП «Рівне ОСОБА_3 - Плюс» було донараховано суми грошового зобовязання за платежем по податку на додану вартість по вітчизняних товарах у розмірі 179 351 грн. 00 коп. та зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 21 015 грн.

Судові витрати по справі у розмірі 2003 грн. 72 коп. стягуються на користь позивача на підставі ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному від 26.09.2012 року № НОМЕР_1 та від 26.09.2012 рок № НОМЕР_2.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 підприємство "РІВНЕ ПРИВАТ - ПЛЮС із Державного бюджету судовий збір у розмірі 2003 (дві тисячі три) грн. 72 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.