Справа № 2а/1770/1253/2012
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2012-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/1253/2012

03 травня 2012 року 18год. 25хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В. В. за участю секретаря судового засідання Маньковського Д.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 УКРАЇНА"
до Державна податкова інспекція у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби
про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Україна» звернувся до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби з адміністративним позовом про визнання недійсним та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.03.2012р. №, №, № та №.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після проведення камеральних перевірок декларацій з податку на додану вартість за грудень 2010р., квітень, липень та серпень 2011р. відповідачем складені акти від 17.02.2012р. за №503/15-200/33680817, №504/15-200/33680817, №505/15-200/33680817, №506/15-200/33680817, в яких вказано про порушення позивачем п.102.5 ст.102 п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України. Матеріали даних актів камеральних перевірок стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, в яких зменшено відємне значення податку на додану вартість, яке обліковується більше строку давності (1095 днів) та виникло у березні 2008р. на 775 грн., червні 2008р. на 2 500 грн., липні 2008 р. на 138 927 грн. та листопаді 2010р. на 305 761 грн.

Вказує на те, що висновок відповідача про порушення позивачем п.102.5 ст.102 п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України є безпідставним. Зазначає, що п.102.5 ст. 102 Податкового кодексу встановлює, що заяви про повернення надмірно сплачених грошових зобовязань або про їх відшкодування, можуть бути подані не пізніше 1095-го дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування. Стверджує про те, що декларування відємного значення ПДВ не підпадає під дію п.102.5 ст.102 ПКУ, оскільки позивач не подає заяви про повернення надміру сплачених грошових зобовязань з ПДВ чи про їх відшкодування, бо таке право ще не виникло; задекларована відємна сума ПДВ не є сумою надміру сплачених грошових зобовязань чи відшкодування таких зобовязань; пунктом 14.1.115 Податкового кодексу встановлено, що надміру сплачені грошові зобовязання, про які йдеться в п.102.5 ст.102 ПКУ це суми коштів, які на певну дату сплачені до бюджету понад нараховані суми грошових зобовязань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Пункт 200.3 ст.200 ПКУ передбачає, що при від'ємному значенні суми ПДВ така сума за відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду без обмежень строком давності.

Вказує, що спірні суми відємного значення ПДВ були задекларовані в умовах дії Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ, в якому існувала норма пп.15.3.1 ст.15, яка по змісту така сама як і п.102.5 ст.102 ПКУ. На думку позивача пп.15.3.1 ст.15 Закону №2181 і п.102.5 ст.102 Податкового кодексу встановлюють тільки правило про повернення сум податків, що були надмірно (надлишково) сплачені до бюджету, і встановлюють граничні строки для подання заяви про повернення надміру сплачених податків, тобто їх переплати.

Позивач зазначив, що терміни, передбачені Податковим кодексом для проведення камеральних перевірок, минули, перевірки проведені з перевищенням законодавчо встановленого строку, і за відсутності підстав для проведення камеральних перевірок. Вказує на їх невідповідність вимогам Податкового кодексу України та порушення відповідачем вимог ст. 19 Конституції України при призначенні та проведенні перевірки.

На таких підставах просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Подав заперечення. Вказав, що враховуючи загальну позовну давність, встановлену ст.257 Цивільного кодексу України тривалістю у 3 роки, а також положення п.102.5 ст. 102, п.200.3 ст.200 ПКУ, платник не може заявити до відшкодування або використати для погашення податкових зобовязань залишок відємного значення після завершення терміну загальної позовної давності.

Вважає, що податковим органом правомірно та обґрунтовано прийнято спірні податкові повідомлення-рішення. На таких підставах просить в позові відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю. Суд виходив з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Україна» є юридичною особою, перебуває на обліку як платник податків та є платником податку на додану вартість.

17.02.2012 року ДПІ у м. Рівне складено акти №503/15-200/33680817, №504/15-200/33680817, №505/15-200/33680817, №506/15-200/33680817 про результати камеральних перевірок даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за серпень 2011р., квітень 2011р., липень 2011р., грудень 2010р. на підставі пункту 200.10 ст.200 розділу V в порядку ст.76 розділу ІІ Податкового кодексу України. Пунктом 200.10 ст.200 ПКУ передбачено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. Стаття 76 передбачає, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова (п.76.1).

Актами камеральних перевірок вказано, що враховуючи загальну позовну давність, встановлену ст.257 Цивільного кодексу України тривалістю у 3 роки, а також положення п.102.5 ст. 102, п.200.3 ст.200 ПКУ, платник не може заявити до відшкодування або використати для погашення податкових зобовязань залишок відємного значення після завершення терміну загальної позовної давності. При перевірці декларації за грудень 2010р. відповідачем зменшується відємне значення ПДВ у розмірі 305 761 грн., яке виникло в листопаді 2007 р. При перевірці декларації за квітень 2011р. відповідачем зменшується відємне значення ПДВ у розмірі 775 грн., яке виникло в березні 2008 р. При перевірці декларації за серпень 2011р. відповідачем зменшується відємне значення ПДВ у розмірі 138 927 грн., яке виникло в липні 2008 р. При перевірці декларації за липень 2011р. відповідачем зменшується відємне значення ПДВ у розмірі 2 500 грн., яке виникло в червні 2008 р.

Декларування вказаних сум відємного значення з ПДВ підтверджується Додатком 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2010р. «Довідка щодо залишку суми відємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду».

З посиланням на вказані акти перевірок відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.03.2012р. за №, яким зменшується відємне значення ПДВ за серпень 2011р. на 138 927 грн., за №, яким зменшується відємне значення ПДВ за липень 2011р. на 2 500 грн., за №, яким зменшується відємне значення ПДВ за квітень 2011р. на 775 грн., та за №, яким зменшується відємне значення ПДВ за грудень 2010р. на 305 761 грн.

Суд зазначає, що 01.01.2011 року набув чинності Податковий Кодекс України, відповідно до п. 2 Прикінцевих положень якого з 01.01.2011 року Закон України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та Закон України «Про податок на додану вартість» втратили чинність. Таким чином, право на отримання бюджетного відшкодування та подання відповідної заяви для цього до 01.01.2011 року були встановлені Законом України «Про податок на додану вартість», а з 01.01.2011 року - Податковим кодексом України.

Посилання відповідача на пропуск строку давності у 1095 днів судом не приймається до уваги виходячи з наступного.

Як вказано в ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Пунктом 2 цієї статті визначено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Отже, саме Податковий кодекс є спеціальним законодавчим актом у сфері податкових відносин, а не Цивільний кодекс України.

Відповідно до п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування (до набрання чинності Податковим кодексом Україна аналогічна норма містилася в пп.15.3.1 п.15.3 ст.15 Закону «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

Вищевказана норма ПКУ передбачає наявність обовязкових умов у платників ПДВ, коли вони мають право звернутися з відповідною заявою, та починає спливати строк давності, тобто повинно виникнути право на отримання бюджетного відшкодування або здійснення переплати, та податковим законодавством повинен бути передбачений випадок, коли така заява подається.

Відповідно до норм Податкового кодексу (п. 200.1., п.200.2, п.200.3 ст. 200) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Аналогічне положення передбачалося пп. 7.7.1 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Отже, у випадку виникнення відємного значення з ПДВ право на бюджетне відшкодування та подання заяви не виникає, оскільки зазначена сума підлягає включенню до податкового кредиту наступного періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України передбачено, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Аналогічне положення передбачалося пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Зазначена норма запроваджує правило, що бюджетному відшкодування підлягає лише та частина відємного значення яка дорівнює сумі, фактично сплаченій платником податку іншим особам в зазначеному періоді.

Таким чином, для виникнення права на бюджетне відшкодування позивачем має бути сплачена сума ПДВ у вартості товарів (послуг) на користь інших осіб у наступних податкових періодах.

За поясненням представника позивача, що не заперечувалося представником відповідача, позивач не проводив оплати ПДВ і тому не декларував бюджетного відшкодування з цього податку. Відємне значення відображалося у податковій звітності в рядку 26 декларації (рядку 24 нової форми) оскільки у позивача відсутні підстави, з якими законодавство повязує виникнення права на бюджетне відшкодування.

Крім того п.200.3 ст.200 Податкового кодексу прямо визначає порядок використання наявного від`ємного значення і вказує, що його залишок включається до складу податкового кредиту наступного періоду, не містить обмежень у часі на використання від`ємного значення, а навпаки визначає спосіб його подальшого відображення платником у податковій звітності. Відповідно до п.200.7 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Аналогічна норма була передбачена пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відтак, наведені законодавчі норми дають право платнику податку подати заяву тільки у випадку виникнення права на бюджетне відшкодування або переплати, а не при наявності лише залишку від`ємного значення.

Відповідач не надав суду доказів виникнення у позивача такого права, в судовому засіданні про такі обставини не зазначив. Таким чином, 1095 денний строк не починає спливати, оскільки не настали підстави з якими закон повязує право платника податку подати відповідну заяву. Зазначений строк повинен застосовуватися за умови, коли платник відображає в декларації суму бюджетного відшкодування.

Форма податкової декларації з ПДВ та порядок її заповнення (наказ ДПА України від 30.05.1997р. у редакції наказу ДПА України від 17.03.2008р. №159, наказ ДПАУ від 25.01.2011р № 41) взагалі не містять підстав для списання залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Виходячи з усього вищенаведеного в сукупності, суд дійшов до висновку про те, що в актах камеральних перевірок безпідставно зазначено про те, що позивач завищив від'ємне значення податку на додану вартість в розмірі 305 761 грн. за грудень 2010 року, в розмірі 775 грн. за квітень 2011р., в розмірі 138 927 грн. за серпень 2011р., в розмірі 2 500 грн. за липень 2011р.

З урахуванням вищевикладених обставин суд вважає, що вимоги позивача про скасування спірних податкових повідомлень-рішень є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Судові витрати по справі згідно ч.1 ст.94 КАС України стягуються на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби від 12.03.2012 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 УКРАЇНА" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2146,00грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Щербаков В. В.