Справа № 2-а-523/10
Суддя: Колос Ю. А.
Дата ухвалення: 2010-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-523/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2010 року Шишацький районний суд Полтавської області у складі головуючого - судці Колоса Ю.А., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Шишацькому районі Полтавської області про визнання неправомірними дій та зобовязання відповідача нарахувати і виплатити підвищення до пенсії дитині війни ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання підвищення в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Всупереч Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. та 22.05.2008 року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»», в тому числі й щодо зупинення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та всупереч ст. 22 Конституції України, з 2006 року по даний час відповідач здійснював нарахування та виплату всупереч законодавству.

У звязку з наведеним позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача і просить визнати дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії протиправними, зобовязати управління Пенсійного фонду України в Шишацькому районі здійснити нарахування та виплатити їй 30% надбавку до пенсії за період з 01.01.2006 року по день розгляду справи та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В письмових запереченнях на позов відповідач проти позову заперечив, посилаючись на пропуск позивачкою шестимісячного строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів, встановленого ст.99 КАС України.

Крім вказаних аргументів відповідач обґрунтовував свої заперечення нормами ст. 19 Конституції України, п.2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах №8-2 від 30.04.2002 року в частині завдань Пенсійного фонду України щодо ефективного та цільового використання коштів, ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині застосування розміру мінімальної пенсії за віком, ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в частині забезпечення державних соціальних гарантій за рахунок коштів Державного бюджету України.

З урахуванням викладених у письмових запереченнях доводів, відповідач просив у задоволенні позову відмовити та розглянути справу за відсутності представника відповідача.

В судове засідання позивачка не зявилась, в письмовій заяві до суду підтримала свої вимоги і просила розглянути справу за її відсутності.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Позивачка має статус «Дитини війни», що підтверджується копією пенсійного посвідчення, а тому, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», вона має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2006 рік зупинено. 19.01.2006 року до статті 110 цього Закону було внесено зміни, які набрали чинності 15.03.2006 року, згідно з якими, пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної ОСОБА_2 України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» запроваджені не були. Закон України «Про Державний бюджет на 2006 рік» з відповідними змінами неконституційним не визнаний та діяв протягом 2006 року.

оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а після вказаної дати передбачені нею виплати запроваджені не були.

Крім того, надаючи перевагу Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» з відповідними змінами, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної ОСОБА_2 України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Виходячи з наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, які стосуються виплати доплати до пенсії за 2006 рік.

Позовні вимоги щодо здійснення доплати до пенсії за 2007 - 2008 роки підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону У країни «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону, було зупинено.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правових актів, застосуванню підлягає правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України УПФУ в Шишацькому районі Полтавської області було зобовязане нараховувати та виплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ця норма втратила чинність і не підлягала застосуванню.

Натомість, як вбачається з заперечення відповідача, у 2007 році така доплата позивачці взагалі не здійснювалась.

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в іншій редакції, відповідно до якої, дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Виходячи із зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від

22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ в Шишацькому районі Полтавської області було зобовязане нараховувати та виплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ця норма втратила чинність і не підлягала застосуванню.

До 22.05.2008 року, тобто, до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачці доплати, передбачені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», діяв на підставі та у відповідності з законодавством, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії за період з

01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Всупереч вимогам закону, у 2008 році відповідачем виплата позивачці доплати до пенсії проводилася на підставі п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» не в повному розмірі.

В частині здійснення доплати до пенсії за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року та з 01.01.2010 року по день розгляду справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції від

державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат, згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни», залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009-2010 роках дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідач при виплаті позивачці підвищення до пенсії у 2009 - 2010 роках керувався п.8 постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 р. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», яким встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 грн., з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 грн.

При цьому слід враховувати, що п.6 ч.І ст.92 Конституції України передбачено, що виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна ОСОБА_2 України. Конституція не надає ОСОБА_2 України права делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином, доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, суд до уваги не приймає, оскільки чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає, а тому наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав. За змістом ч.І ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», у тому числі і право на отримання 30% доплати до пенсії.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за №8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням - забезпечення призначення та виплати пенсії. Отже, обовязок по нарахуванню та виплати доплати до пенсії, яка передбачена Законом України «Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Державні соціальні гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, зокрема державна пенсія є основним джерелом існування, а додаткова пенсія - додатком до основного джерела існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня, передбаченого статтею 48 Конституції України, тому право на соціальний захист не може бути обмежено і строк позовної давності на соціальні виплати не поширюється.

У відповідності до ч,2 ст.87 Закону України від 05.11.1991 р. №1788-ХІІ «Про пенсійне

Сплачене держмито підлягає частковому відшкодуванню позивачці за рахунок Державного бюджету України (ст.94 КАСУ).

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про соціальний захист дітей війни", ст.ст. 8, 22, 55, 95 Конституції України, а також ст.ст. 94, 99, 100, 160, 161, 183-2 та 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Шишацькому районі Полтавської області про визнання неправомірними дій та зобовязання відповідача в належному розмірі нараховувати і виплачувати підвищення до пенсії дитині війни - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Шишацькому районі Полтавської області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Шишацькому районі Полтавської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.І ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та провести відповідні виплати за періоди: з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року; з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року; з 01 січня 2009 року 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 29 листопада 2010 року включно з урахуванням виплат, фактично здійснених у 2008-2010 роках.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 03 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду винесена в порядку скороченого провадження підлягає негайному виконанню.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку через Шишацький районний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-ти денний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Г оловуючий