Справа № 2а/0370/1247/12
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2012-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2012 року Справа № 2а/0370/1247/12

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

при секретарі судового засідання Ковальчуку С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії Хліб України ОСОБА_4 комбінат хлібопродуктів до ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України Волинської області про визнання недійсною та скасування податкової вимоги від 13 квітня 2012 року № 11,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії Хліб України Володимир - Волинський комбінат хлібопродуктів (далі - ДП ДАК Хліб України ОСОБА_4 комбінат хлібопродуктів, підприємство) звернулося з позовом до ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі -ОСОБА_4 ОДПІ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України Волинської області (далі - ОСОБА_4 управління ДКСУ Волинської області) про визнання недійсною та скасування податкової вимоги від 13 квітня 2012 року № 11.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до податкової вимоги ОСОБА_4 ОДПІ від 13 квітня 2012 року № 11 узгоджене грошове зобовязання ДП ДАК Хліб України ОСОБА_4 комбінат хлібопродуктів становить 450 950,38 грн., з них з податку на додану вартість (ПДВ) 22 572,38 грн., та з повернення бюджетної позички, виданої на закупівлю сільгосппродукції за державним контрактом 1994 року, - 428 377,98 грн. Однак позивач вказує, що у податкового органу відсутні будь-які правові підстави для винесення такої вимоги, оскільки в 1994 році підприємство бюджетної позички на закупівлю сільгосппродукції за державним контрактом не отримувало. Крім цього, протягом 2010-2011 років податковим органом не нараховувалися податкові зобовязання на заявлену у податковій вимозі суму, а актами перевірок за вказаний період відповідачем не зафіксовані факти порушень бюджетного законодавства та не встановлено наявність бюджетної заборгованості ДП ДАК Хліб України ОСОБА_4 комбінат хлібопродуктів перед Державним бюджетом України. Узгодження вказаної у вимозі суми податкового боргу ні податковим, ні іншим контролюючим органом не здійснювалося.

Позивач із посиланням на статтю 6 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» вказує на те, що сума заборгованості за бюджетною позичкою податковим зобовязанням не визначена, узгодження цієї суми не проводилося, а тому просить визнати недійсною та скасувати безпідставну податкову вимогу від 13 квітня 2012 року № 11.

У письмовому запереченні проти позову (а.с.35-36) відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що на адресу ОСОБА_4 ОДПІ надійшло повідомлення Володимир-Волинського управління ДКСУ Волинської області про наявність станом на 01 квітня 2012 року заборгованості підприємства перед державою за бюджетною позичкою, наданою на поворотній основі на закупівлю сільгосппродукції за держконтрактами 1995-1997 років. За даними звітів та архівів надходжень з 2002 року ця заборгованість становить 428 377,98 грн., в тому числі за 1995 рік 91 417,51 грн., за 1997 рік 336 960,47 грн. Сума заборгованості підтверджена ухвалою господарського суду Волинської області від 19 червня 2008 року, якою визнано грошові вимоги Володимир-Волинського управління ДКСУ Волинської області у сумі 428 377,98 грн., а ухвалою цього суду від 25 січня 2012 року припинено провадження у справі про банкрутство ДП ДАК «Хліб України» ОСОБА_4 комбінат хлібопродуктів. Заборгованість боржником не погашена, у звязку із чим ОСОБА_4 управлінням ДКСУ Волинської області винесено подання від 11 квітня 2012 року № 2 про здійснення до підприємства заходів щодо стягнення простроченої заборгованості. Відповідно до пункту 59.2 статті 59 ПК України ОСОБА_4 ОДПІ надіслано боржнику податкову вимогу від 13 квітня 2012 року № 11 на загальну суму 450 950,38 грн., з них 449 153,01 грн. основний платіж, а 1 225,17 грн. штрафні санкції.

Відповідач вважає, що діяв у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений законом, а тому у задоволенні позову просив відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю з підстав, вказаних у позовній заяві, позов просить задовольнити. Представник ОСОБА_1 суду додатково пояснила, що 13 квітня 2012 року підприємство сплатило кошти у сумі 23 000,00 грн., а тому податковий борг з ПДВ у нього був відсутній. Податкова вимога сформована безпідставно не лише за договором позики з бюджету 1994 року, а й з ПДВ.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнає з підстав, викладених у письмовому запереченні проти позову, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Суду додатково пояснив, що податковий борг з ПДВ виник у звязку із несплатою штрафних санкцій, визначених податковим повідомленням-рішенням від 29 березня 2012 року № /1093, а також наявністю боргу за договорами про розстрочення грошових зобовязань за основним платежем та процентами. Позивач сплатив суму боргу, однак уже після формування податкової вимоги, тобто, на час її формування податковий борг з ПДВ існував.

Представник третьої особи ОСОБА_3 позов вважає необґрунтованим та пояснює, що упродовж 2006-2011 років органами Державного казначейства України проводилася робота по стягненню з позивача заборгованості за бюджетними позичками 1995-1997 року. На підтвердження доводів посилається на акти звірки заборгованості станом на 01 квітня 2004 та 01 вересня 2004 року, згідно з якими заборгованість становила 459 105,80 грн. З листопада 2006 року підприємство відмовляється від підпису актів звірки. Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 22 грудня 1995 року № 1034 та від 25 травня 1996 року № 562 підприємству зменшено заборгованість на 30 727,82 грн., в результаті чого вона становить 428 377,98 грн. Грошові вимоги Володимир-Волинського УДКСУ Волинської області визнано ухвалою господарського суду Волинської області від 19 червня 2008 року. Заборгованість станом на 01 квітня 2012 року не повернена, що і змусило звернутися із поданням до ОСОБА_4 ОДПІ про здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості. Проте у податковій вимозі від 13 квітня 2012 року № 11 неправильно визначено найменування заборгованості. Документи для стягнення бюджетної заборгованості надано ОСОБА_4 ОДПІ у повному обсязі (а.с.53-56).

Заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 07 червня 1999 року виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради Волинської області зареєстровано як юридичну особу ДП ДАК «Хліб України» ОСОБА_4 комбінат хлібопродуктів, що підтверджується копіями свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.13-14).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача як субєкта владних повноважень, суд перевіряв їх на відповідність критеріям, закріпленим у статті 2 КАС України та прийшов до висновку, що відповідачем не доведено правомірність винесення податкової вимоги з огляду на таке.

Основним завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (стаття 2 Закону України від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»).

Права податкових органів у звязку із реалізацією ними покладених завдань визначені статтею 20 Податкового кодексу України (ПК України).

Так відповідно до підпункту 20.1.28 пункту 20.1. статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право: застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Бюджетного кодексу України у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

Частиною девятою статті 17 Бюджетного кодексу України визначено: «Прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб'єкта господарювання органами державної податкової служби, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб'єкта господарювання. Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) не поширюється».

З метою забезпечення виконання статті 17 Бюджетного кодексу України прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 02 березня 2011 року N 174, якою затверджено Порядок обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками / фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості. Згідно з пунктом 15 Порядку прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками / фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою / фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені пунктом 10 цього Порядку за встановленою згідно з додатком 1 формою.

Відповідно до пункту 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу, яка визначає джерела сплати податкового боргу та порядок стягнення податкового боргу за рахунок таких джерел.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що органи податкової служби наділені повноваженнями щодо стягнення простроченої заборгованості за бюджетними позиками (кредитом) за правилами, визначеними ПК України для погашення податкового боргу, що включає звернення стягнення як на кошти боржника, так і на його майно.

Як встановлено судом, 13 квітня 2012 року ОСОБА_4 ОДПІ сформовано податкову вимогу № 11, якою повідомлено ДП ДАК «Хліб України» ОСОБА_4 комбінат хлібопродуктів про наявність станом на 23 квітня 2012 року податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобовязаннями у сумі 459 950,38 грн., в тому числі з ПДВ - у сумі 22 5775,03 грн., з них основний платіж становить 20 775,03 грн., штрафні санкції у сумі 1 225,17 грн., пеня 572,20 грн., а також заборгованості за бюджетними позичками, виданими на закупівлю сільгосппродукції за державним контрактом 1994 року 428 377,98 грн. (а.с.7).

Формуванню податкової вимоги передувало звернення Володимир-Волинського управління ДКСУ Волинської області з поданням від 11 квітня 2012 року № 2 (а.с.37) про здійснення ОСОБА_4 ОДПІ заходів стягнення простроченої заборгованості, яка станом на 01 квітня 2012 року становить 428 377,98 грн.

Наказом Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України, Міністерства сільського господарства і продовольства України від 12 липня 1995 року N 119/109/193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 1995 року за N 334/870, затверджено Порядок надання і повернення бюджетної позички для фінансування державного контракту 1995 року на поставку до державних ресурсів зерна, сортового і гібридного насіння зернових культур», а наказом Міністерства сільського господарства і продовольства, Міністерства фінансів та Державної акціонерної компанії "Хліб України" від 04 березня 1997 року N 70/54/18, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 червня 1997 року за N 212/2016, - Порядок надання бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна і сортового насіння за державним замовленням 1997 року. Зазначеними наказами визначено порядок та умови надання і повернення безвідсоткової бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна і сортового насіння, що здійснювалася через органи Державного казначейства України у межах коштів, передбачених на цю мету, на умовах забезпечення повернення, цільового і ефективного використання коштів на підставі укладених договорів.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 19 червня 2008 року у справі № 1/116-Б про визнання банкрутом ДП ДАК «Хліб України» ОСОБА_4 комбінат хлібопродуктів визнано грошові вимоги Володимир-Волинського управління Державного казначейства України у Волинській області у сумі 428 377,98 грн. до підприємства за державними контрактами 1995 та 1997 років (а.с.38-39). Ухвалою цього суду від 25 січня 2012 року припинено провадження у справі про банкрутство (а.с.40).

На час формування відповідачем податкової вимоги, останній не керувався Законом України від 21 грудня 2000 року N 2181-III «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», як це вважає позивач, оскільки цей Закон втратив чинність у звязку із набранням чинності 01 січня 2011 року ПК України.

За правилами статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може не надсилатися, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Якщо контролюючий орган, що визначив суми грошового зобов'язання платника податків, не є органом державної податкової служби, такий контролюючий орган надсилає відповідному органу державної податкової служби подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого орган державної податкової служби надсилає податкову вимогу. Форма зазначеного подання затверджується Кабінетом Міністрів України. Податкова вимога надсилається платнику податків у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки (пункти 59.1 -59.3 статті 59 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.153 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Суд зазначає, що грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України ).

Як визначено підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим зобов'язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Згідно зі статтею 6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов'язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Таким чином, системний аналіз вказаних норм дає підстави зробити висновок про те, що податковим боргом є лише узгоджене та своєчасно не сплачене грошове зобов'язання зі сплати податків, зборів, санкцій за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. При цьому відповідно до статті 41 ПК України контролюючими органами є органи державної податкової служби та митні органи. Форма подання для контролюючих в розумінні ПК України органів визначена Порядком надіслання органам державної податкової служби подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків та інформації про скасування або зміну суми нарахованого грошового зобов'язання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1237 відповідно до пункту 59.2 статті 59 та пункту 60.7 статті 60 ПК України. Ця форма відмінна від тієї, що визначена Порядком обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками / фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2011 року N 174.

Разом з тим, податкова вимога від 13 квітня 2012 року № 11 була винесена відповідачем щодо повернення бюджетних позичок, виданих на закупівлю сільгосппродукції. Заборгованість, про яку йдеться в позові, є бюджетною, а не податковою заборгованістю.

Суд вважає, що хоч право на стягнення простроченої заборгованості за бюджетними кредитами (позиками), надане органам податкової служби в порядку, встановленому главою 9 розділу ІІ ПК України, проте підпункт 95.2 статті 95 цього Кодексу не пов'язаний з повноваженнями податкового органу на винесення податкової вимоги на бюджетну заборгованість, оскільки вказана норма встановлює терміни стягнення податкового боргу (60 днів з дня направлення вимоги), а на стягнення простроченої заборгованості за бюджетними кредитами (позиками) в силу статей 17, 50 Бюджетного кодексу України не поширюється позовна давність.

Оскільки зазначена заборгованість не є податковим боргом, то відповідач не мав повноважень на винесення оскаржуваної податкової вимоги.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до оскаржуваної вимоги відповідач вимагав повернення бюджетних позичок за державним контрактом 1994 року, однак матеріалами справи не підтверджується наявність заборгованості позивача за вказаний період, що також свідчить про протиправність такої вимоги. У судовому засіданні представник відповідача зазначає, що мала місце описка у податковій вимозі стосовно року надання бюджетної позики, однак у суду відсутні підстави приймати такі твердження до уваги, оскільки будь-яких дій щодо виправлення цієї описки податковим органом вжито не було.

Перевіряючи наявність підстав для формування податкової вимоги стосовно податкового боргу з ПДВ суд встановив наступне.

На підставі звернення підприємства та відповідно до рішення ОСОБА_4 ОДПІ 03 лютого 2012 року було укладено договір № 4/10/24-008 (а.с.44) про розстрочення грошових зобовязань (податкового боргу) у сумі 84 446,00 грн., визначених у податковому повідомленні рішенні від 24 січня 2012 року № НОМЕР_1 (а.с.78), та договір від 29 лютого 2012 року № 15/10/24-008 (а.с.45) про розстрочення податкового боргу у сумі 23 777,61 грн. за декларацію за січень 2012 року (а.с.74). Актом від 23 березня 2012 року № 58/16-00951422 про результати документальної невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ (а.с.46-47) було встановлено факт несвоєчасної сплати податкового зобовязання за декларацією з ПДВ за грудень 2011 року (а.с.46-47, 76-77.) За наслідками перевірки прийнято податкове-повідомлення-рішення від 30 березня 2012 року № /1093 у сумі 1 224,67 грн. (а.с.48).

Аналізуючи зворотний бік облікової картки позивача з ПДВ, суд встановив, що станом на 01 квітня 2012 року у позивача відсутня недоїмка (а.с.51). У квітні 2012 року за договором про розстрочення від 03 лютого 2012 року № 4/10/24-008 нараховано 14 073,83 грн., за договором про розстрочення від 29 лютого 2012 року № 15/10/24-008 - 7 925,87 грн., пеню (проценти) за розстрочення у сумі 572,20 грн., а також штрафні санкції у сумі 1224,67 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням від 30 березня 2012 року № /1093 (а.с.51). Підприємством сплачено штрафні санкції у повному обсязі 06 квітня 2012 року, про що відмічено в обліковій картці, а 13 квітня 2012 року - ще 23 000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 175; операцію проведено банком того ж дня (а.с.80-81). Цим платежем не лише погашено недоїмку та пеню, а й станом на 13 квітня 2012 року на день формування податкової вимоги спричинено в обліковій картці переплату у сумі 249,21 грн. (а.с.52). Загалом станом на 13 квітня 2012 року в обліковій картці підсумкові рядки графи 5 «Недоїмка» та графи 11 «Залишок пені» не містять даних про наявність у платника податків боргу, як про це вказано у податковій вимозі від 13 квітня 2012 року № 11.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що у відповідача відсутні відповідні повноваження щодо винесення податкової вимоги щодо боргу за бюджетними позиками, виданими на закупівлю сільгосппродукції; крім того, наявність заборгованості позивача за бюджетними позиками 1994 року не підтверджена, а станом на 13 квітня 2012 року податковий борг з ПДВ був відсутній, що підтверджується зворотнім боком облікової картки підприємства з ПДВ; ці докази надав сам відповідач, а отже формувати та надсилати податкову вимогу 13 квітня 2012 року № 11 (була надіслана платнику податків фактично лише 20 квітня 2012 року згідно з фіскальним чеком № 9467 а.с.41), у відповідача не було підстав. Відтак з урахуванням повноважень суду, визначених частиною другою статті 162 КАС України, позов слід задовольнити шляхом визнання протиправною та скасування податкової вимоги ОСОБА_4 ОДПІ від 13 квітня 2012 року № 11.

Керуючись статтями 2, 71, частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби від 13 квітня 2012 року № 11.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 29 травня 2012 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк