Справа № 807/1292/13-а
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2013-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2013 рокум. Ужгород№ 807/1292/13-а
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі судового засідання - Химинець В.В.

за участю сторін:

позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 - в судове засідання не зявився,

відповідача: Відділ Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції - представник в судове засідання не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 160 частини 3 КАС України 29 травня 2013 року було проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 03 червня 2013 року.

18 квітня 2013 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції про витребування із Відділу Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2013 року та постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.01. 2013 року та постанову про арешт майна боржника від 18.01.2013 року по боржнику ОСОБА_1, визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.-1.2013 року, винесену державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції відносно ОСОБА_1, визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника від 18.01.2013 року, винесену державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції відносно ОСОБА_1, зобовязання Відділу Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1, стягнення із Відділу Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції судових витрат по справі.

29.04.2013 року до канцелярії Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, відповідно до якої просить доповнити позовні вимоги новою вимогою - визнати протиправною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.04.2013 року, винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції відносно ОСОБА_1. Суд розглядає змінений предмет позову.

Позивач позовні вимоги підтримав, подав суду до початку судового засідання письмову заяву про розгляд справи за наявними у справі матеріалами за відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду письмове заперечення, в якому

позовні вимоги не визнає, просять відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись законність та правомірність прийнятих ним постанов від 18.01.2013 року про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно боржника, вказуючи, що відповідач діяв в межах ст. 17, ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу, в тому числі вимоги Управління Пенсійного фонду України, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За ст.41 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серії В03 № 478004 (а.с.17), 06.07.2010 року Виноградівською районною державною адміністрацією Закарпатської області було зареєстровано вказану фізичну особу - підприємця.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва платника єдиного податку Серії Б № 517376 (а.с. 16), фізична особа - підприємець ОСОБА_1 являється платником даного податку із видом господарської діяльності - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Згідно Вимоги про сплату боргу від 17 червня 2011 року № 390 (а.с. 14), видної управлінням Пенсійного фонду України у Виноградівському районі вбачається, що станом на 21.01.2011 року позивачу ОСОБА_1 була нарахована недоїмка по страхових внесках на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 656,34 гривень.

Керуючись ст.ст. 17, 19, 22, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 18.01.2013 року, відділом Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції по виконавчому документі (вимозі), де боржником виступає ОСОБА_1 про стягнення недоїмки на користь УПФ у Виноградівському районі, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 26).

Позивач в позовній заяві вказує, що відповідно до п.12 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування», згідно якого із Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключено абзац 2 ч.3 ст.106, якою було передбачено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, однак частиною 4 ст.106 цього закону передбачалося, що вимога про сплату недоїмки чи рішення суду про стягнення недоїмки виконується державною виконавчою службою.

Однак згідно ч.1 ст.25 цього ж закону, рішення, прийнятті органами пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Згідно п.4 ч.2 та ч.б ст.25 Закону України № 2464-17 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» -вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. Частиною 5 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що Вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. А тому суд вважає, що недоречним є твердження позивача, що вимога Пенсійного фонду не є виконавчим документом та постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2013 року (а.с. 26) винесена неправомірно, а тому суд в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправної та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження вважає необхідним відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV, із змінами і доповненнями, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом.

Частинами першою та третьою ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Заходами примусового виконання рішень відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (частина перша).

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту (частина четверта).

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (частина шоста).

Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення і виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.01.2013 року протиправно застосував арешт майна боржника та оголосив заборону на його відчуження як захід примусового виконання рішення.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Однак, державним виконавцем не в повній мірі виконано передбачені статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язки.

Так, згідно статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2013 р.

З огляду на зазначене, заслуговують на увагу твердження Позивача, що ним не було отримано постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2013 р. ВП № 36058563, в зв'язку з чим він не мав можливості виконати рішення в наданий для добровільного виконання строк (до 25.01.2013 року).

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначений порядок прийняття виконавчого документа до виконання. Так, у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача, державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідач, в свою чергу, того ж дня (18.01.2013 року) виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 27), не надавши суду доказів правомірності прийняття даної постанови того ж дня, а саме - заяви стягувача. Встановлено, що оскаржувана постанова від 18.01.2013 року про арешт майна боржника на адресу ОСОБА_1 не надходила. Як було встановлено, позивач дізнався про хід виконання даної постанови із Листа № 06-36/5114 від 26.03.2013 р.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв протиправно та постанова підлягає скасуванню.

Крім того, відповідач 11.04.2013 року виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату , пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Статтею 68 Закону України "Про виконавче провадження " визначені умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Так, частиною 1 цієї статті, вказано, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Як слідує із наданих доказів позивачем, у листі від 24.04.2013 року Державна виконавча служба повідомляє, що в ході виконавчих дій, державним виконавцем встановлено, що боржник отримує пенсію в УПФ у Виноградівському районі, а оскільки термін для добровільного виконання рішення закінчився, а державному виконавцеві стало відомо, що боржник отримує пенсію, ним було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку було направлено до виконання до Управління пенсійного фонду України у Виноградівському районі.

Стаття 68 Закону "Про виконавче провадження" визначає умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, так за ч.1 стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

В порушення статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець не пересвідчився в отриманні боржником копії постанови про відкриття провадження та інших постанов, а тому й винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника є передчасною та протиправною.

Жодних інших доказів відповідачем на доведення обставин викладених у запереченні суду не надано та на обґрунтування дотримання при винесенні постанови норм ст. 68 КАС України, відповідачем не надано.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання неправомірною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 січня 2013 року, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції відносно ОСОБА_1 та зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1. В задоволенні інших позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 94, 160,163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у Виноградівському районного управління юстиції про визнання протиправними та скасування рішення - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 18 січня 2013 року винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції відносно ОСОБА_1.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11 квітня 2013 року винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції відносно ОСОБА_1.

4. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати в розмірі 17,21 грн. ( сімнадцять гривень 21 коп.) присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Суддя ОСОБА_2