Справа № 803/371/15-а
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року Справа № 803/371/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Масюк Г.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Луцькпластмас» до Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання нечинним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Луцькпластмас» (далі - ПАТ «Луцькпластмас», позивач, товариство) звернулось з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області (далі - УПФ України в м. Луцьку, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 (далі - третя особа, ОСОБА_3П.) про визнання нечинним та скасування рішення про призначення ОСОБА_3 пенсії за віком з 13 травня 2014 року довічно на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язання призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 призначена та виплачується пільгова пенсія на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що тягне за собою її відшкодування ПАТ «Луцькпластмас». Тому вважає протиправним рішення відповідача про призначення третій особі пільгової пенсії на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та просить їх скасувати, оскільки у ОСОБА_3 є достатньо пільгового стажу, необхідного для призначення їй пенсій на підставі статті 100 цього ж Закону. Невірне призначення пільгової пенсії тягне за собою безпідставне стягнення з товариства коштів, чим порушуються його права свободи та інтереси. В зв'язку з чим позивач просив зобовязати УПФ України в м. Луцьку призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до письмових заперечень проти адміністративного позову від 17 вересня 2015 року № 8346/09-18 (а.с.114) відповідач позовних вимог не визнав, просив в його задоволенні відмовити оскільки громадянці ОСОБА_3 станом на 01 січня 1992 року не мали повного стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, та не досягли 55-річного віку.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримує повністю з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнаd з мотивів, викладених у письмових запереченнях та просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, при цьому повістка, яка надіслана рекомендованою кореспонденцією за адресою місця проживання, не була вручена з незалежних від суду причин «за закінченням терміну зберігання» (а.с.100-113), а тому відповідно до частини одинадцятої статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) слід вважати, що така повістка вручена належним чином.

Суд проводить розгляд справи без участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволені адміністративного позову слід відмовити, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 13 травня 2014 року звернулася в УПФ України в м. Луцьк із заявою про призначення пенсії відповідно списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Відповідачем прийнято рішення, оформлене протоколом № 3160 від 22 травня 2014 року про призначення ОСОБА_3 пенсії на пільгових умовах на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.24). Отже, ОСОБА_3, на підставі поданої її заяви органам ПФУ, призначена пільгова пенсія за віком за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Сторонами не заперечується право вказаної третьої особи на отримання пільгових пенсій. Проте, позивач посилається на набуття ними пільгового стажу до 01 січня 1992 року, тому вважає, що пенсія їм повинна призначатися на підставі статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, наведені посилання позивача безпідставні.

Так, порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 цього Закону. За змістом вказаної норми Закону особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особам, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці та мали або матимуть право на пенсію відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії призначаються за нормами цього Закону, виходячи з вимог віку та стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Аналізуючи зміст наведених законодавчих норм, стаття 100 Закону застосовується щодо визначення віку та пільгового стажу встановленого раніше діючим законодавством, однак, при призначенні, перерахунку пенсії застосовуються норми діючого законодавства, що не стосується порядку покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Для уникнення погіршення становища майбутніх пенсіонерів, та враховуючи, те що не запроваджені професійні та корпоративні фонди, пенсії в перехідний період повинні бути призначені за нормами цього Закону і при виконанні положень Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій що діяв до набрання чинності Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» набрав чинності 01 січня 1992 року, на його умовах та з цієї дати і розпочалось призначення пільгових пенсій.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було збережено пільгове пенсійне забезпечення для осіб, які мали право на пенсію за попереднім законом.

До набрання чинності Закону України «Про пенсійне забезпечення» пільгові пенсії призначалися у відповідності до Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року.

Відповідно до пункту 16 цього Положення на пільгових умовах мають право на пенсію за віком робітники і службовці на роботах з важкими умовами праці - за списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджених ОСОБА_2 Міністрів СРСР: чоловіки при досягненні 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Таким чином, станом на 01 січня 1992 року громадянка ОСОБА_3 не мала права на пенсію на пільгових умовах відповідно до вимог раніше діючого законодавства.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії громадянам призначаються та перераховуються на підставі заяви особи про призначення їй пенсії. Вказаною правовою нормою чітко визначено підставу призначення та перерахунку пенсії - заява особи.

В судовому засіданні встановлено, що у даних спірних правовідносинах третя особа ОСОБА_3 у 2014 році, маючи відповідний пільговий стаж та вік звернулася до відповідача про нарахування пільгової пенсії та відповідач призначив пенсію згідно із нормами діючого законодавства.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази та пояснення в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем протиправності оскаржуваних рішень про призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідність яких вимогам законодавства встановлено під час розгляду справи. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 2,11,17,71,160,162,163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Луцькпластмас» до Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання нечинним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 21 вересня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський