Справа № 824/1201/15-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1201/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В. К.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

17 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Майданюк Я.Л.,

представника відповідача: Созінової Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "БКМ-ВУД" про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2015 року Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду із позовом до ТОВ «БКМ-ВУД», в якому просило стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції в сумі 61460,96 грн. та пеню у розмірі 3103,16 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила стосовно задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року - без змін, виходячи з наступного.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «БКМ-ВУД» належним чином не виконує вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо забезпечення працевлаштування інвалідів та в силу ст. 20 цього Закону своєчасно не сплатив штрафні санкції в сумі 61460,96 грн., за що позивачем нараховано пеню у розмірі 3103,16 грн. В добровільному порядку штрафні санкції та пеню відповідачем не було сплачено, що стало підставою звернення до суду із позовною заявою.

Як вбачається із поданого ТОВ "БКМ-ВУД" звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-ПІ, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 105 осіб, а середньооблікова чисельність працюючих на підприємстві інвалідів становила 2 осіб, в той час коли встановлений норматив складав 4 робочих місць. Фонд оплати праці штатних працівників склав 3226,70 грн.

Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів визначена самостійно товариством у розмірі 61461,00 грн. Однак, позивач своєчасно не сплатив штрафні санкції, у зв'язку з чим позивачем нараховано пеню у розмірі 3103,16 грн.

У зв'язку з несплатою ТОВ «БКМ-ВУД» в добровільному порядку штрафних санкцій та пені, Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду із позовною заявою.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом січня - грудня 2014 р. відповідач подавав до Сторожинецького районного центру зайнятості звіти про наявність вакансій форми №3-ПН для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Згідно листа Сторожинецького районного центру зайнятості від 17.06.2015 р. №29/08-11/424, ТОВ «БКМ-ВУД» протягом 2014 р. подано 11 звітів форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", з них для працевлаштування осіб з інвалідністю - 9 звітів.

21.04.2015 р. Чернівецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів звіту на адресу відповідача надіслано претензію, у зв'язку із невиконанням нормативу працевлаштування інвалідів, відповідно до якої відповідач зобов'язаний самостійно сплатити на рахунок позивача адміністративно-господарські санкції у розмірі 61460,96 грн. та пеню в сумі 368,76 грн., а 23.04.2015 р. ТОВ «БКМ-ВУД» надано відповідь на претензію.

З листів Сторожинецького районного центру зайнятості від 15.06.2015 р. та 20.06.2015 р. вбачається, що протягом 2014 р. та з січня 2015 р. по травень 2015 р. відповідачем подавалися звіти форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Сторожинецький РЦЗ також повідомив, що у 2014 році на зазначені вакансії центром зайнятості направлено 2 особи з інвалідністю, для яких робота на даному підприємстві (відповідача) була підходящою згідно рекомендацій зазначених в Індивідуальній програмі реабілітації інвалідів та відповідно до їхніх професійних навичок, знань, рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та з урахуванням побажань інваліда, однак дані особи від запропонованої роботи відмовились.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 р. № 875-XII з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Частиною 3 ст. 18 вищевказаного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 19 Закону № 875-XII передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (далі - Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 р. №70.

На виконання п. 2 зазначеного Порядку, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 10.02.2007 р. №42, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.2007 р. за № 117/13384 затверджено форми звітності №10-ПІ (річна ) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів".

Судом першої інстанції встановлено, а також не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що відповідач подав до позивача звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-ПІ.

Відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії) та заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Порядок подачі звітності про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, а також форми цієї звітності, затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики від 31.05.2013 р. №316 "Про затвердження форми звітності № 3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 р. за № 988/23520, відповідно до якого про наявність вакансій підприємство подає звіт за формою №3-ПН.

Як вбачається із матеріалів справи, а також підтверджується інформацією наданою Сторожинецьким районним центром зайнятості відповідач протягом 2014 р. подано 11 звітів форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", з них для працевлаштування осіб з інвалідністю - 9 звітів.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у 2014 році ТОВ "БКМ-ВУД" виконало обов'язки, покладені на нього ч. 3 ст. 18 Закону № 875-XII, зокрема: ним виділені та створені робочі місця для працевлаштування інвалідів, надано державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів та звіти до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, в той час як позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що невиконання нормативу робочих місць по працевлаштуванню інвалідів сталося з вини ТОВ "БКМ-ВУД".

Частиною 3 ст. 18-1 Закону № 875-XII регламентовано, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

По своїй правовій природі адміністративно-господарська санкція є видом господарської санкції, яка застосовуються як захід впливу на порушника у сфері господарювання.

Згідно ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, ТОВ "БКМ-ВУД" добросовісно здійснювало необхідні заходи щодо працевлаштування інвалідів, виконало свої спеціальні обов'язки, які на нього покладені ч. 3 ст. 18 Закону № 875-XII, однак зазначене не призвело до працевлаштування необхідної кількості інвалідів, відповідно до нормативу.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України, Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Більш того, правова позиція позивача щодо того, що всі підприємства зобов'язані або виконувати встановлений Законом № 875-XII норматив працевлаштування інвалідів, або перераховувати до Державного бюджету України відповідну суму адміністративно-господарських санкцій, які використовуються на фінансування заходів з соціальної, трудової, фізкультуро-спортивної реабілітації інвалідів, надання цільових позик на створення робочих місць, передбачених для працевлаштування інвалідів, ґрунтується на невірному розумінні ст. 20 Закону № 875-XII, яку необхідно тлумачити системно із врахуванням положень ст.ст. 17, 18, 18-1 зазначеного Закону та положень Господарського кодексу України.

При цьому, об'єктивна сторона складу правопорушення виражається у невжитті заходів щодо створення та виділення у нормативній кількості робочих місць для інвалідів, або у подальшій відмові роботодавця прийняти інваліда на створене робоче місце без наявності передбачених законом підстав (невідповідності умов та характеру праці стану здоров'я інваліда, невідповідності інваліда кваліфікаційним вимогам).

У випадку, якщо роботодавець виділив та створив робочі місця у кількості, розрахованій відповідно до нормативної, та подав до органів державної служби зайнятості звіт про наявність робочих місць для інвалідів, він вважається таким, що виконав свій обов'язок належним чином.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування та за відсутність у населеному пункті, за місцем знаходження ТОВ "БКМ-ВУД", інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 21-476а13 від 28.01.2014 р.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про правомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 вересня 2015 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Боровицький О. А.

Совгира Д. І.