Справа № 2-а-474/11
Суддя: Федотова В. М.
Дата ухвалення: 2011-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2011 року м. Маріуполь

Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської Ради про визнання протиправними дій по відмові в перерахунку виплати та стягнення недоотриманих сум одноразової грошової допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними дії УПСЗН Приморського району Маріупольської міської Ради по відмові в перерахунку та доплаті сум грошової допомоги на оздоровлення та стягнути на його користь з відповідача недоотриману ним за 2009 та 2010 рік щорічну грошову компенсацію на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС в загальній сумі 7218 гривень.

Ухвалою суду від 15 лютого 2011 року позовні вимоги в частині поновлення строку для звернення до суду та зобовязання УПСЗН Приморського району Маріупольської міської Ради по відмові в перерахунку та доплаті сум грошової допомоги на оздоровлення та стягнути на його користь з відповідача недоотриману ним за 2009 та 2010 рік щорічну грошову компенсацію на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС в загальній сумі 7218 гривень, за період з 2009 року по 26 липня 2010 року, включно залишені без розгляду, щодо вимог за період з 27 липня 2010 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України відкрите скорочене провадження.

Представник відповідача УПСЗН Приморського району міста Маріуполя також в суд не зявився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності і письмові заперечення проти позову, в яких просив у його задоволенні відмовити. Доводи заперечень мотивував тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України. УПСЗН при виплаті допомоги керувалось Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року, якою встановлювались конкретні розміри виплат в твердій грошовій сумі. Оскільки УПСЗН є розпорядником бюджетних коштів, то мають діяти лише в межах бюджетних асигнувань.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році, у 2009 року мала 2 категорію, з 17 вересня 2010 року має 1 категорію та є інвалідом 3 групи, перебуває на обліку в УСЗН Приморського району Маріупольської міської Ради та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії передбачена щорічна допомога на оздоровлення в розмірі пяти

мінімальних заробітних плат, інвалідам 3 групи чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмірі мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно довідки УПСЗН Приморського району Маріупольської міськради, ОСОБА_2 були виплачені компенсаційні виплати на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони і інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 48 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення виплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд вважає необгрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від

26.07.1996 року № 836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яки є спеціальним законом, передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, зокрема, інвалідам 3 групи чотирьох мінімальних заробітних плат на момент виплати, учасникам ліквідації наслідків аварії 2 категорії - пяти мінімальних заробітних плат. Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені інші розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента України Про Єдиний державний реєстр нормативних актів від

27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідні Закони України, якими встановлювались розміри мінімальної заробітної платні в державі, а не вищезазначені постанови КМУ № 562 та №836.

Тому посилання відповідача на цю постанову судом не приймається та оцінка правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи, здійснюється на підставі пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України та статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, неправомірність дій відповідача по виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в іншому розмірі, ніж визначено ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є очевидною.

Так, виходячи із вимог ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_2 мали бути виплачені.

Так, згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач в позовній заяві звернувся до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 2009 року, але поважності причин пропуску строку на звернення до суду не обґрунтовує, тобто частина позовних вимог заявлена позивачем перебуває за межами строку звернення до суду, позивач пропустив шестимісячний строк.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 27 липня 2010 року грошову допомогу на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за

рахунок коштів Держбюджету, оскільки відповідно до ст. 68 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Так, суд не приймає посилання представника відповідача на відсутність бюджетного фінансування в обсязі передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючою законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10, 11, 161-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської Ради, які виразились у відмові здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_2 щорічної компенсації на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних палат з 27 липня 2010 року.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської Ради за рахунок коштів державного бюджету України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 недоотриману щорічну грошову допомогу на оздоровлення з 27 липня 2010 року.

На постанову може бути подана апеляція до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення або з моменту отримання копії постанови.

Суддя: В.М. Федотова