Справа № 803/2601/15
Суддя: Александрова Марія Ананіївна
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року Справа № 803/2601/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Александрової М.А.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафних (фінансових) санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Волинській області (ГУ ДФС у Волинській області) звернулося з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій в розмірі 6 800 грн., застосованих згідно з рішенням № від 26 червня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 січня 2015 року від Луцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (Луцький МВ УМВС України у Волинській області) надійшли матеріали по факту продажу 30 грудня 2014 року тютюнових виробів неповнолітній особі в торговому павільйоні "Все для всіх", який знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Молоді, будинок 2, де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1

Продаж тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років є порушенням статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" № 481/95-BP від 19 грудня 1995 року (Закон № 481/95-BP). У звязку із виявленням вказаного порушення контролюючим органом прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № від 26 червня 2015 року про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6 800 грн. на підставі абзацу девятого частини другої статті 17 Закону № 481/95-BP. Визначену суму фінансових санкцій відповідачем самостійно не сплачено, рішення про застосування фінансових санкцій є чинним.

На підставі пункту 10 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" позивач просив стягнути фінансових санкцій в судовому порядку.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року відкрито скорочене провадження в даній адміністративній справі на підставі статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), яку сторонам надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с. 1, 16).

Поштове відправлення з копією ухвали від 31 серпня 2015 року про відкриття скороченого провадження в адміністративній справі, надіслане за місцем проживання відповідача згідно із даними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (43000, АДРЕСА_1), повернулось до суду з довідкою відділення поштового звязку "за закінченням терміну зберігання" та відбитком календарного штемпеля від 07 вересня 2015 року (а.с. 17-21), тобто не вручене адресату з незалежних від суду причин, а тому відповідно до частини одинадцятої статті 35 КАС України слід вважати, що така копія ухвали вручена відповідачу належним чином.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку скороченого провадження та про наслідки неподання заперечень проти позову.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 жовтня 1992 року ОСОБА_1 зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, місце проживання якого: 43000, АДРЕСА_1, що стверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21092296 від 31 серпня 2015 року (а.с. 15); перебуває на податковому обліку в контролюючих органах за місцем свого проживання.

30 грудня 2014 року посадовою особою сектору кримінальної міліції у справах дітей Луцького МВ УМВС України у Волинській області складено протокол ВН № 11582 (а.с. 6), яким зафіксовано вчинення громадянкою ОСОБА_2, продавцем магазину "Все для всіх", що знаходиться у місті Луцьку по проспекту Молоді, 2, адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, зокрема: продаж тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років).

20 січня 2015 року позивач отримав від Луцького МВ УМВС України у Волинській області матеріали по факту продажу тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років продавцем магазину "Все для всіх" ОСОБА_2, що знаходиться у місті Луцьку по проспекту Молоді, 2 (а.с. 5).

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 36 від 10 лютого 2015 року громадянку ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с. 9).

26 червня 2015 року на підставі матеріалів перевірки проведеної Луцьким МВ УМВС України у Волинській області, якими встановлено порушення позивачем вимог статті 15-3 Закону № 481/95-ВР, начальником ГУ ДФС у Волинській області прийнято рішення № про застосування до підприємця ОСОБА_1 фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 6 800 грн. відповідно до абзацу девятого частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР (а.с. 11).

Доказів направлення вказаного рішення відповідачу поштовим звязком 30 червня 2015 року, доказів вручення його відповідачу позивач суду не надав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

При цьому, приписи статті 17 зазначеної норми не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Однак, такі норми містить Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року № 790. Зокрема, додатком до цього Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як визначено пунктом 10 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України "Перехідні положення" нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що будь-які норми, які прийняті до набрання чинності Податковим кодексом України або одночасно з ним, можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу. Наведене стосується також і норм, які регулюють повноваження контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, поняття грошового зобов'язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи. Не є винятком і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Пунктом 58.1 статті 58 ПК України передбачено, що у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Отже, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобов'язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

При цьому в пункті 58.1 статті 58 ПК України безпосередньо зазначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобов'язання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.

Зазначене цілком стосується органів ДФС України, які контролюють дотримання вимог законодавства щодо обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

З огляду на аналіз викладених законодавчих приписів, контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов'язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Тому з 1 січня 2011 року (від часу набрання чинності Податковим кодексом України) у контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

Однак, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Приписи частини п'ятої статті 17 Закону, згідно з якими в судовому порядку стягуються не виконані суб'єктом господарювання рішення органів, уповноважених застосовувати санкції за порушення законодавства щодо обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, можуть застосуватися лише в частині, що не суперечить Податковому кодексу України. Отже, ця норма не стосується податкових повідомлень-рішень, прийнятих контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України.

Тому й передбачені відповідними рішеннями суми грошових зобов'язань підлягають узгодженню в порядку, встановленому Податковим кодексом України для узгодження грошових зобов'язань, визначених контролюючим органом. У свою чергу визначені такими рішеннями суми грошових зобов'язань підлягають сплаті як грошові зобов'язання в розумінні Податкового кодексу України, а своєчасно несплачені суми повинні стягуватися в порядку, передбаченому для стягнення податкового боргу (тобто з обов'язковим направленням платникові податків податкової вимоги).

Пунктом 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Як встановлено судом, суб'єктом владних повноважень - ГУ ДФС у Волинській області не дотримано вимог пункту 95.2 ст. 95 ПК України, доказів скерування відповідачу податкової вимоги не надано, а отже, права на стягнення спірного податкового боргу у позивача не виникло.

За правилами частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись наведеним, суд вважає, що позивачем не доведено виникнення у нього права на стягнення фінансових санкцій в розмірі 6 800 грн., застосованих згідно з рішенням № від 26 червня 2015 року, а отже, в задоволенні заявленого позову слід відмовити у зв'язку із безпідставністю.

Керуючись статтями 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафних (фінансових) санкцій відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.А. Александрова