Справа № 22-а-27466/11
Суддя: Воробйова Н. С.
Дата ухвалення: 2011-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду

Київської області у складі:

головуючого: судді Воробйової Н.С.,

суддів: Семенцова Ю.В., Ігнатченко Н.В.,

розглянула в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за

апеляційною скаргою управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради

Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2

вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління

соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про визнання

протиправною бездіяльності та зобовязання про визнання дій протиправними та виплату

недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, -

встановила:

У березні 2010 році позивач звернувся у суд з позовом в якому посилався на те, що він є

учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є інвалідом другої

групи, причина інвалідності - захворювання повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії

на Чорнобильській АЕС і відповідально до законодавства має право на одноразову компенсацію

в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент встановлення

інвалідності, але відповідачем виплачено компенсацію у значно нижчому розмірі. Оскільки

відповідач не проводив виплату вказаної грошової компенсації у передбаченому законом

розмірі, у звязку з чим позивач просив суд визнати дії відповідача у відмові перерахунку

одноразової компенсації незаконними та зобовязати провести нарахування та стягнення з

управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на

користь позивача недоплачену суму одноразової компенсації при встановленні другої групи

інвалідності у розмірі 33195 грн. 60 коп.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 вересня 2010

року позов задоволено частково. Визнано неправомірною відмову управління соціального

захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області у проведенні перерахунку та

виплаті одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,

які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі передбаченому ч. 1 ст. 48

"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи". Зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату одноразової

компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами

внаслідок Чорнобильської катастрофи на користь ОСОБА_1 в розмірі 23340 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить

скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти

нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова

суду - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена одноразова компенсація

учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами другої трупи

внаслідок Чорнобильської катастрофи - 45 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної

заробітної плати визначається на момент встановлення інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на

Чорнобильській атомній електростанції, що підтверджується копією посвідчення (категорія 1)

серія А № 116283 від 21 травня 2008 року та встановлено другу групу інвалідності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у

спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності вирішується

Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності,

відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і

службові особи зобовязані діяти лише на підставі,* в межах повноважень та у спосіб, що

передбачені Конституцією та законами України.

Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаною вище постановою

Кабінету Міністрів України, суперечить вимогам ст.48 Закону та іншим нормам Законів.

Зазначена одноразова компенсація при встановленні другої групи інвалідності внаслідок

Чорнобильської катастрофи на АЕС виплачується управлінням соцзахисту населення в тих

розмірах, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року за

№ 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи" за 2008 рік.

Судом встановлено, що одноразову компенсацію позивач, ОСОБА_1, отримав 13 травня

2008 року в розмірі 284 грн. 40 коп., що підтверджено матеріалами справи.

Ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет

України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове

спрямування цих видатків.

Але, законами про Державний бюджет України на відповідний рік розмір вказаної допомоги

не визначений, як наприклад, розмір одноразової грошової допомоги ветеранам війни, н^^іих

поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального

захисту".

Крім того, ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" надає Кабінет Міністрів право визначати порядок

застосування цього Закону, але не делегує йому повноважень щодо визначення розміру

допомоги на оздоровлення, встановленої цим Законом.

Відповідно до ст. 71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не може

призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Слід зазначити, що п.28 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на

2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені зміни до

ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи", якими було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення

виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Але за рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10-рп визнано

не конституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008

рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в т.ч. п.28 розділу 2 цього

Закону, яким було внесено вказані вище зміни до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний

захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України,

остаточним і не може бути оскаржене.

Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними

актами, то суд обґрунтовано вважав, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню

саме положення ст.48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" та положення зазначених вище Законів про

встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови Кабінету Міністрів України.

Разом з цим, визначені постановою Кабінету Міністрів № 836 розміри щорічної допомоги на

оздоровлення залишалися тривалий час незмінними, хоча розмір мінімальної заробітної плати

неодноразово змінювався, а з 2005 року постановою Кабінету Міністрів № 562 розмір цієї

допомоги був змінений, але всупереч ст.48 Закону він також визначений у твердій грошовій

сумі, не змінювався цей розмір Кабінетом Міністрів України і на 2008 рік.

Крім того, відсутність належного фінансування виплат, передбачених Законом України

"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи", не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Судом враховуються також ті обставини, що виплату вказаної допомоги позивачу в розмірі

248 грн. 40 коп. було проведено у вересні 2008 року, про що вказано вище в постанові, а за

ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані

неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України

рішення про їх неконституційність, тобто, в даному випадку з 22 травня 2008 року.

Отже, враховуючи наведене, управління соцзахисту населення повинно було виплачувати

позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із розміру мінімальної заробітної плати

на момент виплати.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині

задоволення позовних вимог щодо стягнення конкретної суми в розмірі 23340 грн. 60 коп., як різницю між, фактично виплаченою сумою та належною сумою відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки суд не вправі визначати розмір грошової суми, яку належить нарахувати та виплатити позивачу, в звязку з тим, що вчинення цієї дії є виключною компетенцією тільки управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування рішення суду від 2 вересня 2010 року та винесення нової постанови.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради

Київської області задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 вересня 2010 року

в частині зобовязання управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради

виплатити ОСОБА_1 - 23340 грн. 60 коп. скасувати та постановити в цій

частині нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління

соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про стягнення

одноразової компенсації у розмірі 23340 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 вересня

2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути

оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом

двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий

Судді