Справа № 2а-1670/6303/11
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2011-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2011 року < ЧАС >м. ПолтаваСправа № 2а-1670/6303/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сич С.С.,

при секретарі Зайченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

28 березня 2011 року позивач ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області щодо накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні (ВП № 24618353) неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу від 02.03.2011 року № ВП № 24618353.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 02.03.2011 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 510 грн. за невиконання у повному обсязі без поважних причин виконавчого листа № 2-а-1539, виданого 07.01.2011 року Полтавським окружним адміністративним судом. Вважає, що вказана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки рішення Полтавського окружного адміністративного суду не виконане з незалежних від позивача причин. Вказує, що ОСОБА_1 відділом соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради вжито всіх залежних від нього заходів, необхідних для виконання судового рішення та вимог державного виконавця. Крім того зазначає, що фінансування відділу здійснюється по поточних державних програмах соціального захисту населення, асигнування на виконання судових рішень про стягнення коштів за минулі роки та оплату штрафних санкцій не відкривалися.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2011 року, яка скасована ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2011 року, позовну заяву було повернуто позивачу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2011 року провадження у даній справі відкрито.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча у матеріалах справи наявні докази, що він належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Згідно частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду зобов'язано ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради зробити перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2008 рік та здійснити виплату цих коштів в розмірі 3448 грн.

07.01.2011 року для примусового виконання вказаного рішення Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2-а-1539.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

На виконання даної норми Закону 21.02.2011 року на підставі заяви стягувача постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП № 24618353 з примусового виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 28.02.2011 року.

02.03.2011 року постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області за невиконання без поважних причин рішення суду в частині виплати коштів в розмірі 3448 грн. на ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради накладено штраф у розмірі 510 грн.

Позивач не погодився з даним рішенням та оскаржив його до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові від 02.03.2011 року про накладення штрафу, суд виходить із наступного.

Судовим рішенням на позивача було покладено обов'язок здійснити дії по перерахунку та виплаті грошових коштів ОСОБА_2

Судом не встановлено доказів, які б вказували на існування будь-яких перешкод у здійсненні позивачем перерахунку належної суми.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем здійснено розрахунок щорічної грошової допомоги інваліду війни ОСОБА_2 (стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 24618353) за 2008 рік, який листом № 2605/722 від 25.02.2011 року скеровано до виконання управлінню соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. Копії листа та розрахунку щорічної грошової допомоги наявні в матеріалах справи.

Разом з тим, рішення суду в частині виплати коштів ОСОБА_2 позивачем не виконано.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач пов'язує невиконання судового рішення з відсутністю відповідного фінансування.

Дане твердження позивача судом оцінюється критично зважаючи на те, що відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Таким чином, особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відсутність відповідного фінансування не може бути визнано поважною причиною невиконання судового рішення з огляду на те, що за своїм характером є або бездіяльністю, або юридично неспроможною дією і не вказує на належне ставлення боржника до процесу організації виконання судового рішення.

У рішенні по справі "Жовнер проти України" Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які, у країні яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року, рішення у справі Бурдов проти Росії, від 7 травня 2002 року; рішення у справі Ясіунєне проти Литви від 6 березня 2003; та рішення по справі Руйану проти Румунії від 17 червня 2003 року).

При цьому Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях звертає увагу на те, що держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (справи Бурдов проти Росії, Кечко проти України).

Таким чином, відсутність грошових коштів для їх виплати може бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення на підставі статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), проте, не є підставою для ухилення від виконання судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що була чинною на момент винесення оскаржуваної постанови) державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Зміст дій, які повинен вчиняти державний виконавець з приводу примусового виконання судових рішень, передбачений статтею 87 зазначеного Закону.

Частиною 1 статті 87 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що була чинною на момент винесення оскаржуваної постанови) встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання.

На виконання наведеної норми 02.03.2011 року постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області за невиконання без поважних причин рішення суду в частині виплати коштів в розмірі 3448 грн. на ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради накладено штраф у розмірі 510 грн.

Як встановлено судом вище, станом на 02.03.2011 року судове рішення боржником в повному обсязі не виконано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця про накладення штрафу ґрунтується на вимогах Закону України Про виконавче провадження та прийнята з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення, відповідач діяв на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавчу службу", з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Що стосується позовної вимоги про визнання неправомірними дій державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області щодо накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні (ВП № 24618353), суд виходить з того, що правові наслідки для позивача створює саме постанова про накладення штрафу як рішення субєкта владних повноважень. Окремих дій, крім винесення постанови, які б порушували права позивача, судом не встановлено.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 02 вересня 2011 року.

Суддя С.С. Сич