Справа № 2а-3817/10/1270
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2010-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Матвєєва В.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2010 року справа №2а-3817/10/1270 < приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26 >

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

при секретарі: Сухоцькій Д.Ю.,

за участю:

представника відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 15.07.2010р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу прокурора м. Свердловська в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в м. Свердловську на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року в адміністративній справі за позовом прокурора м. Свердловська в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в м. Свердловську до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Ремо про стягнення податкового боргу з податку на прибуток.,-

в с т а н о в и в:

Прокурор м. Свердловська Луганської області звернувся в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в м. Свердловську до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Ремо про стягнення податкового боргу з податку на прибуток.

В обґрунтування позову зазначено, що Виробничо-комерційна фірма Ремо має податкову заборгованість станом на 29.06.2010 рік у розмірі 50 093,66 грн., яка виникла на підставі наданих відповідачем податкових декларацій з податку на прибуток № від 07.08.2009 на суму 10 313,00 грн., №28271 від 09.11.2009 на суму 6470,00 грн., № від 08.02.2010 на суму 9719,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 23 591,66 грн.

Прокурор просив стягнути з відповідача суму податкового боргу у загальному розмірі 50093,66 грн. з урахуванням пені за прострочення платежу.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10.08.2010 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь держави пеню, нараховану за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань у розмірі 23 591, 66 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому суд мотивував своє рішення наявністю платіжних доручень, з яких вбачається сплата відповідачем податку на прибуток.

Позивач, не погодившись з цим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, призначення платежу в платіжних дорученнях повинно заповнюватись платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів одержувачу, однак, як зазначає апелянт, платник податків не зазначив у платіжних дорученнях повної інформації про платіж та документи, на підставі яких здійснюються перерахування коштів, тому податкова інспекція самостійно розподілила платіж, направивши кошти частково на погашення пені за попередні періоди.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Прокурор і представник апелянта, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, до суду не прибули, що, відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, не є перешкодою для судового розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено і вбачається з матеріалів справи , що відповідач виробничо-комерційна фірма «РЕМО» зареєстрована як юридична особа виконавчим комітетом Луганської міської ради 24.12.1991 та знаходиться на податковому обліку у ДПІ в м. Свердловську (а.с. 5). Станом на 29.06.2010 року підприємство допустило податкову заборгованість у розмірі 50 093,66 грн., з яких основний борг - 26 502,00 грн. та пеня, нарахована за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань, у розмірі 23 591,66 грн. Податкова заборгованість виникла на підставі наданих відповідачем податкових декларацій з податку на прибуток № від 07.08.2009 на суму 10 313,00 грн., №28271 від 09.11.2009 на суму 6470,00 грн., № від 08.02.2010 на суму 9719,00 грн.

Залишок несплаченої підприємством пені складає 23 591,66 грн.

Згідно з п.З ч.І ст.9 Закону України «Про систему оподаткування» платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів у встановлені законом терміни.

Згідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання, самостійно значене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

У п. п. 5.4.1 п.5.4 ст.5 зазначеного Закону визначено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно до п.6.2.1 ст.6 Закону №2181 у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання у встановлені строки, податковий орган надсилає платнику податків податкові вимоги.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 23 591, 66 грн., яка була нарахована за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань по податку на прибуток за попередні періоди і не була сплачена, що не заперечувалось відповідачем.

Разом з тим, як установлено в суді першої інстанції, платіжними дорученнями №301 від 14.08.2009, №308 від 18.08.2009, №133 від 18.11.2009 та № 35 від 16.02.2010, відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 26 502,00 грн., таким чином податкове зобов'язання, визначене відповідачем самостійно у податкових деклараціях, було виконано у повному обсязі.

Доводи державної податкової інспекції щодо правомірності їхніх дій по самостійному розподілу сплачених сум через неповне визначеня відповідачем призначення платежу не ґрунтуються на Законі.

Згідно пункту 2 статті 10 Закону України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» на державні податкові інспекції покладено виконання функцій з забезпечення обліку платників податків, інших платежів, правильності обчислення і своєчасності надходження цих податків, платежів.

На виконання покладених на податкові органи функцій наказом Державної податкової адміністрації України від 18 липня 2005 року № 276 було затверджено Інструкцію про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 серпня 2005 року за № 843/11123. Наведена Інструкція також не містить у собі положень щодо прав податкового органу змінювати призначення платежу, визначеного платником податку у платіжних документах, та направляти ці суми на погашення податкового боргу попередніх податкових періодів при веденні оперативного обліку платежів до бюджету.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-ХІV «Про Національний банк України» Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів. Пунктом 1.7 глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому, згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками. З наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику .

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 4 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Державного казначейства України від 19 грудня 2000 року № 131 (у редакції наказу Державного казначейства України від 03 березня 2008 року № 80) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 січня 2001 року за № 67/5258, платники перераховують платежі до державного бюджету на бюджетні рахунки, відкриті в органах Державного казначейства України, за місцезнаходженням (місцем проживання) платника. Платежі здійснюються платниками у безготівковій або готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку. Розрахункові документи про сплату платежів до державного бюджету мають бути оформлені платниками згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування і який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, судова колегія вважає, що судом першої інстанції справу вирішено правильно, без порушень норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування постанови відсутні.

Ухвала в повному обсязі складена 18 жовтня 2010 року.

На підставі викладеного, керуючись статями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Свердловську Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року в адміністративній справі № 2а- 3817/10/1270 за позовом прокурора м. Свердловська в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в м. Свердловську Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Ремо про стягнення податкового боргу з податку на прибуток залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складення в повному обсязі.

Колегія суддів: Л.В. Губська

(підписи)

ОСОБА_3

ОСОБА_4