Справа № 1222/1327/12
Суддя: Мазур М. В.
Дата ухвалення: 2012-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1222/1327/12
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2012 р. м. Попасна

Суддя Попаснянського районного суду Луганської області Мазура М.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС з обслуговування СП № 2 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив скасувати постанову ВТ1 № 137393 від 06.12.2012 р. про накладення на позивача адміністративного штрафу та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Свої позовні вимоги він аргументував тим, що 06.12.2012 р. відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в умовах недостатньої видимості рухався без увімкнутих фар ближнього світла, чим порушив п. 19.1 Правил дорожнього руху. Тоді ж відповідачем було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 122 КУпАП, при цьому відповідач не взяв до уваги твердження позивача про те, що згідно ПДР недостатня видимість це видимість дороги в напрямку руху менше 300 м у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо, тоді як на момент складання протоколу видимість дороги становила приблизно 600 м.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заперечення проти позову, а також відеозапис, який підтверджує те, що позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався в умовах туману та не включив світло фар. У своїх письмових запереченнях відповідач зазначив, що він діяв на підставі та в порядку, визначеному законом, а факт скоєння позивачем правопорушення підтверджується відеозаписом. Крім того, позивач не оскаржував постанову в порядку ст. 288 КУпАП у вищестоящий орган. Відповідач просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до п. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Оскільки в даній справі всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи, а також відеозапис, наданий відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позивних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 252 КУпАП посадова особа, яка виносить постанову, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на надані відповідачем матеріали суд приходить до висновку, що в цій справі відповідач не довів правомірність прийняття ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Зокрема, у постанові ВТ1 № 137393 від 06.12.2012 р. зазначено, що позивач порушив п. 19.1 (а) Правил дорожнього руху, оскільки, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в умовах недостатньої видимості рухався без увімкнутих фар ближнього світла. Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, недостатня видимість це видимість дороги в напрямку руху менше 300 м у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо. На дослідженому судом відеозаписі видно, що позивач дійсно рухався на автомобілі в умовах туману, не увімкнувши фари, але цей відеозапис не дає можливості достовірно й точно становити граничну дальність видимості дороги. Зокрема, за твердження позивача видимість дороги складала приблизно 600 метрів, крім того позивач надав суду лист Луганського обласного центру з гідрометеорології, в якому зазначено, що на найближчому пункті метеорологічного спостереження (Дебальцево) в період часу з 06 год. 00 хв. до 06 год. 25 хв. 06.12.2012 р. був зафіксований туман, але дальність видимості складала 500 м., з 06 год. 25 хв. до 09 год. 00 хв. видимість складала 1-2 км. У той же час відповідач не надав суду жодних доказів того, що видимість дороги в напрямку руху була меншою за 300 м (зокрема, не проведено ані вимірювання граничної дальності видимості дороги на той момент, ані даних метеорологічних спостережень у тій місцевості у відповідний час тощо).

Таким чином, враховуючи те, що Правила дорожнього руху встановлюють чітке визначення поняття "недостатня видимість", указуючи, що ця величина піддається вимірюванню, суд не може покладатися на приблизну оцінку відповідачем граничної дальності видимості як на достовірний доказ об'єктивної сторони правопорушення, тим більше, що інших доказів, які б достовірно підтверджували таку оцінку відповідач не надав.

За цих обставин, суд вважає, що приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення відповідач всупереч положенням ст.ст. 252, 280 КУпАП порушив вимогу закону щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та не встановив із достовірністю, чи було взагалі в даному випадку вчинено адміністративне правопорушення. Натомість, приймаючи постанову, відповідач виходив лише з власної суб'єктивної оцінки обставин вчиненого позивачем діяння, яка не ґрунтувалася на сукупності беззаперечних доказів.

З огляду на вищевказане, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись 9-11, 122, 247, 252, 280, 293 КпАП України, ст.ст. 11, 18, 19, 69-71, 105, 160-163, 171-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 до інспектора ДПС з обслуговування СП № 2 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову ВТ1 № 137393 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя М.В. Мазур