Справа № 817/852/13-а
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2013-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/852/13-а

01 квітня 2013 року 16год. 45хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Войтюк Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС-ЦУКОР"
до Гощанської МДПІ Рівненської області Державної податкової служби
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування податкових повідомлень-рішень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у лютому місяці 2013 року відповідачем була проведена позапланова документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 р. по 31.01.2013 р., за наслідками якої був складений акт № 85/2242/32522307 від 21.02.2013р.

На підставі висновку даного акта були винесені повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість, по податку на прибуток та по податку на доходу фізичних осіб. Позивач не погоджується з висновками акта та податковими повідомленнями рішеннями, при цьому зазначає, що при проведенні перевірки відповідачем не вірно застосовано норми Податкового кодексу України, які регулюють питання відображення операцій із відступлення прав грошової вимоги в бухгалтерському та податковому обліку. Поряд з тим, зауважив, що висновок податкового органу щодо подання позивачем розрахунків за формою 1-ДФ за 4 квартал 2012 року не в повному обсязі та в перекрученому вигляді, також не відповідає дійсності. Відтак на його думку висновки акта перевірки є надуманими та не обґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення не неправомірними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні обґрунтуванням в позовній заяві.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що дійсно, у позивача була проведена позапланова виїзна документальна перевірка за період з 01.10.2012 р. по 31.01.2013 р., в ході якої встановлено: завищення валових витрат, що призвело до заниження податку на прибуток, завищення податкового кредиту по податку на додану вартість, а також подання позивачем розрахунків за формою 1-ДФ за 4 квартал 2012 року не в повному обсязі та в перекрученому вигляді. Винесені повідомлення-рішення відповідач вважає правомірними, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Додатково представник відповідача у своїх запереченнях та в судовому засіданні пояснив, що основною підставою для висновків податкового органу про завищення валових витрат та завищення податкового кредиту слугувало невірне відображення позивачем операцій із відступлення прав грошової вимоги в бухгалтерському та податковому обліку, а зокрема включення ним до складу валових витрат за такими операціями сум ПДВ в складі договірної ціни. Також, зауважив, що розрахунки зроблені на підставі документів, наданих позивачем, а тому висновки акта перевірки є обґрунтованими.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає, що позов належить до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 р. по 31.01.2013 р., за результатами якої складений акт № 85/2242/32522307 від 21.02.2013р. (а. с. 9-24).

На підставі зазначеного акту, відповідачем 04.03.2013 року винесено податкові повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем «податок на прибуток » в розмірі 444 000,00 гривень (в тому числі за основним платежем 296 000,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 148 000,00 грн.); №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 14 713,50 гривень (в тому числі за основним платежем 9 809,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 4 904,50грн.); №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» в розмірі 1020,00 гривень (штрафна (фінансова) санкція).

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем норм чинного законодавства, а зокрема: пп. 139.1.6, п.139.1 ст. 139, п. 153.5 ст.153 Податкового кодексу України, встановлено заниження податку на прибуток за операціями із відступлення прав грошової вимоги, внаслідок включення сум податку на додатну вартість до складу валових витрат, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 296000 грн.; пп. 196.1.5 п. 196.1 ст. 196, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України, встановлено не здійснення розподілу сум податкового кредиту за оподаткованими/неоподаткованими операціями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в загальній сумі 9809 грн.; п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України встановлено подання звітності по податку з доходів фізичних осіб з перекрученими даними за 4 квартал 2012 року, за що застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1020,00 гривень.

Так, з пп.3.1.2. розділу 3 акту перевірки (витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування) вбачається, що в період з жовтня 2012 р. по січень 2013р. позивачем було укладено ряд договорів з ТОВ «ОСОБА_3 ХХІ» про відступлення прав вимоги, а саме про заміну кредитора у зобовязанні за якими ПП «Овас-цукор» відступило на користь ТОВ «ОСОБА_3 ХХІ» право вимоги виконання грошових зобовязань боржниками позивача у загальній сумі 8589675 грн. Розрахунки між позивачем та ТОВ «ОСОБА_3 ХХІ» за таке відступлення проведено шляхом зарахування однорідних грошових вимог на суму 8589675 грн. Копії обумовлених договорів з відступлення прав вимоги наявні в матеріалах справи. (а. с. 36-53 ).

Вказані суми за операціями із відступлення прав вимоги позивачем було відображено в податкових деклараціях з податку на прибуток, а саме в податковій декларації з податку на прибуток за 2012 р. включено до «інших доходів» - Додаток ІД до р.03.5 Декларації доходи отримані при першому відступленні права вимоги в сумі - 7403171 грн. та до «інших витрат» Додаток ІВ до р. 06.4.20 Декларації витрати, понесені при першому відступленні прав вимоги в сумі - 7403171 грн.; та в податковій декларації з податку на прибуток за 2013 р. включено до «інших доходів» - Додаток ІД до р.03.5 Декларації доходи отримані при першому відступленні права вимоги в сумі - 1223818 грн. та до «інших витрат» Додаток ІВ до р. 06.4.20 Декларації витрати, понесені при першому відступленні прав вимоги в сумі - 1223818 грн.

Згідно висновку відповідача, який міститься в згаданому вище акті перевірки, позивач в порушення пп. 139.1.6, п.139.1 ст. 139, п. 153.5 ст.153 Податкового кодексу України, включив у складі суми віднесених ним до валових витрат по операціям із відступлення права вимоги, суму податку на додану вартість, оскільки на думку, відповідача, сума грошових коштів право вимоги якої позивачем було відступлено для ТОВ «ОСОБА_3 ХХІ» містить в собі суму податку на додану вартість.

Однак, з такою правовою позицією відповідача, суд не погоджується. Зокрема, позивачем здійснювались операції з відступлення права вимоги грошових зобовязань, які не є операціями з придбання/виготовлення товарів/послуг, необоротних активів. В той же час, відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України визначено, що базою оподаткування податком на додану вартість є операцій з постачання товарів/послуг.

Такі операції регулюються ст.ст.512 519 ЦК України, згідно із якими кредитор у зобовязанні (в даному випадку Позивач) може бути замінений іншою стороною внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Оподаткування таких операцій регламентовано Податковим кодексом України, який містить як загальні правила формування валових витрат платниками податків так і спеціальні правила оподаткування для певного виду операцій.

Відповідно до пп.14.1.255. п.14.1. ст.14 ПК України відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

На думку суду, посилання податкового органу на норми пп.139.1.6 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України за якими до складу валових витрат не включаються суми податку на прибуток, а також податків, установлених п. 153.3 ст.153 та ст. 160 цього Кодексу; податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього такого Кодексу є помилковим, оскільки зазначена норма регулює порядок формування валових витрат саме при придбанні товарів (робіт, послуг) та є загальною.

По при те, позивачем здійснювались операції з відчуження права вимоги. Оподаткування таких операції регламентовано спеціальною нормою по відношенню до ст.139 ПК України п.153.5 ст.153 ПК України.

Згідно з нормами п.153.5 ст.153 ПК України, визначено, що з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами. При першому відступленні зобов'язань витрати, понесені платником податку - першим кредитором, визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, за фінансовими кредитами - у розмірі заборгованості за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення відповідно до вимог цього Кодексу, а за іншими цивільно-правовими договорами - у розмірі фактичної заборгованості, що відступається.

В зазначеній статті, на думку суду, законодавець розмежовує відступлення права товарної та грошової вимоги, яка уступається новому кредитору.

Частина 1 абзацу 2 наведеної норми регламентує відступлення товарної вимоги, тобто вимоги про необхідність поставки певних товарів (робіт, послуг) та вказує на необхідність включення до витрат договірної (контрактної) вартості таких товарів.

В той же час, ч. 2 регламентує саме відступлення грошових вимог, тобто вимоги про повернення коштів саме тому в цьому випадку витрати формуються у розмірі фактичної заборгованості, яка відступається.

Крім того, застосована позивачем методика обчислення валових витрат (віднесення всієї суми переданої заборгованості до їх складу) кореспондує із формуванням позивачем доходів від такої операції відповідно до п.153.5 ст.153 ПК України. Адже до складу доходів за ті ж самі періоди включена вся сума урегульованої заборгованості. І в даному випадку податковий орган не виокремлює з їх складу так званий «внутрішній ПДВ» та не встановлює завищення отриманих позивачем доходів.

Згідно із абз.2 пп.196.1.5. п.196.1 ст.196 Податкового кодексу України, не є обєктом оподаткування ПДВ операції з торгівлі за грошові кошти або цінні папери борговими зобов'язаннями, за винятком операцій з інкасації боргових вимог та факторингу (факторингових) операцій, крім факторингових операцій, якщо об'єктом боргу є валютні цінності, цінні папери, у тому числі компенсаційні папери (сертифікати), інвестиційні сертифікати, іпотечні сертифікати з фіксованою дохідністю, операції з відступлення права вимоги за забезпеченими іпотекою кредитами (позиками), житлові чеки, земельні бони та деривативи.

Як наслідок, операції з відступлення права вимоги не є операціями з придбання та/або виготовлення товарів/послуг, необоротних активів, оскільки з огляду на зміст пп.196.1.5. п.196.1 ст.196 ПК України, такі операції передбачають торгівлю борговими зобовязаннями, а тому не можуть бути базою для оподатковування податком на додану вартість.

Окремо, слід зауважити, що до такого ж самого висновку також прийшов центральний орган податкової служби в Україні. Так, ДПА України у своєму листі від 22.02.2011 р. № 4940/7/16-1517-26 ДПА України зазначило, що торгівля за грошові кошти борговими зобов'язаннями, згідно з підпунктом 196.1.5 пункту 196.1 статті 196 Кодексу не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість

Аналогічний висновок, міститься і у самому акті перевірки, тільки в іншому його розділі. Так, податковим органом на стор.10 ОСОБА_3 перевірки (абз.3) сформульовано твердження, що «в грудні 2012 року ПП «ОВАС-ЦУКОР» заключив договори про відступлення права вимоги з ТОВ «АГРО ХХІ», а саме заміна кредитора у зобовязанні (описано в пп.3.1.2. розділу 3 даного ОСОБА_3 перевірки). Відповідно до п.196.1.5. п.196.1 ст.196 Податкового кодексу України дана операція не є обєктом оподаткування податком на додану вартість.

Відтак, висновки акту перевірки у різних його розділах з приводу оподаткування одних і тих же операцій є відмінними, що в свою чергу, дає підстави стверджувати про вибіркове застосування відповідачем норм права, без нормативного поєднання із іншими нормами, що виступають регулятором таких відносин. Тому, на думку суду, до складу суми відступлених прав вимоги виконання грошових зобовязань суми ПДВ не включаються, а підстави для формування будь-яких зобовязань з податку на додану вартість за такими операціями у платника податків не виникають.

Поряд з тим, відповідачем було неправомірно застосовано до операцій, здійснених позивачем, з відступлення права вимоги положення ст. 199 «Пропорційне віднесення сум податку до податкового кредиту» ПК України.

Так, п.199.1 ст. 199 ПК України передбачено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях.

Отже, з наведеного положення п.199.1 ст. 199 ПК України вбачається, що обовязковими умовами для здійснення пропорційного віднесення сум податку до податкового кредиту є: по-перше, здійснення платником податків операцій з придбання та/або виготовлення товарів/послуг, необоротних активів, по-друге, часткове використання таких товарів, послуг в оподатковуваних операціях, а часткове ні.

Разом з тим, операція з відступленням прав вимоги грошових коштів не відповідає зазначеним умовам для застосування пропорційного віднесення сум податку до податкового кредиту, оскільки така операція не є операцією з придбання та/або виготовлення товарів/послуг, необоротних активів, а є за своєю суттю правочином позивача по заміні кредитора у грошовому зобовязанні, яка безпосередньо пов'язана із основною господарською операцією по здійсненню продажу, наданню позивачем товарів чи послуг боржникові. Тому є безпідставним, висновок відповідача з приводу часткового використання і часткового не використання отриманих товарів/послуг в оподатковуваних операціях, так як, придбані в грудні 2012 р. та січні 2013 р. товари та отримані послуги, за рахунок яких і було сформовано від сторнований відповідачем податковий кредит, були повністю використанні в господарській діяльності позивача, що не заперечується і самим відповідачем та вбачається з висновків акту перевірки.

Водночас, додатково слід звернути увагу, що підставою для висновку відповідача про порушення позивачем вимог чинного законодавства, при визначені податкового зобовязання з ПДВ в розділі 3.2.2. акту перевірки «Податковий кредит», слугувало безпідставне ототожнення поняття «Операції, що не є об'єктом оподаткування» та «Неоподатковувані операції».

Так, як зазначалося вище по тексту, операції з відступлення прав вимоги грошових коштів, зважаючи на зміст пп.196.1.5 п.196.1 ст. 196 ПК України, є операціями, що не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість. В той же час, неоподатковані операції, в розумінні ст. 199 Податкового кодексу України є операціями в яких придбаний та/або виготовлений товар/послуги не використовується в діяльності такого платника податків.

Відтак, беручи до уваги викладене, операції з відступлення права вимоги не мають жодного стосунку до формування податкового кредиту за звітний, ревізований період, оскільки, вони не є обєктом оподаткування. Тому, відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість є протиправним.

Крім того, на підтвердження правомірності дій позивача, було надано відповідні копії декларацій з податку на прибуток за 2012 р. та декларації з податку на додану вартість, що подавалися до податкового органу протягом 2011, 2012, 2013 років. (а. с.60-193), з яких вбачається, що позивачем включено до складу податкових зобовязань у попередніх періодах суми ПДВ за операціями з продажу/надання товарів чи послуг, які слугували підставою для виникнення стійкої грошової заборгованості, право вимоги якої і було відступлено позивачем на користь ТОВ «ОСОБА_3 ХХІ».

Щодо ж до застосування відповідачем штрафної санкції по податку на доходи фізичних осіб, то слід зазначити наступне. Підставою для винесення такого рішення, як вбачається із згаданого вище акту перевірки є подання позивачем розрахунків за формою 1-ДФ за 4 квартал 2012 року не в повному обсязі та в перекрученому вигляді. А зокрема, позивачем не повно відображено у формі 1-ДФ дохід виплачений самозайнятим особам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в четвертому кварталі 2012 р. Позивачем же, не спростовано викладені висновку акту перевірки та не надано розрахунки за формою 1-ДФ за 4 квартал 2012 року до суду для огляду.

Відповідно до п. 176.2. ст. 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Згідно п.119.2. ст. 119 Податкового кодексу України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Відтак, суд погоджується з відповідачем в частині правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з податку на доходи фізичних осіб.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст. 71 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов позивача слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Податкові повідомлення-рішення Гощанської МДПІ Рівненської області Державної податкової служби № та № від 04 березня 2013 року скасувати в повному обсязі з моменту їх прийняття.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача - приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС-ЦУКОР" із Державного бюджету судовий збір у розмірі 2288,91 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.