Справа № 2а-2549/10/0370
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2010 рокуСправа № 2а-2549/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Йовик С.Б.,

за участю прокурора Загоруйка С.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі Луцького міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Луцька в інтересах держави в особі Луцького міського центру зайнятості (надалі Луцький МЦЗ) звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, виплачених як допомога по безробіттю у розмірі 842, 36 грн., соціальних послуг у розмірі 782, 73 грн., а всього 1625, 09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з 20.03.2007 року була зареєстрована у Луцькому міському центрі зайнятості як безробітна, у звязку з чим їй призначена та виплачена допомога по безробіттю у розмірі 842,36 грн. та надано соціальних послуг професійна підготовка у Луцькому центрі професійно-технічної освіти за професією, спеціальністю перукар, манікюрниця вартістю 782, 73 грн. Під час перевірки 18.06.2010 року, проведеної спеціалістами Луцького МЦЗ, встановлено, що ОСОБА_2, з 15.09.2006 року зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності , що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців. Оскільки відповідач у поданій заяві про надання статусу безробітного та виплату грошової допомоги по безробіттю не повідомила про те, що на час подання вказаної заяви вона була зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, то грошова допомога по безробіттю в розмірі 842, 36 грн. та соціальні послуги вартістю 782, 73 грн. отримані відповідачем безпідставно та підлягають поверненню. Просить стягнути з ОСОБА_2 кошти у розмірі 1625, 09 грн.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибула повторно, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, причини неприбуття до суду не повідомила, заперечень з приводу заявленого позову не надала, клопотання про розгляд справи за її відсутності не заявила. Оскільки відповідно до ст. 128 КАС України повторне неприбуття в судове засідання відповідача, який не є субєктом владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, якщо від нього не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, не перешкоджає розгляду справи, тому справу розглянуто та вирішено за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст.18 Закону України Про зайнятість населення № 803 ХІІ від 01.03.1991 року з наступними змінами та доповненнями для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення.

Підпункт н пункту 4 Положення про державну службу зайнятості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.1991 року №47 Про затвердження положень щодо застосування Закону УРСР Про зайнятість населення визначає, що державна служба зайнятості відповідно до покладених на неї завдань реєструє безробітних, забезпечує їх працевлаштування, в тому числі за бажанням направляє безробітних на сезонні роботи та оплачувані громадські роботи, виплачує допомогу по безробіттю, матеріальну допомогу по безробіттю, надає одноразову матеріальну допомогу безробітним та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, а також матеріальну допомогу громадянам, які проходять підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості, надає безпроцентні позики безробітним для зайняття підприємницькою діяльністю.

В абзаці 5 пункту 7 вищезгаданого Положення визначено, що районні, міськрайонні, міські та районні центри зайнятості несуть відповідальність за раціональне використання коштів державного фонду сприяння зайнятості населення, що знаходяться в їх розпорядженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 20.03.2007 року зареєструвалась у Луцькому міському центрі зайнятості як особа, що шукає роботу.

У дослідженій судом заяві ОСОБА_2 від 27.03.2007 року про надання статусу безробітного відповідач зазначила, що не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує.

На підставі поданої заяви ОСОБА_2 наказом директора Луцького МЦЗ № НТ 090327 від 27.03.2007 року надано статус безробітної та призначено виплату матеріальної допомоги по безробіттю.

10.04.2007 року відповідачем подано заяву на імя директора Луцького МЦЗ про направлення її на навчання до Луцького центру професійно-технічної освіти. Відповідно до поданої заяви, між Луцьким МЦЗ та ОСОБА_2 укладено договір № 00328 від 10.04.2007 року про направлення останньої на професійне навчання до Луцького центру професійно-технічної освіти за спеціальністю перукар, манікюрниця. У звязку з направленням відповідача на професійне навчання, наказом директора Луцького МЦЗ № НТ 070413 від 13.04.2007 року ОСОБА_2 призначено матеріальну допомогу у період професійного навчання відповідно до п.1 ст. 27 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 5 «Порядку надання матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного».

За період з 27.03.2007 року по 22.09.2007 року Луцьким МЦЗ Русі ній Н.В. виплачено допомогу по безробіттю в розмірі 842,36 грн. та затрачено коштів на професійне навчання відповідача у розмірі 782, 73 грн.

Проведеною Луцьким міським центром зайнятості перевіркою встановлено, що з 15.09.2006 року ОСОБА_2 була зареєстрована виконавчим комітетом Луцької міської ради як субєкт підприємницької діяльності, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 1533-ІІІ від 02.03.2000 року (надалі Закон України № 1533-ІІІ) загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Як вбачається з ч.2 ст. 7 Закону України № 1533-ІІІ видами соціальних послуг є професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях.

Згідно із ч.1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до п. є ч.1 ст. 4 вказаного закону держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: виплату безробітним в установленому порядку допомоги по безробіттю матеріальної допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю членам сім'ї, які перебувають на їх утриманні, та інших видів допомоги.

Статтею 11 Закону України № 803 ХІІ передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист у сфері зайнятості згідно із законодавством України про зайнятість. Особи, визнані у встановленому порядку безробітними, мають право на одержання допомоги по безробіттю.

Таким чином, право на одержання допомоги по безробіттю та соціальних послуг мають лише ті особи, які визнані у встановленому порядку є безробітними.

Відповідно до п. б ч.3 ст. 1 Закону України № 803 ХІІ від 01.03.1991 року в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах: громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство".

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 15.09.2006 року була зареєстрована виконавчим комітетом Луцької міської ради як субєкт підприємницької діяльності, а тому в розумінні п. б ч.3 ст. 1 Закону України № 803 ХІІ від 01.03.1991 року з моменту реєстрації її як субєкта підприємницької діяльності вона відносилась до категорії зайнятого населення і не мала права на отримання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги у період професійного навчання.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч.3 ст.36 Закону).

Згідно з п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2006 року N 357 у разі встановлення центрами зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 4 пункту 7 вказаного Порядку передбачено, що у разі відмови особи повернути кошти або відмови роботодавця відшкодувати кошти, а також у разі неповернення (невідшкодування) їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, доведені в судовому засіданні та підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про зайнятість населення, Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Луцького міського центру зайнятості допомогу по безробіттю у розмірі 842, 36 грн., вартість соціальних послуг у розмірі 782, 73 грн., а всього 1625, 09 грн. (одну тисячу шістсот двадцять пять гривень девять копійок ).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст, якої буде виготовлений 05 листопада 2010 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук