Справа № 2а-3436/08/1570
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2011-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2a-3436/08/1570
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2011 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.
за участю секретаря: Бжассо В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Військового прокурора Болградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, за участю третіх осіб: Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 , ОСОБА_136 , ОСОБА_137 , ОСОБА_138 , ОСОБА_139 , ОСОБА_140 , ОСОБА_141 , ОСОБА_142 , ОСОБА_143 , ОСОБА_144 , ОСОБА_145 , ОСОБА_146 , ОСОБА_147 , ОСОБА_148 , ОСОБА_149 , ОСОБА_150 , ОСОБА_151 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 , ОСОБА_157 , ОСОБА_158 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 , ОСОБА_161 , ОСОБА_162 , ОСОБА_163 , ОСОБА_164 , ОСОБА_165 , ОСОБА_166 , ОСОБА_167 , ОСОБА_168 , ОСОБА_169 , ОСОБА_170 , ОСОБА_171 , ОСОБА_172 , ОСОБА_173 , ОСОБА_174 , ОСОБА_175 , ОСОБА_176 , ОСОБА_177 , ОСОБА_178 , ОСОБА_179 , ОСОБА_180 , ОСОБА_181 , ОСОБА_182 , ОСОБА_183 , ОСОБА_184 , ОСОБА_185 , ОСОБА_186 , ОСОБА_187 , ОСОБА_188 , ОСОБА_189 , ОСОБА_190 , ОСОБА_191 , ОСОБА_192 , ОСОБА_193 , ОСОБА_194 , ОСОБА_195 , ОСОБА_196 , ОСОБА_197 , ОСОБА_198 , ОСОБА_199 , ОСОБА_200 , ОСОБА_201 , ОСОБА_202 , ОСОБА_203 , ОСОБА_204 , ОСОБА_205 , ОСОБА_206 , ОСОБА_207 , ОСОБА_208 , ОСОБА_209 , ОСОБА_210 , ОСОБА_211 , ОСОБА_212 , ОСОБА_213 , ОСОБА_214 , ОСОБА_215 , ОСОБА_216 , ОСОБА_217 , ОСОБА_218 , ОСОБА_219 , ОСОБА_220 , ОСОБА_221 , ОСОБА_222 , ОСОБА_223 , ОСОБА_224 , ОСОБА_225 , ОСОБА_226 , ОСОБА_227 , ОСОБА_228 , ОСОБА_229 , ОСОБА_230 , ОСОБА_231 , ОСОБА_232 , ОСОБА_233 , ОСОБА_234 , ОСОБА_235 , ОСОБА_236 , ОСОБА_237 , ОСОБА_238 , ОСОБА_239 , ОСОБА_240 , ОСОБА_241 , ОСОБА_242 , ОСОБА_243 , ОСОБА_244 , ОСОБА_245 , ОСОБА_246 , ОСОБА_247 , ОСОБА_248 , ОСОБА_249 , ОСОБА_250 , ОСОБА_251 , ОСОБА_252 , ОСОБА_253 , ОСОБА_254 , ОСОБА_255 , ОСОБА_256 , ОСОБА_257 , ОСОБА_258 , ОСОБА_259 , ОСОБА_260 , ОСОБА_261 , ОСОБА_262 , ОСОБА_263 , ОСОБА_264 , ОСОБА_265 , ОСОБА_266 , ОСОБА_267 , ОСОБА_268 , ОСОБА_269 , ОСОБА_270 , ОСОБА_271 , ОСОБА_272 , ОСОБА_273 , ОСОБА_274 , ОСОБА_275 , ОСОБА_276 , ОСОБА_277 , ОСОБА_278 , ОСОБА_279 , ОСОБА_280 , ОСОБА_281 , ОСОБА_282 , ОСОБА_283 , ОСОБА_284 , ОСОБА_285 , ОСОБА_286 , ОСОБА_287 , ОСОБА_288 , ОСОБА_289 , ОСОБА_290 , ОСОБА_291 , ОСОБА_292 , ОСОБА_293 , ОСОБА_294 , ОСОБА_295 , ОСОБА_296 , ОСОБА_297 , ОСОБА_298 , ОСОБА_299 , ОСОБА_300 , ОСОБА_301 , ОСОБА_302 , ОСОБА_303 , ОСОБА_304 , ФГ « ОСОБА_305 », ТОВ «Тіса», ТОВ «Мазур-Юг», ПП «Роман», ТОВ ВКФ «Бородіно-А», ОСГ с. Пасічне, ВАТ «Грона», ОСГ с. Весела Долина, ПП «Фетіца», ТОВ «Карпати», МРП «Сокіл», ФГ «Таврія К», ФГ «Кобра -5ББ», ФГ «Колос 2006», ЗАТ ім. Калініна, СВК «Победа», ФГ «Колос», ТОВ «Агро», ДП «Саратське лісове господарство», ВАТ ім. Чапаєва, Військового радгоспу «Чорноморський`про скасування розпорядження «Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону»№ 101/А-2005р від 05 травня 2005року та п.1 розпорядження «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями»№368/А-2005 від 14.12.2005 року,-

ВСТАНОВИВ :

Військовий прокурор Болградського гарнізону звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення та уточнення вимог, просив скасувати розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області «Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону»№101/А-2005 від 05.05.2005р. та п.1 Розпорядження №368/А-2005 від 14.12.2005р. «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями`як таких, що не відповідають вимогам закону.
Постановою господарського суду Одеської області від 12.09.2006р. у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 31.10.2006р. зазначена постанова залишена без змін. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12.12.2007р. постанову господарського суду Одеської області від 12.09.2006р. та ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 31.10.2006р. скасував, справу направив на новий розгляд.
Протокольними ухвалами Одеського окружного адміністративного суду залучено до участі у справі в якості третіх осіб вищезазначених фізичних та юридичних осіб.
Ухвалою від 30 жовтня 2009 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кабінет Міністрів України.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що спірні розпорядження є незаконними, оскільки прийняті з грубим порушенням норм законодавства та з порушенням прав позивача. Посилаючись на ст.34 Закону України «Про власність», ст.ст. 9,14 Закону України «Про збройні сили України», прокурор зазначає, що землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, вирішення питань щодо порядку надання Збройним силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі і земельних ділянок відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України. Проте, згоди на вилучення земельної ділянки Міністерство оборони України не надавало, рішення про вилучення цієї земельної ділянки із користування Міністерства оборони України Кабінетом Міністрів України не приймалось.
Представник Міністерства оборони України позовні вимоги підтримав, зазначивши, що земельна ділянка площею 23600га була відведена під навчальний артилерійський полігон відповідно до Постанов Ради народних комісарів УРСР №2002/063 від 18.12.1945р., Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 12.02.1946р., відноситься до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, припинення права користування земельною ділянкою шляхом її вилучення можливе лише за згодою землекористувача, у разі його незгоди - у судовому порядку. Оскільки будь-яких судових рішень стосовно земель полігону не існує, згоди на вилучення спірної земельної ділянки не надавалося, оскаржувані розпорядження суперечать діючому законодавству, в зв`язку з чим підлягають скасуванню.
Представники відповідача, не погоджуючись з заявленим позовом, просили у його задоволенні відмовити з підстав, викладених в запереченнях. Посилаючись на наказ Міністра оборони №483 від 22.12.97р. «Про затвердження Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних сил України та основні правила користування наданими землями`і «Керівництво з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних сил України`та наказ Міністра оборони України від 28.02.2003р. №51 «Про внесення змін до наказу МО від 22.12.97р. №483»(п.15 Положення), яким встановлено, що отримання в користування земельних ділянок для потреб Збройних сил України здійснюється в порядку, передбаченому ст.ст.123-126 Земельного кодексу України, відповідач зазначив, що у Міністерства Оборони України, Південного оперативного командування та будь-якої військової частини відсутні документи, які б посвідчували право постійного користування спірною земельною ділянкою, що підтверджується довідкою Тарутинського відділу Одеської регіональної філії державного підприємства центру державного земельного кадастру. Крім того, в порушення вимог ст.4 Закону України «Про використання земель оборони`Міністерство оборони України в особі командувача військами Південного оперативного командування самостійно змінювало цільове призначення земель полігону і здійснювало надання в користування або в оренду фізичним і юридичним особам без погодження з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади. Таким чином, як вважає відповідач, позивач не набув права користування на спірну земельну ділянку на підставі постанови №2002/063 Ради народних комісарів УРСР від 18.12.1945р., та державний акт на право постійного користування на земельну ділянку на підставі зазначеного рішення не отримував. Оскаржувані розпорядження видані в межах повноважень, визначених ст.ст.13,21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».
Представник третьої особи на боці позивача - Кабінету Міністрів України, позов просив задовольнити.
Треті особи - фізичні особи до суду не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Треті особи-юридичні особи до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином та завчасно.
Представник третьої особи ВАТ «ім. Чапаєва» проти задоволення позову заперечував.
Представник військового радгоспу «Чорноморський`просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд встановив наступні обставини та факти.
18.12.1945р. Радою народних комісарів УРСР прийнято Постанову №2002/063 «Об отводе 20000 га земли на территории Бородинского, Тарутинского и Саратского районов Измаильской области для организации артполигона ОДВо», якою вирішено відвести на території зазначених районів під окружний артполігон Одеського військового округу 20000 га землі (п.1), просити Раду народних комісарів Союзу РСР дозволити Раді народних комісарів УРСР відвести ОДВо під полігон в Ізмаїльській області 20000га землі (п.2), зобов`язати Ізмаїльський облвиконком після затвердження Радою народних комісарів СРСР відводу під артполігон 20000 га землі уточнити на місці, за рахунок яких землекористувачів відводяться землі і встановити межі відведеної ділянки в натурі (п.3).
Постановою Ізмаїльського обласного виконавчого комітету та бюро обкому №53/9-ОП від 12.02.1946р. затверджений перелік організаційних заходів, необхідних для здійснення в натурі передачі земель Одеському військовому округу та переселення у зв`язку з цим селянських господарств. Рішенням засідання Ізмаїльського обласного виконкому №7 від 10.06.1946р. затверджено акт обласної комісії від 10.06.46р. про передачу земельної ділянки площею 23600га під навчальний артилерійський полігон Одеського військового округу.
Тарутинською районною державною адміністрацією 05.05.2005р. відповідно до ст.13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст. 17,141,149; п.3,5,12 р.Х Земельного кодексу України, згідно з директивою Міністерства оборони України №115/1/01 від 29.01.2004р. та Наказом командувача військами Південного оперативного командування №67 від 16.02.2004р. «Про розформування військової частини А-1366»прийнято розпорядження №101/А-2005 «Про вилучення із користування військової частини А-1366 земельної ділянки загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради».
Розпорядженням відповідача №101/А-2005 від 05.05.2005р., до якого відповідно до розпорядження №368/А-2005 від 14.12.2005р. внесено зміни: п.1 викладено в наступній редакції: «припинити право користування земельною ділянкою площею 23253,17га, яка була надана в користування військовій частині А-1366 для організації загальновійськового полігону і розташована на території Веселодолинської сільської ради та перевісти її до остаточного вирішення земельних суперечок в землі запасу Веселодолинської сільської ради».
Вважаючи зазначені розпорядження незаконними, військовий прокурор Болградського гарнізону звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області з даним позовом, в якому просив їх скасувати.
Заслухавши пояснення законного представника, представників позивача, відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Частина 2 ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації`до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить, зокрема, вирішення питань щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Згідно п.2 ст.21 зазначеного закону місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
Відповідно до ч.ч.1.3 ст.125 Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.02р. право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості) до одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється.
Згідно приписів Земельного кодексу Української РСР в редакції від 08.07.1970р. (ст..20) відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.
Відповідно Закону України «Про використання земель оборони»№1345-ІV від 27.11.02р. землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій збройних сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Надання військовим частинам для виконання покладених функцій та завдань земельних ділянок у постійне користування здійснюється відповідно до вимог Земельного кодексу України (ст.2).
В судовому засіданні відповідачем було заявлено клопотання про витребування у позивача для огляду наступних документів: акту постійного користування на спірну земельну ділянку, договору оренди спірної земельної ділянки, державного акту на спірну земельну ділянку. Проте, представники прокуратури та позивача зазначили, що таких документів не існує, в зв`язку з чим відповідач зняв зазначене клопотання.
В матеріалах справи наявна довідка реєстратора Тарутинського районного відділу Одеської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру»№36 від 27.10.2005р., відповідно до якої на спірну земельну ділянку акт на право постійного користування землею Міністерству оборони не видавався і реєстрація акта не встановлена.
Як вбачається з матеріалів справи, користування землями Тарутинського артполігону здійснювала в/ч 5546, в подальшому перейменована у в/ч А-1366. Згідно Директиви Міністерства оборони України від 29.01.04р. №115/1/01, директиви командувача військовими Південного оперативного командування від 04.02.04р. №6/1/017 здійснено розформування в/ч А-1366. Правонаступником майна в/ч НОМЕР_1 стала в/ч НОМЕР_2 , яка згідно директиви МО України від 20.04.05р. №322/1/010 та Південного оперативного командування №6/1/098 від 30.04.05р. розформована, а правонаступником стала в/ч НОМЕР_3 м.Болград.
Згідно наказу командувача військами ордера Червоного прапора Південного оперативного командування №401 від 11.08.04р. «Про закріплення земельних ділянок за військовими радгоспами Південного оперативного командування в тимчасове користування на період 2004-2009р.р.»всі землі військового полігону «Тарутинський`в кількості 23944га передані в тимчасове користування військовому радгоспу «Чорноморський». Відповідно до листа заступника командувача військ Південного ОК з будівництва та розквартирування військ №31/1/282 від 12.04.2005р., у зв`язку з втратою чинності наказу №401 та відсутності у ВР «Чорноморський`правовстановлюючих документів на земельну ділянку, всі укладені договори на земельні ділянки, які раніше закріплювались за сторонніми землекористувачами вважаються недійсними Таким чином, суд приходить до висновку, що не маючи документів, підтверджуючих право постійного користування на спірну земельну ділянку, остання на підставі наказу командувача військами оперативного командування від 11.08.2004р. №401 використовувалась не для потреб бойової підготовки, а для сільськогосподарських потреб, шляхом передачі земель військовому радгоспу «Чорноморський», яким були укладені договори на спільну обробку земель без правовстановлювальних документів, що підтверджується висновком Тарутинського районного відділу земельних ресурсів №318 від 31.05.05р., листом КРУ в Тарутинскому районі Одеської області №460-11/224 від 01.06.05р.
Оскаржуваними розпорядженнями припинено право користування земельною ділянкою загальною площею 23253,17га, яка була надана в користування військовій частині А-1366 для організації загальновійськового полігону і розташована на території Веселодолинської сільської ради.
Відповідно до ч.2 с. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Ч.1 ст.155 ЗК України встановлює, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Позивач- це особа, на захист прав та інтересів якої відкрито провадження у справі.
Судом встановлено та не заперечується законним представником та представником позивача, що у позивача відсутній акт на право постійного користування земельною ділянкою, переданою Одеському військовому округу у 1945році, а тому суд доходить висновку, що землі колишнього Тарутинського артполігону не належать позивачу на праві постійного користування і використовувались військовими частинами без наявності правовстановлюючих документів, тому даний адміністративний позов заявлено особою, якій не належить право цієї вимоги, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Посилання законного представника та представника позивача на Рішення конституційного суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005р. у справі №1-17/2005 не приймається судом до уваги, з огляду на наступне. П.5.6 зазначеного рішення стосується переоформлення вже наявного у особи права постійного користування на право власності або право оренди на земельну ділянку відповідно до п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України, тобто розуміється, що особа відповідне матеріальне право набула на законних підставах і положення Земельного кодексу України (п.6 розділу Х) щодо обов`язку його переоформлення на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення є неконституційним. В даному випадку позивач не набув права користування на спірну земельну ділянку.
Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи наявні матеріали справи та встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2,9, 69,70, 71,94,122,158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову Військового прокурора Болградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, - відмовити у повному обсязі.
Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України.
Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Суддя/підпис/:
З оригіналом згідно:
Суддя:

30 вересня 2011 року