Справа № 2а-14605/09/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ К-33985/10

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2010 по справі № 2а-14605/09/2670

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємцем до суду заявлений позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції від 10.11.2009 № /0 та № /0, якими позивачеві визначено суму основного податкового зобов'язання з податку на доходи суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб у розмірі 19 816,50 грн. та зі збору за забруднення навколишнього природного середовища за основним платежем на суму 442,03 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 2 261,02 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.

Не погодившись із судовими рішеннями, Державна податкова інспекція подала касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена планова виїзна перевірка своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) Підприємцем за період з 01.01.2006 по 30.06.2009, за результатами якої складено акт від 27.10.2009 №126-1740-. На підставі цього акта Державна податкова інспекція прийняла оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

У ході вказаної перевірки працівниками Державної податкової інспекції було встановлено ряд порушень у позивача, в тому числі і порушення пп. 4.2.9 та пп. 4.2.3 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", що полягало у несплаті позивачем особисто до бюджету податку з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна на суму 19 816,50 грн. та п 7.2, 7.3 розділу 7, п. 8.2 та п. 8.3 розділу 8 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, Державної податкової адміністрації України від 19.07.1999 №162/379, п. 13, п. 15 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 №303, що полягало у неподанні розрахунку збору за забруднення навколишнього природного середовища за ІІІ - ІV квартали 2006 року, 2007 рік, 2008 рік та І півріччя 2009 року, в наслідок чого занижено збір за забруднення навколишнього природного середовища на загальну суму 442,03 грн.

Так, відповідно до положень Закону України від 22.05.2000 №889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб" об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб є операції з продажу нерухомого майна, яке перебувало у власності такої особи, а отже з урахуванням ст. 11 вказаного Закону позивач є платником податку з доходів фізичних від операції проведеної ним згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 25.12.2007.

А, згідно п. 11.3 ст. 11 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" сума податку самостійно сплачується сторонами (або однією стороною) договору до його нотаріального посвідчення через установи банків у сумі, визначеній податковим агентом.

Судами попередніх інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що податок з доходів фізичних осіб у розмірі 396 330,00 грн. (5%) за фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 сплатила фізична особа ОСОБА_5, що підтверджується платіжним дорученням від 25.12.2007 №1, в якому в призначенні платежу зазначено, що податок з доходів фізичних осіб сплачено саме від ОСОБА_4, натомість в графі "платник" помилково зазначено ОСОБА_6

Судами також встановлено, що грошові кошти позивачем передано фізичній особі ОСОБА_5 з метою сплати вказаних податкових зобов'язань від імені позивача (доручення), в тому числі і прибуткового податку у сумі 396 330,00 грн., що підтверджується розпискою від 25.12.2007.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та встановлені фактичні обставини справи, суд погоджується з обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність тверджень контролюючого органу про отримання ОСОБА_4 додаткових благ у розмірі 396 330,00 грн., так як особисто вказаного податку останній не сплачував, оскільки податок з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна фактично було сплачено, а законом вимагається "самостійна" сплата податку, а не "особиста".

Щодо нарахування позивачу суми податкового зобов'язання зі сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища та застосування штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та вбачається з таблиці 5 до акта перевірки від 27.10.2009, що контролюючий орган здійснював розрахунок суму збору за ІІІ - ІV квартали 2006 року, 2007 рік, 2008 рік та І півріччя 2009 року на підставі фактичних обсягів викидів, а кількість фактичних обсягів викидів відповідачем розраховано виходячи із кількості придбаного палива за відповідні періоди.

Так, відповідно до положень п. 3.1 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, суми збору, який справляється за викиди пересувними джерелами забруднення (автомобілі позивача), обчислюються виходячи з кількості фактично використаного пального та його виду, на підставі нормативів збору за ці викиди і визначених за місцем перебування платників збору на податковому обліку коригуючих коефіцієнтів.

Відповідно до п. 2.1.1 Методики розрахунку викидів забруднюючих речовин та парникових газів у повітря від транспортних засобів, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.11.2008 №452, джерелом інформації про витрати палива на пробіг і транспортну роботу автотранспорту є дані розділу 2 "Витрати палива на експлуатацію автомобілів" державного статистичного спостереження за формою №2-тр річна) "Звіт про роботу автотранспорту".

Таким чином, враховуючи, що позивач у вказані періоди знаходився на спрощеній системі оподаткування та не вів облік за формою №2-тр (річна) "Звіт про роботу автотранспорту", що є єдиним джерелом інформації про кількість фактично використаного пального, суд погоджується з висновками, що за відсутності такого обліку, визначити фактичне споживання палива (як бази для розрахунку збору за забруднення) не можливо, а отже донарахування позивачу суми з збору за забруднення навколишнього природного середовища є неправомірним, а відповідно безпідставним є і нарахування штрафних (фінансових) санкцій за недоплату (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2010 по справі № 2а-14605/09/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко