Справа № 2а-15889/10/0570
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2010-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Абдукадирова К.Е.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2010 року справа №2а-15889/10/0570

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

при секретарі: Сухоцькій Д.Ю.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 06.10.2010р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Торезі Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2010 року в адміністративній справі за позовом Державного відкритого акціонерного товариства Торезьке шахтопрохідницьке управління по бурінню стволів та свердловин Дочірнього підприємства ВАТ Державна холдінгова компанія Спецшахтобуріння до Державної податкової інспекції в м. Торезі Донецької області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

Державне відкрите акціонерне товариство Торезьке шахтопрохідницьке управління по бурінню стволів та свердловин Дочірнього підприємства ВАТ Державна холдінгова компанія Спецшахтобуріння звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в м. Торезі Донецької області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на відсутність підстав для застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничного строку сплати податкових зобовязань із земельного податку, оскільки позивач своєчасно сплачував податкові зобовязання відповідними платіжними дорученнями із зазначенням призначення платежу, проте податковим органом це не враховано і змінено призначення платежу. Крім того, позивач зазначав, що згідно наказу Міністерства вугільної промисловості України від 23 жовтня 2008 року № 554 «Про ліквідацію ДВАТ «Торезьке шахтопрохідницьке управління по бурінню стволів і свердловин» відносно нього введена ліквідаційна процедура, при цьому Державною податковою інспекцією у м. Торезі Донецької області заявлені кредиторські вимоги у розмірі 743818 грн. 27 коп., до яких входить сума заборгованості з податку на землю. Кредиторські вимоги податкового органу віднесено до третьої черги погашення, проте, податковим органом погашаються ці кредиторські вимоги, що є порушенням порядку черговості погашення кредиторських вимог, встановленого статтею 112 Цивільного кодексу України.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2010 року позовну заяву Державного відкритого акціонерного товариства Торезьке шахтопрохідницьке управління по бурінню стволів та свердловин Дочірнього підприємства ВАТ Державна холдінгова компанія Спецшахтобуріння задоволено.

Визнані недійсними та скасовані податкові повідомлення-рішення від №/0 від 26 жовтня 2009 року, №/0 від 26 жовтня 2009 року, №/0 від 21 грудня 2009 року, №/0 від 26 листопада 2009 року, №/0 від 30 вересня 2009 року, №/0 від 27 лютого 2010 року, №/0 від 27 лютого 2010 року, №/0 від 14 серпня 2009 року, №/0 від 30 січня 2010 року, №/0 від 24 березня 2010 року, №/0 від 30 січня 2010 року /1 від 14 червня 2010 року та № /1 від 14 червня 2010 року.

Відповідач, не погодившись з цим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2010 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач має заборгованість перед бюджетом, у зв»язку з чим на підставі п. 6.2 ст. 6 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами (далі Закон № № 2181), інспекцією підприємству були направлені податкові вимоги про погашення податкового боргу в добровільному порядку, однак борг погашений не був. Також апелянт зазначає, що, у разі наявності у платника податку податкового боргу за попередні звітні періоди, такий платник податку не може самостійно визначати черговість погашення цих зобов'язань, оскільки підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 ст. 17 Закону № 2181 встановлено, що у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф відповідного розміру в залежності від терміну затримки. Невиконання приписів Закону одним із суб'єктів відносин, в даному випадку - платником податків, тягне за собою обов'язковість їх виконання іншим суб'єктом відношень - органом державної податкової служби. Вважали свої дії правомірними.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду представник позивача до суду не прибув, що, відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, не є перешкодою для судового розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 9 серпня, 11 вересня, 16 жовтня,13 листопада, 14 грудня 2009 року та 25 січня, 18 лютогоё 13 березня 2010 року відповідачем були проведені невиїзні документальні перевірки несвоєчасної сплати земельного податку, податку на прибуток, податку на додану вартість позивачем, за результатами яких складені відповідні акти. На підставі цих актів відповідачем, відповідно до п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181, прийняті спірні податкові повідомлення-рішення за платежем: земельний податок з юридичних осіб за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання.

Як вбачається з актів перевірки, податковим органом встановлено порушення статті 17 Закону України «Про плату за землю» від 3 липня 1992 року№ 2535-XII.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про плату за землю», податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Під час дослідження розрахунків штрафних санкцій та платіжних доручень про сплату податкових зобовязань судом установлено, що податковим органом перераховані позивачем кошти спрямовувались на погашення боргу не за призначенням платежу, яке вказано в платіжних дорученнях.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції з приводу того, що доводи державної податкової інспекції щодо правомірності їхніх дій по зарахуванню сплачених сум у порядку календарної черговості погашення податкового боргу та їх відповідністю вимогам пункту 7.7 статті 7, підпункту 16.3.3 пункту 16.3 статті 16 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», є необґрунтованими, оскільки зазначеною нормою не встановлено права контролюючого органу, всупереч напрямку, зазначеному платником податку у платіжному документі, зараховувати платежі у рахунок погашення податкового боргу.

Згідно пункту 2 статті 10 Закону України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» на державні податкові інспекції покладено виконання функцій з забезпечення обліку платників податків, інших платежів, правильності обчислення і своєчасності надходження цих податків, платежів.

На виконання покладених на податкові органи функцій наказом Державної податкової адміністрації України від 18 липня 2005 року № 276 було затверджено Інструкцію про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 серпня 2005 року за № 843/11123. Наведена Інструкція також не містить у собі положень щодо прав податкового органу змінювати призначення платежу, визначеного платником податку у платіжних документах, та направляти ці суми на погашення податкового боргу попередніх податкових періодів при веденні оперативного обліку платежів до бюджету.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-ХІV «Про Національний банк України» Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів. Пунктом 1.7 глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому, згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками. З наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику .

Беручи до уваги вищевикладене, позивач має право самостійно визначати цільове призначення своїх грошових коштів, а також самостійно визначати призначення платежів.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 4 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Державного казначейства України від 19 грудня 2000 року № 131 (у редакції наказу Державного казначейства України від 03 березня 2008 року № 80) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 січня 2001 року за № 67/5258, платники перераховують платежі до державного бюджету на бюджетні рахунки, відкриті в органах Державного казначейства України, за місцезнаходженням (місцем проживання) платника. Платежі здійснюються платниками у безготівковій або готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку. Розрахункові документи про сплату платежів до державного бюджету мають бути оформлені платниками згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

Законом № 2181, який є спеціальним законом з питань оподаткування і який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків

Також, суд першої інстанції зробив правильний висновок з приводу того, що Закон № 2181 взагалі не обмежує платника податків у здійсненні операції із своїми коштами та не ставить можливість розпоряджатися ними в залежності від перебування його активів у податковій заставі.

У відповідності до підпункту 8.6.2. пункту 8.6. статті 8 Закону № 2181, платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, має право здійснювати операції з коштами без їх узгодження з податковим органом, за винятком операцій, визначених у підпункті «б» підпункту 8.6.1 цього пункту, згідно з яким, платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом, а саме - використання об'єктів нерухомого чи рухомого майна, майнових чи немайнових прав, а також коштів для здійснення прямих чи портфельних інвестицій, а також цінних паперів, що засвідчують відносини боргу, надання гарантій, поручительств, уступлення вимоги та переведення боргу, виплату дивідендів, розміщення депозитів або надання кредитів.

На підставі вищезазначеного, спростовується твердження відповідача про відсутність права вибору черговості спрямування своїх коштів в рахунок погашення податкових зобовязань, що мають більш пізніший термін виникнення.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції справу вирішено правильно без порушень норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування постанови відсутні.

Ухвала в повному обсязі складена 15 жовтня 2010 року.

Керуючись статями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Торезі Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2010 року в адміністративній справі № 2а-15889/10/0570 за позовом Державного відкритого акціонерного товариства Торезьке шахтопрохідницьке управління по бурінню стволів та свердловин Дочірнього підприємства ВАТ Державна холдінгова компанія Спецшахтобуріння до Державної податкової інспекції в м. Торезі Донецької області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення, а постанову суду - залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складення в повному обсязі.

Колегія суддів: Л.В. Губська

(підписи)

ОСОБА_3

ОСОБА_4