Справа № 2а-5287/10/1270
Суддя: Дяченко С.П.
Дата ухвалення: 2010-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2010 року справа №2а-5287/10/1270

зал судового засідання №5 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Дяченко С.П.,

суддів: Сіваченко І.В., Шишова О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2010 року про закриття провадження по адміністративній справі №2а-5287/10/1270 за позовом ОСОБА_2 до Луганського обласного військового комісаріату про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28.07.2010 р. закрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Луганського обласного військового комісаріату про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певні дії, розяснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства за місцем реєстрації, а також те, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про закриття провадження у справі, дійшов до висновку, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивачем на зазначену ухвалу подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення скасувати, направити справу до суду першої інстанції для розгляду за суттю.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

В червні 2007 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Луганського обласного військового комісаріату про визнання дії Луганського обласного військового комісаріату в частині п.2 Протоколу № 15 рішення житлової комісії Луганського обласного військового комісаріату від 05.11.2004 р. незаконними, зобов'язати житлову комісію Луганського обласного військового комісаріату поновити позивача в черзі на житло з 29.12.1998р.

Постановою Слов'яносербського районного суду Луганської області від 03.07.2008 р., залишеною без змін , ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.09.2008 р., позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.03.2010р. постанову Слов'яносербського районного суду Луганської області від 03.07.2008 р., ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.09.2008 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Повертаючи справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України зазначив, що суди під час розгляду справи не встановили, коли позивача визнано таким, що потребує поліпшення житлових умов і яким органом повинно вирішуватися питання про взяття на квартирний облік. Крім того, запропонували з'ясувати чи буде вирішення даного спору належати до компетенції адміністративного суду.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових та службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин. Публічно-правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві. Змістом будь-яких правових відносин є врегульованих правом взаємні права, інтереси, обов'язки та заборони суб'єктів суспільства у цих правовідносинах. Відповідно, зміст публічно-правових відносин складається з взаємних публічних прав, інтересів, обов'язків та заборон суб'єктів суспільства у певних публічно-правових відносинах.

Отже, у публічно-правових відносинах одна особа має та реалізує певні публічні права чи інтереси, а інша особа відповідно виконує певні публічні обов'язки або дотримується публічних заборон. У разі невиконання останньою особою своїх публічних обов'язків або недотримання публічних заборон вона порушує публічні права чи інтереси першої особи, яка не в змозі їх належним чином реалізувати. За цих обставин ця особа маг право подати до суду адміністративний позов на захист своїх порушених публічних прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин. Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, наприклад приватного цивільного чи господарського права, інтересу відповідно до вказаних норм Цивільного чи Господарського кодексів України, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інше.

Згідно ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_4 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство - діяльність судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 1 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

З наведених норм вбачається, що справою адміністративної юрисдикції може бути спір, який виник між конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх публічних прав та обов'язків у конкретних публічно-правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно законодавчо зобов'язані виконувати вимоги, приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції відносно іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Із змісту позовної заяви вбачається, що фактично предметом позовних вимог є незгода позивача з тим, що відповідач зняв його з квартирного обліку за відсутністю підстав для поліпшення його житлових умов.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того , що вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позовні вимоги містять спір про право на отримання житла, яке повинно вирішуватись в за нормами цивільно-процесуального законодавства.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвала прийнята з дотриманням норм матеріального, процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду, не вбачається.

Керуючись ст. 195-196, п.1 ч.І ст. 199, ст. 200, п.1 ч.І ст. 205. ст. 206, ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2010 року про закриття провадження по адміністративній справі №2а-5287/10/1270 за позовом ОСОБА_2 до Луганського обласного військового комісаріату про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: С.П. Дяченко

Судді: І.В. Сіваченко

ОСОБА_5