Справа № 821/2146/15-а
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/2146/15-а
16 год. 06 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю прокурора Бичкова О.О., представника першого відповідача ОСОБА_1, за участю представника 3-ї особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Заступника прокурора Херсонської області

до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, Реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції за участю третьої особи на стороні відповідачів ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності,

встановив:

Заступник прокурора Херсонської області звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати реєстрацію поданої ОСОБА_3 декларації про готовність обєкта до експлуатації (реконструкція мережі освітлення, підпірної стіни, поперечної стіни, огорожі, мостіння, сходових маршів по вул. Морська, б/н в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області), здійснену Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області (далі - відповідач-1) 22.01.15 за № ХС44; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції (далі - відповідач-2) від 30.01.15 за № 18968617 про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на наведений вище об'єкт нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне майно було побудовано ОСОБА_4 незаконно на землях запасу Новофедорівської сільської ради, категорію яких визначено як землі громадської забудови, цільове призначення для розміщення та постійної діяльності органів МНС, ОСОБА_4 зареєстрував право власності на підставі судового рішення Голопристанського районного суду від 04.12.2009, дане рішення було в подальшому скасоване ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 06.07.11. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.01.10 ОСОБА_4 продав ОСОБА_5, а останній за договором купівлі-продажу від 24.07.10 продав частину зазначеного майна ОСОБА_6, а саме: частину підпірної стіни, огорожі з освітлювальною мережею, поперечної стінки, бордюру, мостіння, розташованих біля бази відпочинку «Мрія» довжиною 13,5 м від 185,5 до 198 м включно. Рішенням Голопристанського районного суду від 11.02.2015 у справі № 654/4618/14-ц (залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 06.05.15) визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25.01.10 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнано недійсним договір від 24.07.10, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, отже, встановлено факт відсутності у ОСОБА_3 правових підстав для набуття права власності на спірне майно, реєстрація 22.01.15 відповідачем-1 декларації про готовність обєкта до експлуатації є незаконною, так як ОСОБА_3 не є власником майна. Також прокурор відмітив, що оскільки скасований правочин, що є підставою для прийняття спірного рішення державного реєстратора , то таке рішення підлягає скасуванню.

Прокурор прибув в судове засідання, позов підтримав, пояснив, що додатковою підставою для скасування рішення державного реєстратора є накладений Голопристанським районним судом Херсонської області 29.10.14 арешт спірного майна , тому враховуючи дане обтяження державний реєстратор мав відмовити ОСОБА_6 в реєстрації права власності.

Представник відповідача-1 прибув в судове засідання, проти позову заперечує, вважає, що при реєстрації поданої ОСОБА_3 декларації про готовність обєкта до експлуатації 22.01.15 не було допущено ніяких порушень чинного законодавства.

Представник третьої особи прибув в судове засідання, просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що прокурор, який звернувся до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві не визначив, в чому полягає порушення інтересів держави, також не надав доказів того, що селищна рада не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

Будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач-2 у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Проти позову заперечує, вважає що державним реєстратором не було допущено ніяких порушень чинного законодавства при реєстрації права власності ОСОБА_3

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Заступник прокурора Херсонської області надав суду рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11.02.15 (набрало законної сили 06.05.15), зміст якого свідчить, що судом при розгляді позову прокурора Голопристанського району в інтересах Новофедорівської сільської ради до фізичних осіб про визнання недійсними договорів купівлі-продажу було встановлено: у вересні 2008 року Новофедоріська сільська рада прийняла рішення № 134 про надання ОСОБА_7 дозволу на розробку проектної документації на будівництво підпірної стіни та дороги по її обслуговуванню, при умові що даний обєкт після його будівництва буде переданий на баланс сільської ради. ОСОБА_4 збудував підпірну стіну, огорожу з освітлювальною мережею, поперечну стінку, бордюр, мостіння та у судовому порядку визнав право власності на вказане нерухоме майно, на підставі рішення Голопристанського районного суду від 05.05.09. 22.07.09 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на зазначене нерухоме майно, відповідний запис внесено до реєстру прав власників. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 29.07.10 скасовано рішення Голопристанського районного суду від 05.05.09, справу повернуто на новий розгляд, ухвалою районного суду від 13.09.10 позов повернуто ОСОБА_7.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Новофедорівської сільської ради № 134 від 24.09.08 ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення проектної документації на будівництво підпірної стіни та дороги під її обслуговування, забору в с. Залізний Порт біля бази відпочинку «Мрія», цим рішенням зобовязано ОСОБА_4 виготовити технічну документацію та надати виконавчому комітету для затвердження до 01.02.09. Натомість ОСОБА_4 збудувавши підпірну стінку, огорожу з освітлювальною мережею, поперечну стінку, бордюр, огорожу, сходові марші, мостіння біля бази відпочинку «Мрія» звернувся до суду із позовом до Новофедорівської сільської ради про визнання власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Голопристанського районного суду від 04.01.09 позов задоволено та визнано право власності на згадане майно за ОСОБА_4, останній зареєстрував право власності в БТІ.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 06.07.11 скасоване рішення Голопристанського районного суду від 04.09.09, та відмовлено ОСОБА_7 в позові. Заступник прокурора стверджує, що рішенням суду було визнано що дане нерухоме майно є самочинно збудованим.

В подальшому за договором купівлі-продажу від 25.01.10 ОСОБА_4 продав частину зазначеного майна ОСОБА_5 - частину підпірної стіни, огорожі з освітлювальною мережею , поперечної стінки, бордюру, огорожі, сходових маршів, мостіння, розташованих біля бази відпочинку «Мрія» довжиною 13,5 м від 185,5 до 198 м включно.

ОСОБА_5 (від імені якого діяв ОСОБА_4П.) продав іншим фізичним особам - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 придбане майно по частинам, в тому числі ОСОБА_6 продав частину підпірної стіни, огорожі з освітлювальною мережею , поперечної стінки, бордюру, огорожі, сходових маршів, мостіння, розташованих біля бази відпочинку «Мрія» довжиною 13,5 м від 185,5 м до 198 м включно в с. Залізний порт вул. Морська. б/н Голопристанського району Херсонської області, що підтверджується договором від 24.07.10.

30.07.2010 Херсонське державне бюро технічної інвентаризації зареєструвало за ОСОБА_3 право власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

22.01.15 Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області зареєстровано декларацію серія та номер ХС 44 про готовність до експлуатації обєкта (реконструкція мережі освітлення, підпірної стіни, поперечної стіни, огорожі, мостіння, сходових маршів по вул. Морська, б/н в с. Залізний Порт Голопристанського району). Зі змісту декларації слідує, що обєкт належить до 11 категорії складності, замовником вказаних будівельних робіт є ОСОБА_3

30.01.15 державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Голопристаського районного управління юстиції ОСОБА_12 прийнято рішення № 18968617 про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на обєкт нерухомого майна частину підпірної стінки, огорожі, мостіння, сходових маршів, що знаходиться по вул. Морська, б/н с. Залізний Порт Голопристанського району.

Рішенням Голопристанського районного суду від 11.02.2015 у справі № 654/4618/14-ц (залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 06.05.15) визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25.01.10 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнано недійсним договір від 24.07.10, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Надаючи оцінку доводам позивача про існування підстав для скасування реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації, суд дійшов до наступних висновків.

Загальні засади отримання права на виконання будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначені статтями 34, 36 та 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 р. № 3038-VІ (далі Закон № 3038-VІ).

Частинами четвертою та п'ятою статті 26 Закону № 3038-VІ встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону № 3038-VІ прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

За правилами частини 2 статті 39-1 Закону № 3038-VІ у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання статей 39 та 39-1 Закону № 3038-VІ Кабінет Міністрів України постановою від 13.04.2011 р. № 461 затвердив Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (далі Порядок № 461), пункт 29 якого кореспондується із ст. 39-1 Закону № 3038-VІ, а саме: у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

З наведених норм законодавства слідує, що реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації може бути скасована лише у разі виявлення Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами недостовірних даних, наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта.

Отже, законодавець визначив підстави, за яких реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації може бути скасована: виявлення органами недостовірних даних, наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

Представник ОСОБА_3 повідомив, що спірний обєкт знаходиться на земельній ділянці, яка надана йому в оренду. Прокурором не наведено, а судом не встановлено, що в декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 22.01.15 наведено недостовірні дані, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, що спірний об'єкт будівництва збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта.

Відсутність порушень при здійсненні будівництва підтверджено наданим відповідачем-1 актом перевірки від 03.07.15 дотримання ОСОБА_3 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, за результатами якої встановлено, що на час перевірки реконструкція обєкту - мережі освітлення, підпірної стіни, поперечної стіни, огорожі, мостіння, сходових маршів по вул. Морська, б/н в с. Залізний Порт завершено, обєкт введено в експлуатацію на підставі декларації про готовність № ХС 44. Жодних порушень ОСОБА_3 вимог містобудівного законодавства не встановлено.

У той же час, матеріалами справи підтвердилась достовірність відомостей декларації про початок будівельних робіт, а тому суд дійшов висновку, що підстав для скасування реєстрації декларації немає.

Надаючи оцінку обгрунтованості позиції прокурора про наявність підстав для скасування рішення від 30.01.2015 р. № 18968617 про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірний обєкт нерухомого майна, суд зазначає наступне.

30.01.15 державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_12 прийнято рішення №18968617 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на об'єкт нерухомого майна частину підпірної стінки, огорожі, мостіння, сходових маршів, що знаходиться по вул. Морська, б/н с. Залізний Порт Голопристанського району та видано свідоцтво про право власності, серія та номер: 32907883.

До заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_3 було додано: ксерокопія паспорта, витяг від 15.08.13 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо оренди земельної ділянки площею 0,0095 га. на підставі договору з Новофедорівською сільською радою, декларацію про готовність обєкта до експлуатації від 22.01.15 № ХС44, технічний паспорт від 14.01.15, договір купівлі-продажу, укладений 24.07.2010 між ОСОБА_5. та ОСОБА_3 про продаж майна, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_13 , витяг з реєстру права власності на нерухоме майно № 26871866 від 30.07.10 реєстрацію обєкта за ОСОБА_3

Прокурор, обґрунтовуючи підстави для скасування рішення про державну реєстрацію прав, зазначив, що оскільки скасовано правочини, які слугували підставою для прийняття вказаного рішення (договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_4П.), то спірне рішення державного реєстратора також підлягає скасуванню.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень, врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року (далі - Закон України №1952-ІV) та Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (далі-Порядок № 868), який прийнятий на виконання та з урахуванням вказаного Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав

Тобто, як вбачається із зазначеної норми, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності, тобто права, яке вже мало виникнути до її проведення.

Статтею 15 Закону України №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку, зокрема, прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку № 868). Пунктом 15 Порядку № 868 передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями. За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. (п. 20 Порядку№ 868).

Так, ч. 1 п. 36 цього Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. А згідно п. 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; …5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;… 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;…10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;… 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердж. постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 N 868, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою, якою є замовник будівництва, подаються документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

На підставі наданих сторонами документів суд не вбачає, що дії державного реєстратора при державній реєстрації прав власності на споруди за ОСОБА_3 були неправомірними. В січні 2015 року ОСОБА_3 не реєстрував право власності на підставі договору купівлі-продажу між ним та ОСОБА_5, а зареєстрував право власності на реконструйовану будівлю на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації, технічного паспорту та інших документів, зміст яких свідчить про те, що ОСОБА_4 реконструював споруди, які були зареєстровані як його власність раніше, в 2010 році, і це право власності не скасоване. Прокурором не доведено, що майно, яке ОСОБА_3 зареєстрував як реконструйоване, йому не належить, є самовільно побудованим або належить селищній раді. Визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного майна не дає підстави для такого ствердження. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення,

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись частиною третьою статті 2 КАСУ, зобовязаний перевірити рішення суб'єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд зазначає, що відповідачем-2 спірне рішення прийнято 30.01.15 , тобто, на той час не існувало судових рішень про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного майна. Отже, сама державна реєстрація за ОСОБА_3 прав власності на вказане нерухоме майно проведена законно, оскільки для її проведення останнім були надані всі необхідні документи, і проведення цієї реєстрації було повязане не з переходом права власності від однієї особи до іншої, а в наслідок проведеної реконструкції ОСОБА_3 вказаного майна.

Доводи прокурора про те, що у державного реєстратора були усі підстави для відмови у проведенні такої реєстрації внаслідок існуючого арешту спірного майна, що підтверджується записом від 24.12.13 в реєстрі обтяжень, суд вважає необґрунтованими. Дійсно, згідно ч. 2 ст.9 Закону визначений перелік повноважень державного реєстратора прав на нерухоме майно при проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; - приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; - відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; - веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; - присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; - видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; - надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; - у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; - під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

Вплив вищевказаного обтяження майна на можливість проведення спірної реєстрації слід оцінювати з урахуванням приписів статей 22-24 Закону, якими встановлені виключні підстави для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав та відмови у державній реєстрації прав власності на нерухоме майно. За змістом цих статей наявність державної реєстрації обтяжень нерухомого майна, щодо якого подана заява про реєстрацію, не є підставою для зупинення розгляду такої заяви чи зупинення державної реєстрації.

В той же час, згідно п.5 ч.1 ст.24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Отже, за змістом цієї норми наявність зареєстрованих обтяжень щодо нерухомого майна може бути підставою для відмови у державній реєстрації прав на таке нерухоме майно, якщо державна реєстрація пов'язана з відчуженням цього нерухомого майна. Як встановлено судом, державна реєстрація, яка відбулась 30.01.15, не була повязана із відчуженням даного майна, а проведена за результатом реконструкції цього майна його власником, що підтверджено декларацією про готовність обєкту до експлуатації від 22.01.15 та технічним паспортом виготовленим 14.01.15.

Суд також погоджується з доводами прокурора про те, що скасування в порядку адміністративного судочинства спірного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності від 30.01.15 можливо і без визнання незаконності такого рішення на момент його прийняття, наприклад, коли після державної реєстрації права власності буде визнано незаконною підстава для вчинення такого рішення.

Достатньою підставою для скасування рішення відповідача-2 про державну реєстрацію права власності від 30.01.15 може бути факт визнання недійсними документів, які були підставою для проведення такої реєстрації. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що підставою виникнення права власності ОСОБА_3 на спірне майно зазначено «свідоцтво про право власності 32907883», а не судові рішення, як стверджує прокурор. Дане свідоцтво не скасовано в установленому порядку.

Згідно ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Згідно ст. 60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Разом з тим суд відмічає, що звертаючись до суду із даним позовом, порушення інтересів держави в особі Новофедорівської сільської ради прокурор повязує з тим, що внаслідок прийняття державним реєстратором 30.01.15 рішення про державну реєстрацію прав на частину підпірної стінки, огорожи, мостіння, сходових маршів за ОСОБА_3. на підставі правочинів, які в подальшому визнано судом недійсними (рішення суду від 11.02.2015 р. у справі № 654/4618/14-ц, що набрало законної сили 06.05.2015 р.), правам та інтересам вказаного органу місцевого самоврядування буде заподіяно шкоду у спосіб створення умов для вибуття земельної ділянки із власності територіальної громади села Новофедорівка.

Як вбачається зі змісту рішення Голопристанського районного суду від 11.02.2015 р. у справі № 654/4618/14-ц, що набрало законної сили 06.05.2015 р., рішенням виконавчого комітету Новофедорівської сільської ради ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку проектної документації на будівництво набережної по вул. Морська, б/н с. Залізний Порт за умови, що даний обєкт після його зведення буде переданий на баланс сільської ради. Право власності на вказане майно за ОСОБА_4 було визнано в судовому порядку та скасовано судом апеляційної інстанції. Дане рішення містить посилання на те, що будівництво спірного обєкти нерухомості здійснено на земельній ділянці, яка є власністю територіальної громади села Новофедорівка. Із наведеного вбачається, що після завершення будівництва підпірної стінки, огорожі з освітлювальною мережею, поперечної стінки, бордюру та мостіння вказаний обєкт повинен був бути переданий на баланс Новофедорівської сільської ради. Разом з тим побудоване майно ОСОБА_4 не було передано на баланс Новофедорівської сільської ради , отже, орган місцевого самоврядування не набув будь-яких прав на спірне нерухоме майно.

Частиною першою статті 182 ЦК встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За приписами ЦК України територіальна громада також може набути право власності на майно, проте виникнення такого права повинно відбутися у законний спосіб, підтвердженням чого є державна реєстрація такого права.

Відповідно до положень статей 2, 6 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій, на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Право на судовий захист має особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Із аналізу наведених норм КАС слідує, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. Отже, враховуючи вимоги КАС України, прокурор повинен довести факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів селищної ради оскаржуваним рішеннями та діями відповідачів.

Враховуючи те, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року, справа N 1-1/99). Відповідно до ч. 2 резолютивної частини вищевказаного Рішення Конституційного Суду України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

З огляду на викладене та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 60 КАС України, суд вважає, що прокурор не обґрунтував підстав для представництва в суді законних інтересів держави, а саме не довів в чому саме проявилось нездійснення чи неналежний захист цих інтересів зі сторони органу, який має здійснювати ці повноваження. В ході розгляду справи судом не встановлено, а позивачем належними та допустимим доказами не доведено, які саме права територіальної громади села Новофедорівка порушені, та які права у відповідності до статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають судовому захисту, оскільки позивач не навів обставин, які б свідчили про порушення оскаржуваними декларацією та рішенням прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин. Посилання прокурора в позові на можливе вибуття земельної ділянки з власності громади є припущеннями. Згідно приписів КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний суд не може розглядати вимоги позивача щодо оскарження публічно-правових відносин, по яких спір ще не виник.

На думку суду, звертаючись до суду з даним позовом, прокурором обрано не належний спосіб захисту права, так як у даному випадку існує спір стосовно майна частини підпірної стінки, огорожі, мостіння, сходових маршів, що розташовані по вул. Морська, б/н в с. Залізний Порт. За приписами статті 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин суд дійшов висновку відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 21.07.2015 задоволено заяву заступника прокурора Херсонської області про забезпечення адміністративного позову та заборонено Реєстраційній службі Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна частини підпірної стіни, огорожі, мостіння , сходових маршів, що розташовані по вул. Морська, б/н в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області до вирішення справи по суті.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи, визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача. Враховуючи, що судом вирішено спір по суті не на користь позивача, тому подальше застосування заходів забезпечення позову є недоцільним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Відмовити заступнику прокурора Херсонської області в задоволенні вимог до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_3 про скасування реєстрації декларації та рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою від 21.07.15.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 16 вересня 2015 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 6.3