Справа № 2а-1670/5121/11
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2011-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2011 року < ЧАС >м. ПолтаваСправа № 2а-1670/5121/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

при секретарі Марченко О.Є.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /624 від 13.05.2011 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що ним правомірно, на підставі податкових накладних, виписаних ПП "Джерело", включено до податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 19 417 грн. Зазначав, що оскільки факт здійснення між позивачем та контрагентом фінансово-господарських операцій підтверджується належно оформленими первинними бухгалтерськими документи (податковими, видатковими, товарно-транспортними накладними, рахунками-фактурами, платіжними дорученнями), господарські операції з цим субєктом господарювання відповідають вимогам закону.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на заниження позивачем податку на додану вартість за січень 2011 року загалом в сумі 19 417 грн. Вказував, що відповідно до даних Світловодської ОДПІ Кіровоградської області податковій декларації з ПДВ ПП "Джерело" за січень 2011 року надано статус "помилкова". Крім того, зазначав, що державним реєстратором виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено запис про відсутність юридичної особи за вказаною адресою.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_3 21.11.2005 року зареєстрована як фізична особа - підприємець виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області, свідоцтво про державну реєстрацію серії В01 № 349285 (а.с. 20).

Позивач є платником податку на додану вартість, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 77037013 (а.с. 8).

Кременчуцькою ОДПІ проведено позапланову невиїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні господарської діяльності та з питання взаємовідносин фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з ПП "Джерело" за період з 01.01.2011 року по 31.01.2011 року.

За результатами перевірки складено акт № 2491/17-311/НОМЕР_1 від 22.04.2011 року, в якому вказано на заниження позивачем податку на додану вартість за січень 2011 року в сумі 19 417 грн. (а.с. 40-47).

На підставі висновку даного акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ 13.05.2011 року прийнято податкове повідомлення-рішення № /624, яким ФО-П ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) НОМЕР_2" в розмірі 19 418 грн., в тому числі 19 417 грн. - за основним платежем та 1 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 14).

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню - рішенню № /624 від 13.05.2011 року необхідно зазначити наступне.

Коло платників податку на додану вартість, обєкти, база, ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначено розділом V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

У відповідності до ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування, зокрема, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту ст. 198 ПК України, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Судом встановлено, що позивачем на підставі податкових накладних, виписаних ПП "Джерело", в січні 2011 року включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 19 417 грн., що підтверджується актом перевірки та не заперечується сторонами.

Однак, перевіркою виявлено безпідставне збільшення податкового кредиту на підставі вказаних податкових накладних, внаслідок чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 19 417 грн.

Податкова інспекція в обґрунтування даного висновку перевірки посилалась на те, що відповідно до акту перевірки ПП "Джерело" у останнього відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, а саме: відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби. Крім того, вказала, що у звязку з відсутністю підприємства за юридичною адресою останньому 04.02.2011 року анульовано свідоцтво платника ПДВ № 15564143.

Перевіряючи реальність здійснення господарських операцій між ФО-П ОСОБА_3 та ПП "Джерело" судом встановлено наступне.

Так, між вказаними контрагентами 05.01.2011 року укладено договір поставки № 3, відповідно до якого Продавець (ПП "Джерело") продає, а Покупець (ФО-П ОСОБА_3Ф.) купує лісопродукцію з метою подальшої переробки, в асортименті, обємі та за ціною поставки товару, що зазначені в специфікації, яка є невідємною частиною даного договору (а.с. 64).

Відповідно до п. 3.3. даного договору кожна партія продукції супроводжується рахунком, видатковою та податковою накладною.

Позивачем на підтвердження правомірності віднесення до складу податкового кредиту в січні 2011 року суми ПДВ в розмірі 19 416 грн. 67 коп. надано належним чином завірені копії податкових накладних від 28.01.2011 року № 1, від 31.01.2011 року № 2; видаткових накладних від 28.01.2011 року № 1, від 31.01.2011 року № 2; рахунків від 28.01.2011 року № 1, від 31.01.2011 року № 2; товарно-транспортних накладних №№ 39, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51 (а.с. 15-16, 67-68, 77-84).

Крім того, в підтвердження факту оплати поставленої продукції ФО-П ОСОБА_3 надано належним чином завірені копії платіжного доручення № 18 від 27.01.2011 року на суму 16 500 грн. (в т.ч., ПДВ - 2 750 грн.), квитанції до прибуткового касового ордеру № 31 від 31.01.2011 року на загальну суму 100 000 грн. (а.с. 66, 69).

Дослідивши в судовому засіданні вищевказані документи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до платіжного доручення № 18 від 27.01.2011 року з р/р ФО-П ОСОБА_3 на р/р ПП "Джерело" 27.01.2011 року АТ "УкрСиббанк" перераховано 16 500 грн. (в т.ч. ПДВ - 2 750 грн.) в якості оплати за лісопродукцію згідно рахунку № б/н від 27.01.2011 року (а.с. 66).

Разом з тим, позивачем до матеріалів справи долучено копію рахунку № 1 від 28.01.2011 року, виписаного ПП "Джерело" на адресу ФО-П ОСОБА_3 як зобовязання останньої сплатити за лісопродукцію 16 500 грн. (в т.ч. ПДВ - 2 750 грн.) (а.с. 68).

З огляду на вищезазначене та беручи до уваги те, що відповідно до п. 3.3. договору поставки № 3 від 05.01.2011 року кожна партія продукції супроводжується, зокрема, рахунком, суд дійшов висновку, що позивач фактично не могла здійснити оплату ТМЦ 27.01.2011 року, оскільки рахунок на оплату контрагентом ФО-П ОСОБА_3 виписаний лише 28.01.2011 року. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що крім рахунку від 28.01.2011 року такою ж самою датою ПП "Джерело" фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 виписані також податкова та видаткова накладні.

Окрім того, суд не приймає як належний доказ оплати придбаної продукції копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 31 від 31.01.2011 року.

Так, відповідно до положень п. 2.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджене постановою Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 та зареєстроване у Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320 підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України.

Згідно з п. 2.3 вказаного Положення гранична сума готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами встановлюється відповідною постановою Правління Національного банку України. Платежі понад зазначену граничну суму проводяться виключно в безготівковій формі.

Граничну суму готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами визначено постановою Національного банку України від 09.02.2005 року № 32 "Про встановлення граничної суми готівкового розрахунку", що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 18 квітня 2005 року за № 410/10690 та вона становить 10 000 грн.

Крім того, відповідно до п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Типова форма № КО-1 квитанції до прибуткового касового ордера є додатком до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджене постановою Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 та зареєстроване у Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320.

У звязку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити, що копія квитанції до прибуткового касового ордера, надана представником позивача, не відповідає типовій формі, що затверджена Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вищезазначена копія квитанції до прибуткового касового ордера № 31 від 31.01.2011 року не є належним доказом здійснення оплати ТМЦ, оскільки вона складена з грубим порушенням норм чинного законодавства України.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, згідно частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як встановлено положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивачем не доведено факт оплати товарно-матеріальних цінностей, суд дійшов висновку, що договір поставки № 3 від 05.01.2011 року є нікчемним, оскільки мало місце недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд дійшов висновку щодо безпідставності посилань позивача на наявність належним чином оформлених податкових накладних як на доказ правомірності формування податкового кредиту за січень 2011 року, оскільки за приписами ст. 198 ПК України наявність податкової накладної є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною.

З огляду на вищезазначене, суд вважає правомірним висновок Кременчуцької ОДПІ про заниження ФО-П ОСОБА_3 податку на додану вартість за січень 2011 року в сумі 19 417 грн.

У відповідності до пункту 7 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Відтак, Кременчуцькою ОДПІ спірним податковим повідомленням-рішенням правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 грн.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого ним податкового повідомлення - рішення № /624 від 13.05.2011 року. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про порушення Кременчуцькою ОДПІ норм чинного законодавства України та обґрунтованість даного позову.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що Кременчуцька ОДПІ приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. А вимоги позовної заяви не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 69-71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 29 серпня 2011 року.

Суддя О.О. Кукоба