Справа № 2а-112/06/0531
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2010-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Добнєв С.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2010 року справа №2а-112/06/0531

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Нікуліна О.А., Юрко І.В.,

при секретарі: Сухоцькій Д.Ю.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 02.02.2010р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Куйбишевського районного суду м. Донецька від 24 листопада 2006 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання звільнення незаконним, поновлення на службі та стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Куйбишевського районного суду м. Донецька з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання неправомірними дій відповідача щодо його звільнення, поновлення на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УБОЗ УМВС України в Донецькій області та стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 01.11.1988 року він був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ МВС України, а з червня 2004 року проходив службу в якості старшого оперуповноваженого по особливо важливим справам відділа стратегічної та тактичної розвідки РАЦ при Управлінні по боротьбі з організованою злочинністю УМВД України у Донецькій області. Свої службові обовязки виконував сумлінно, за що його неодноразово заохочували, однак, не зважаючи на це, наказом начальника УМВС України в Донецькій області від 25.05.2006 року № 143 о/с та від 04.07.2006 року № 191 о/сё в порушення вимог Закону України «Про міліцію», та п 8 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, його було звільнено на підставі п. 64 «а» за віком в запас. Разом з тим, при звільненні не були враховані його професійні якості, не обговорювалось питання необхідності залишення його на службі, не взято до уваги його сімейний стан, а саме той факт, що на його утриманні перебували двоє неповнолітніх дітей та непрацююча дружина, крім того, в період з 29.05.2006 року по 19.06.2006 року він знаходився на стаціонарному лікуванні.

Постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 24 листопада 2006 року позовні вимоги було задоволено частково. Визнано неправомірними дії УМВС в Донецькій області щодо звільнення позивача з посади, поновлено його на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УБОЗ УМВС України в Донецькій області з 20.06.2006 року та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну платню за час вимушеного прогулу з 20.06.2006 року по 24.11.2006 року в сумі 8253,49 грн.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, не погодившись з цим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Куйбишевського районного суду м. Донецька та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом необгрунтовано зроблено висновок стосовно звільнення позивача з порушенням п. 8 Положення про проходження служби, оскільки право продовження строку служби особам, які досягли граничного віку перебування на службі 45 років, належить виключно начальнику ГУМВС області, який при прийнятті рішення відносно ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому повноважень. Також апелянт вважає, що обставини щодо утримання двох неповнолітніх дітей та дружини, яка тимчасово не працює, не є основним критерієм для визначення необхідності залишення працівника міліції на службі в органах внутрішніх справ. Відносно атестаційного листа, управління пояснює, що позивача було звільнено з 30.05.2006 р., а в подальшому змінено дату звільнення на 20.06.2006 р., що унеможливлює ознайомлення ОСОБА_2 з атестацією 20.06.2006 р. В порушення п. 21 Положення, згідно якого особи рядового і начальницького складу зобовязані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників, судом неправильно визначено місце проходження служби позивача, що суперечить чинному законодавству. При стягненні середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 20.06.2006 р. по 24.11.2006 р. не враховано той факт, що позивачеві при звільненні з ОВС нарахована вихідна допомога та з 20.06.2006 р. призначена пенсія. Також при розрахунку середньомісячної заробітної платні не враховані дані довідки, наданій УФРЕ ГУМВС , де середній заробіток позивача складає 52 грн. 57 коп. Судом також порушено норми ст. ст. 107, 160, 162, 163 КАС України, що в сукупності призвело до винесення постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому постанова підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити, а позивач проти цього заперечував, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що наказом відповідача від 25.05.2006 р. № 143 о/с підполковника міліції ОСОБА_2 старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу стратегічної та тактичної розвідки розвідувально-аналітичного центру при УБОЗ УМВС області було звільнено за п.64 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 30 травня 2006 р. У зв'язку із знаходженням позивача на лікарняному по 19 червня 2006 р., наказом № 191 о/с від 04.07.2006 р. відповідачем було змінено дату звільнення позивача з 30 травня 2006 р. на 20 червня 2006 р. (а.с.28,29), після чого, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсійним відділом УФРЕ УМВС України в Донецькій області позивачеві з 21 червня 2006 року була призначена пенсія за вислугу років, розмір якої складав 749 грн. 54 коп. (а.32).

Відповідно ст.18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі по тексту Положення).

Пунктом 7 Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку: особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років.

Пунктом 8 Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.

При необхідності, на службі в органах внутрішніх справ можуть бути залишені на строк до п'яти років: особи середнього і старшого начальницького складу до полковника міліції та полковника внутрішньої служби включно - начальниками, яким надано право призначати їх на посаду. У виняткових випадках особам середнього, старшого або вищого начальницького складу строк служби в органах внутрішніх справ може бути продовжено, з урахуванням стану здоров'я, в такому ж порядку повторно до 5 років, а окремим із них, які мають вчену ступінь або вчене звання, - до 10 років.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 15 травня 2005 р. досяг граничного віку перебування на службі, передбаченого п.7 зазначеного Положення. На момент звільнення мав стаж у пільговому розрахунку 26 років 6 місяців 4 дні, у календарному-19 років 10 місяців 11 днів, мав право на пенсійне забезпечення.

Відповідно до протоколу № 38 від 26.12.2005 року комісії по роботі з персоналом УМВС України в Донецькій області, обговорювалось питання щодо продовження строку служби в ОВС щодо ОСОБА_2, але встановлено, що клопотання про продовження строку служби позивачу в ОВС на 2006 рік від керівництва УБОЗ УМВС області не надходило і рішенням комісії було визнано строк служби позивачу понад граничний вік не продовжувати (а.с.30).

Пунктом 64 «а» Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено зі служби в порушення п.8 Положення, оскільки він має право на залишення на службі в органах внутрішніх справ до п»яти років, але відмова в продовженні строку не мотивована.

Однак, з таким висновком суду погодитися не можна з наступних підстав.

Посилання суду на те, що відповідачем безпідставно не продовжено термін перебування позивача на службі до 5 років є необґрунтованим, оскільки відповідно до приписів пункту 8 Положення, начальник, якому надано право призначати на посаду, може, при необхідності, залишити на посаді особу середнього і старшого начальницького складу до полковника міліції та полковника внутрішньої служби включно на строк до 5 років, а не зобов'язаний приймати рішення про обов'язкове залишення на службі таких осіб за їх рапортом.

Згідно з пунктом 8 Інструкції про порядок застосування Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України N 358 від 13 серпня 1991 року, після розгляду рапорту безпосередній начальник зі своїм письмовим висновком направляє його по команді прямому начальнику, який користується правом прийому та звільнення даної категорії особового складу. Прямим начальником у місячний строк приймається одне з наведених рішень: про залишення на службі на строк, обумовлений в рапорті особою рядового чи начальницького складу; про залишення на службі на більший або менший строк, ніж обумовлений в рапорті; про недоцільність залишення на службі.

Судом апеляційної інстанції установлено і підтверджено сторонами, що позивач рапорту про продовження строку служби в органах внутрішніх справ до керівництва не подавав і цього питання взагалі не ініціював.

Крім того, колегія суддів вважає, що перебування на утриманні позивача дружини та двох неповнолітніх дітей, не може бути підставою для поновлення на роботі при звільненні за п. 64 «а» Положення.

Надана позивачем ксерокопія атестаційного листа (а.с.7 т.1) колегією суддів не прийнята в якості належного доказу, оскільки не засвідчена належним чином, крім того, не містить в собі висновків щодо необхідності перебування позивача в органах внутрішніх справ, в той час, як атестаційний лист, наданий відповідачем, містить в собі висновок старшого начальника (керівника) та атестаційної комісії про необхідність звільнення позивача із ОВС у зв»язку з досягненням граничного віку перебування на службі (а..226 т.1).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що при звільненні позивача зі служби за пунктом 64 "а" Положення відповідачем не допущено порушень норм зазначеного Положення та відповідної Інструкції, тому суд першої інстанції помилково визначився із задоволенням позовних вимог, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, у зв»язку з чим постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нової, якою у задоволенні позову слід відмовити.

Постанова у повному обсязі виготовлена 16 серпня 2010 року.

Керуючись ст.ст.195, 196, .202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області - задовольнити.

Постанову Куйбишевського районного суду м. Донецька від 24 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання звільнення незаконним, поновлення на службі та стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання звільнення незаконним, поновлення на службі та стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий Л.В.Губська

Судді О.А.Нікулін

ОСОБА_4