Справа № П/811/2477/15
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року Справа № П/811/2477/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Притули К.М.,

при секретарі: Яременко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Олександрія-Бліг до Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в

Товариство з обмеженою відповідальністю Олександрія-Бліг звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Олександрійської об'єднаної держаної податкової інспекції ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.07.2015 р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що Олександрійською обєднаною державною податковою інспекцією було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрія БЛІГ» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні взаємовідносин з ПП «Орім» (код за ЄДРПОУ -31969320) за жовтень, листопад, грудень 2014 року, внаслідок чого було складено акт від 17.07.2015 року № 250/11-26/22-00-31969320.

На підставі проведеної перевірки, позивачем отримано податкові повідомлення-рішення від 29 липня 2015 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку прибуток на суму 85252,50 грн., з якої за основним платежем 56835,00 грн., штрафних фінансових санкцій 28417,50 грн. та від 29 липня 2015 року № НОМЕР_2 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 149932,50 грн., з якої основного платежу 99955,00 грн., штрафних фінансових санкцій 79977,50 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 29 липня 2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 були порушені норми чинного законодавства, а тому просить дані позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники позивача в судовому засіданні не позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволені, пояснивши, що дії відповідача ґрунтувались на нормах чинного законодавства.

Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрія БЛІГ» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні взаємовідносин з ПП «Орім» (код за ЄДРПОУ -31969320) за жовтень, листопад, грудень 2014 року (а. с. 14-34).

В акті № 250/11-23/22-00-31969320 від 17.07.2015 року зазначено, що перевіркою зокрема встановлено порушення:

- ст. 203, 2015, 2016, 627 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених при придбанні та продажу товарів (послуг). Послуги по вказаних правочинах, не були фактично надані в порушення ст.. 662, 655 та 656 ЦК України.

- ч.1 ст. 203, ст.. 2015, п.1 ст. 2016 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «Олександрія-Бліг», як наслідок не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже мають ознаки нереальності.

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, підприємством занижено податок на прибуток в сумі 89959,5 грн. за 2014 рік, внаслідок включення до складу витрат вартості маркетингових послуг, отриманих від ПП «Орім» (код 39355541), які є нереальними за відсутності факту їх отримання.

- п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, завищено відємне значення з податку на додану вартість всього в сумі 99955 грн.,в т. ч.: за жовтень 2014 р. на 73840 грн., за листопад 2014 р. на 12260 грн., за грудень 2014 р. на 13855 грн. внаслідок включення до складу податкового кредиту ПДВ з вартості маркетингових послуг, які є нереальними за відсутності факту їх отримання.

29 листопада 2015 року на підставі акту перевірки Олександрійською обєднаною державною податковою інспекцією прийнято податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку прибуток на суму 85252,50 грн., з якої за основним платежем 56835,00 грн., штрафних фінансових санкцій 28417,50 грн. та № НОМЕР_2 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 149932,50 грн., з якої основного платежу 99955,00 грн., штрафних фінансових санкцій 79977,50 грн.(а. с. 43,44).

Судом встановлено, що при перевірці товариства з обмеженою відповідальністю Олександрія-Бліг, Олександрійською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області була використана податкова інформація стосовно його контрагента ПП «Орім», а саме інформація ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 18.03.2015 р. № 170/10-13-22-05/39355541,щодо спектру фінансово-господарської діяльності ПП «Орім» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.09.2014 р. по 31.01.2015 р.

В даній інформації зазначено, що за юридичною адресою дане підприємство не знаходиться, також відсутні первинні та бухгалтерські документи, що свідчить про неможливість провести підтвердження фактичного здійснення господарських операцій.

Отже, досліджуючи спірні правовідносини, суд встановив, що висновок відповідача, наведений ним в акті перевірки, ґрунтується на встановлених відповідачем фактах, які в цілому свідчать про нікчемність правочинів, що здійснювались між позивачем та його контрагентом ПП «Орім», на підставі яких був сформований податковий кредит з податку на додану вартість.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

При цьому в пункті 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у звязку з придбавання товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у звязку з господарської діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Крім того, відповідно до п.п.134.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Згідно п.135.2 ст.135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Отже, зміст вказаних норм Податкового кодексу України вказує на те, що однією з необхідних умов для віднесення витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей до валових витрат, є наявність первинних документів, які підтверджують факт отримання доходу, який виник у зв'язку з подальшою реалізацією товарно-матеріальних цінностей.

Як було зазначено відповідачем та встановлено в судовому засіданні що товариство з обмеженою відповідальністю «Олександрія Бліг» являється виробником алкогольних напоїв, основним видом діяльності підприємства є виробництво та оптовий продаж алкогольних напоїв.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з ПП «Орім» уклав Договір на надання маркетингових послуг № 329 від 01 жовтня 2014 року, в якому зазначено що ПП «Орім» виступає виконавцем зазначених послуг (а.с.71-76). Також, сторонами було укладено Додатки до зазначеного Договору, згідно яких сторонами погоджено найменування послуг, термін надання, ціну та вартість послуг (а.с. 77-79).

Також, ТОВ «Олександрія Бліг» було укладено з ТОВ «АТБ Маркет» Договір поставки № 34454 від 01.01.2014 р., терміном дії до 31 грудня 2014 року (а.с. 47-59). В свою чергу, між ТОВ «АТБ- Маркет» і ПП «Орім» було укладено договір про надання інформаційних послуг, згідно якого ТОВ «АТБ-Маркет» виступало основним контрагентом-постачальником послуг, а саме інформації про обєми продажу.

На підтвердження реальності виконаних робіт позивачем надано копії звітів про виконану роботу, акти здачі-приймання послуг, податкові накладні, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене, судом встановлено, що позивачем правомірно сформовано валові витрати у спірному періоді фінансово-господарських операціях, а також, позивач мав право віднести до складу податкового кредиту суму ПДВ сплачену у складі вартості товарів (робіт, послуг) по даних взаємовідносинах.

Посилання відповідача на акт перевірки контрагента, складеного посадовими особами податкових органу за місцем його реєстрації, як на доказ нікчемності угод, суд до уваги не приймає, оскільки вказаними актами жодним чином не спростовується факт здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами, а зібрані у справі докази повністю спростовують як висновки акту перевірки позивача так і акту перевірки контрагентів.

Крім того, висновки акту перевірки не можуть вважатись беззаперечним доказом нікчемності угод між позивачем та вказаними підприємствами, оскільки є суб'єктивною точкою зору посадових осіб податкового органу і носять лише характер припущень.

Станом на час укладення позивачем з даними контрагентами договорів та їх виконання, останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та на час здійснення господарських операцій з позивачем, були платниками податку на додану вартість.

У відповідності з вимогами частин 2, 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому підставою недійсності правочину у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до вимог ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Нікчемні правочини характеризуються таким ознаками як спрямованість на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина або знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року: "...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину".

Отже, за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи можуть лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а також подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів.

При цьому, одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про неправомірність прийняття Світловодською ОДПІ податкового повідомлення-рішення від 29.07.2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, а тому позовні вимоги, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, судові витрати в розмірі 470,38 грн. здійснені позивачем, підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю Олександрія-Бліг.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 162, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Олександрія-Бліг задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 29.07.2015 р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю Олександрія-Бліг судовий збір в розмірі 470,38 грн.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Дата складання та підписання постанови в повному обсязі 14 вересня 2015 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_1