Справа № 296/4906/15-а
Суддя: Галасюк Р. А.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/4906/15-а
Провадження № 2-а/296/214/15
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2015 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Галасюк Р.А., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області про визнання дій протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення різниці пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з даним адміністративним позовом до УПФУ в м. Житомирі про визнання протиправними дій щодо відмови у проведенні перерахунку його пенсії як державному службовцю з дати її призначення, 26.01.2008 р., на виконання вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент призначення невірного розміру пенсії), ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент призначення невірного розміру пенсії) в розмірі 90 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне страхування. Також просить суд зобов'язати відповідача привести розмір його пенсії у відповідність до законодавства, чинного на момент його звільнення 25.01.2008р. та здійснити перерахунок його пенсії з 26.01.2008 р. в розмірі 90 відсотків суми заробітної плати з урахуванням у її складі винагороди за вислугу років у розмірі 40%, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомогу на вирішення соціально-побутових питань, суму індексації та компенсації за невикористану відпустку, визначивши розмір цієї пенсії шляхом ділення загальної суми виплат на 24 календарних місяців, а саме за період з лютого 2006 р. по січень 2008 р., та виплатити різницю між перерахованою та фактично виплаченою пенсією.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 25 січня 2008 року він був звільнений з посади начальника відділу планування та координації проведення перевірок управління аудиту юридичних осіб ДПА у Житомирській області за власним бажанням, з виплатою грошової компенсації за невикористані відпустки.

Виплату вищевказаної компенсації підтверджено довідкою від 11.03.2015 року № 23/05, виданою ГУ ДФС у Житомирській області, яке визнано правонаступником Головного управління Міндоходів у Житомирській області, ДПС у Житомирській області та ДПА у Житомирській області, відповідно до Постанов Кабінету України «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» від 20.03.2013 року № 229, «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» № 981 від 21.09.2011 р..

За ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (із змінами та доповненнями), в редакції чинній на момент його звільнення 25.01.2008 р., пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне страхування. Крім того, ч.4 цієї статті вказаного Закону встановлено, що за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати. Враховуючи те, що термін перебування його на державній службі складав 22 роки 4 місяці 2 дні, пенсія мені була встановлена у розмірі 90% заробітної плати.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95ВР встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За ст. 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить основна і додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. За вимог чинного законодавства, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) цієї особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. При вирішенні спірних відносин перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону №1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та стаття 66 Закону №1788-ХИ «Про пенсійне забезпечення».

Однак, незважаючи на вимоги вищевказаного законодавства, при призначенні пенсії позивачу, УПФ в м. Житомирі не було враховано всі індивідуальні відомості, як застрахованої особи. А саме, відповідачем розмір його пенсії був визначений без врахування матеріальної допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 14 678,6 грн. та заробітної плати за січень 2008 р. (в т.ч. премії 5 387,0 грн.), тобто в меншому, ніж потрібно розмірі, що позивач вважає протиправним. При цьому вказує, що всі відомості про нараховані та виплачені йому суми заробітної плати були у віданні УПФ України в м. Житомирі. Крім того, відповідно до вимог п.п. в) п. 7, п. 9 Постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відділом персоніфікованого обліку відповідача для визначення йому розміру та перерахунку пенсійних виплат було надано інспектору, що здійснював обрахунок його пенсії довідку «Індивідуальні відомості про застраховану особу», в яких в повному обсязі була відображена його заробітна плата (доход) з врахуванням матеріальної допомоги, індексації, компенсації та ін., нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на це, позивач вказує, що в результаті неправомірних дій відповідача пенсія йому була призначена в меншому, ніж потрібно розмірі, а саме: при її обрахуванні не враховано нараховані та виплачені йому матеріальну допомогу на оздоровлення і для вирішення соціально-побутових потреб, індексацію заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, заробітну плату за січень 2008 р., з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Через це позивач звернувся з листом до відповідача у якому вимагав розяснення таких дій і просив провести перерахунок попередньо невірно визначеного розміру його пенсії з моменту її призначення - 26.01.2008 р..

Однак листом від 10.04.2015 р. № 149/П 02 відповідач йому відмовив.

Крім того, позивач вказує, що виплата винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання виплачується згідно Порядку, затвердженого Постановою КМ України №1013 від 02.09.1997 р.. За п. 1 вказаного Порядку, до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років включається час роботи в т.ч. на підприємствах, установах, організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів тощо, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду, а згідно п. 2 цього Порядку при стажі роботи від 25 і більше років, розмір винагороди становить 40%. З врахуванням стажу роботи позивача перед звільненням, а саме 40 р. 05 м. 22 д., в тому числі державної служби 22 р. 4 м. 2 д., відповідно до вказаного Порядку, винагорода за вислугу років йому виплачувалася щомісячно у розмірі 40%, яка нараховувалася виходячи з посадового окладу і надбавки за спеціальне звання, а тому неврахування до його пенсії надбавки за вислугу років, яку він отримував у розмірі 40%, позивач вважає грубим порушенням його конституційних прав.

Вивчивши і проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав.

Пенсійний фонд України, згідно із Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України Міністра соціальної політики України.

Відповідач Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області, згідно із Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 25.02.2008 р. № 5-5), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 21.05.2002 р. за № 442/6730, є органом Фонду, підпорядкованим відповідно головному управлінню в області, що разом з цими управлінням утворює систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до п. 1.2. даного Положення управління у своїй діяльності керується, зокрема, Конституцією та законами України, актами Кабінету Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 25 січня 2008 року був звільнений з посади начальника відділу планування та координації проведення перевірок управління аудиту юридичних осіб ДПА у Житомирській області відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України, ст.37 Закону України «Про державну службу» за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком з виплатою грошової компенсації за невикористані відпустки, що підтверджується наказом ДПА у Житомирській області № 16-о від 25.01 2008 р..

Виплату вищевказаної компенсації підтверджено довідкою від 11 березня 2015 року № 23/05, виданою Головним управлінням ДФС у Житомирській області, яке визнано правонаступником Головного управління Міндоходів у Житомирській області, Державної податкової служби у Житомирській області та ДПА у Житомирській області відповідно до Постанов Кабінету України «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» від 20.03.2013 року № 229, «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 21.09.2011 року № 981.

Згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (із змінами та доповненнями), в редакції чинній на момент звільнення позивача - 25 січня 2008 року, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне страхування. Крім того, за ч. 4 цієї статті встановлено, що за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Приймаючи до уваги те, що термін перебування позивача на державній службі складав 22 роки 4 місяці 2 дні, пенсія йому була встановлена у розмірі 90% заробітної плати.

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. За ч.2 ст.33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, обєктом індексації є оплата праці (грошове забезпечення). Крім того, п. 1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 08.07.2010 № 2464-VI), до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких, згідно з цим Законом, були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) цієї особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна думка з цього приводу існує у відповідній судовій практиці, а саме постановах Верховного Суду України №21-430а11 від 20.02.2012, №21-125а13 від 14.05.2013, №21-97а13 від 28.05.2013, № 21-3а14 від 04.03.2014. У зазначених судових рішеннях вказано, що при вирішенні спірних відносин перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону №1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та стаття 66 Закону №1788-ХИ «Про пенсійне забезпечення».

За приписами частини другої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Згідно ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу. Викладена вище правова позиція Верховного Суду України міститься у постанові, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України, тому є обов'язковою до застосування судом під час розгляду адміністративної справи.

Однак, незважаючи на вимоги вищевказаного законодавства, при призначенні позивачу ОСОБА_1 пенсії, відповідач УПФ в м. Житомирі не було враховано всі індивідуальні відомості, як застрахованої особи. А саме, відповідачем розмір пенсії позивача був визначений без врахування матеріальної допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 14 678,6 грн. та заробітної плати за січень 2008 р. (в т.ч. премії 5 387,0 грн.), тобто в меншому, ніж потрібно розмірі, що безумовно є протиправним.

Всі відомості про нараховані та виплачені позивачу суми заробітної плати були у віданні УПФ України в м. Житомирі, крім того, відповідно до вимог п.п. в) п. 7, п.9 Постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відділом персоніфікованого обліку відповідача для визначення позивачу розміру і перерахунку пенсійних виплат було надано інспектору, що здійснював обрахунок його пенсії довідку «Індивідуальні відомості про застраховану особу», де в повному обсязі була відображена заробітна плата (доход) позивача з врахуванням матеріальної допомоги, індексації, компенсації тощо, нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Вказаною постановою затверджена форма цієї довідки, її підписала відповідальна особа відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж, яка підтвердила факт сплати нарахованих страхових внесків у повному обсязі. Згідно цієї довідки доход позивача, а відповідно й сплачені страхові внески мають більший розмір, ніж враховано при обчисленні його пенсії, що також є протиправним. Управління Пенсійного фонду в м. Житомирі відповідно до п. 38 вищевказаної Постанови зобов'язане було зробити попередню правову експертизу поданих документів і в разі неналежного оформлення, засвідчити виявлені розходження. Однак при проведенні перевірки достовірності даних, зазначених у довідках, які видано ДПІ у м. Житомирі для призначення пенсії Управлінням пенсійного фонду м. Житомира не відображено розбіжність між інформацією, зазначеною в довідці відділу персоніфікованого обліку та довідкою, наданою податковим органом - роботодавцем.

В результаті пенсія позивачу була призначена в меншому, ніж потрібно розмірі, а саме: при її обрахуванні не враховано нараховані та виплачені позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення, для вирішення соціально-побутових потреб, індексацію заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, заробітну плату за січень 2008 р., з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Оскільки неврахування вищевказаних виплат призвело до заниження розміру пенсії позивача, він змушений був звернутися з листом до відповідача у якому просив повідомити про включення або не включення вказаних вище виплат до розрахунку його пенсії, в разі їх не включення просив надати правове обґрунтування з цього приводу. Також просив провести перерахунок попередньо невірно визначеного відповідачем розміру його пенсії з моменту її призначення 26 січня 2008 року та привести її розмір у відповідність до законодавства, що діяло в той період, тобто з врахуванням у складі його заробітної плати матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку та суму індексації - виплат, з яких у свій час здійснювалося нарахування та сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Крім того в листі він просив повідомити який розмір винагороди за вислугу років йому нараховано при обрахунку пенсії та зазначив, що якщо менше ніж 40%, то просив в перерахунку врахувати саме 40% як такої, що була у свій час призначена та виплачувалася до дня звільнення.

10.04.2015 року відповідач повідомив позивачу листом за № 149/П 02 про те, що врахувати виплати, а саме матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб, індексацію заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку при визначенні розміру моєї пенсії немає підстав. А щодо надбавки за вислугу років, то це питання відповідач у своєму листі не висвітлив.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем незаконно було визначено позивачу невірний розмір пенсії з 26 січня 2008 року, тобто не з вини останнього та безпідставно було відмовлено у проведенні її перерахунку, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Вирішуючи решту позовних вимог суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 р. № 509-XII (який втратив чинність 19.11.2012 р. в зв'язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв'язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 р. № 5083-VІ), ст. 343 Податкового кодексу України, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання. Виплата винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання виплачувалася згідно Порядку, затвердженого Постановою КМ України від 02.09.1997 р. №1013. Відповідно до п. 1 вказаного Порядку, до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років включається час роботи в т.ч. на підприємствах, установах, організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів тощо, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду.

Згідно п.2 цього Порядку при стажі роботи від 25 і більше років, розмір винагороди становить 40%. Як вбачається з матеріалів справи, з 04 вересня 1970 року позивач працює на економічних посадах (бухгалтером в колгоспі ім. Леніна, бухгалтером-ревізором, начальником контрольно-ревізійного відділу та управління, контролером-ревізором МФ УССР по області, ведучим економістом-бухгалтером, головним бухгалтером, податковим ревізором-інспектором, старшим та головним державним податковим інспектором, завідуючим сектором та начальником відділу податкової служби), і його загальний стаж роботи перед звільненням 25 січня 2008 р. склав 40 р. 05 м. 22 д., в тому числі державної служби 22 р. 4 м. 2 д.. А тому, відповідно до Порядку, винагорода за вислугу років позивачу виплачувалася щомісячно у розмірі 40%, яка нараховувалася виходячи з посадового окладу та надбавки за спеціальне звання. Неврахування до його пенсії надбавки за вислугу років, яку позивач отримував у розмірі 40 %, є грубим порушенням його конституційних прав та відповідно незаконним.

При вирішенні даного позову, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-якого строку, і приймаючи до уваги вимоги ст. 99 КАС України, суд враховує, що невірний розмір пенсії позивача визначений не з його вини, а про порушене право він дізналася з листа відповідача, а тому пропуск позивачем строку для звернення до адміністративного суду в порядку ст. 99 КАС для захисту свого права, порушеного відповідачем, відбувся з поважних причин.

Відповідач подав до суду заперечення від 27.05.2015 р. № 6235/07 у яких не довів правомірність прийняття свого рішення, яке оспорює позивач, відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. За вимог ст. 256 КАС України, постанова суду підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 33, 37 Закону України «Про державну службу» (із змінами та доповненнями), ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», п. 1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 08.07.2010 р. № 2464-VI), ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Постановою КМ України від 12.09.1997 р. № 1013 «Про Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м Житомирі щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1, як державному службовцю з дати її призначення - 26.01.2008 р. на виконання вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент призначення невірного розміру пенсії), ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент призначення невірного розміру пенсії) в розмірі 90 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загально - обов'язкове державне страхування.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі привести розмір пенсії ОСОБА_1 у відповідність до законодавства, чинного на момент його звільнення - 25.01.2008 р. та здійснити перерахунок його пенсії з 26.01.2008 р. в розмірі 90 відсотків суми заробітної плати з урахуванням у її складі винагороди за вислугу років у розмірі 40%, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомогу на вирішення соціально-побутових питань, суму індексації та компенсації за невикористану відпустку, визначивши розмір цієї пенсії шляхом ділення загальної суми виплат на 24 календарних місяців, а саме за період з лютого 2006 р. по січень 2008 р., та виплатити різницю між перерахованою та фактично виплаченою пенсією.

Згідно ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанову суду в частині присудження виплати перерахованої пенсії допустити до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р. А. Галасюк