Справа № 806/3157/15
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Житомир справа № 806/3157/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Коваль О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними дій, стягнення надбавки за вислугу років та середнього заробітку за час затримки розрахунку

встановив:

13 серпня 2015 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 із позовом до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Овруцька ОДПІ) про визнання дій протиправними, стягнення посадового окладу, надбавки за спеціальне звання, винагороди за вислугу років, надбавки за вислугу років та середнього заробітку.

Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду 17 серпня 2015 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що працювала в Овруцькій ОДПІ на різних посадах. 9 липня 2012 року звільнилась із посади старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування юридичних осіб Овруцької ОДПІ за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за статтею 38 Кодексу законів про працю України. У день звільнення їй не було виплачено усі суми, що належали їй до сплати.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.28), яку прийнято судом (а.с.38), позивач просить: визнати протиправними дії Овруцької ОДПІ щодо ненарахування та не виплату при звільненні надбавки за вислугу років. Стягнути з Овруцької ОДПІ суму у розмірі 27420 грн 62 коп., з яких: не нараховану та невиплачену при звільненні надбавку за вислугу років в сумі 16246 грн 73 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 6 травня 2015 року (з наступного після пред'явлення до відповідача вимоги про розрахунок) до 15 вересня 2015 року (по день постановлення рішення у даній справі) в сумі 11173 грн 89 коп. (а.с.28).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив адміністративний позов задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві з урахуванням уточнень.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила у задоволенні позову відмовити, з підстав, що викладені у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.34-36).

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у період з 1 грудня 1995 року до 9 липня 2012 року працювала на різних посадах в Овруцькій МДПІ, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-13).

12 січня 2002 року присвоєно чергове спеціальне звання - "Інспектор податкової служби І рангу" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 1992 року №559 "Питання державної податкової служби в Україні" (а.с.11).

9 липня 2012 року позивач відповідно до наказу №55-о від 9 липня 2012 року була звільнена із посади старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування юридичних осіб Овруцької ОДПІ за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за статтею 38 Кодексу законів про працю України.

Оскільки у день звільнення з роботи ОСОБА_3 не було виплачено усі суми, що належать їй до сплати від Овруцької МДПІ, вона звернулась до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітною платою - є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтями 115 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон України №108/95-ВР), визначено строки, періодичність і місце виплати заробітної плати.

Відповідно до частин 2-7 статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон України №3723-XII) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи вимоги вищевказаних норм законодавства суд дійшов наступного висновку.

З довідки №3151/06-16-05-10 від 5 червня 2015 року (а.с.16-18), виданої відповідачем видно, що позивачу за період роботи з 1 грудня 1995 року до 9 липня 2012 року внаслідок порушень законодавства недонараховано та не виплачено надбавку за вислугу років у сумі 16246 грн 73 коп., внаслідок чого позивачу виплачувалась заробітна плата не у повному обсязі.

Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року №1013 (далі - Порядок №1013).

Відповідно до пункту 1 Порядку №1013 до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи органах державної податкової служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1013 винагорода за вислугу років виплачується посадовим особам органів державної податкової служби у таких розмірах: від 1 до 2 років - 5%, від 2 до 5 років - 10%, від 5 до 10 років - 20%, від 10 до 15 років - 25%, від 15 до 20 років - 30%, від 20 до 25 років - 35%, від 25 і більше років - 40%.

Представник відповідача в судовому засіданні стверджувала, що надбавка за вислугу років та винагорода за вислугу років є тотожними поняттями та одним і тим самим видом доплати позивачу.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача з таких підстав.

Розміри надбавки за вислугу років визначені законом, а повноваження щодо встановлення конкретних розмірів посадових окладів, запровадження інших надбавок, доплат делеговані Уряду України.

У межах своїх повноважень Кабінет Міністрів України видав Порядок №1013, яким встановлено порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання.

За змістом цього порядку до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283) на підприємствах, в установах, та в організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів, інженерів-програмістів, інженерів, системотехніків, інженерів-електроніків, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду.

Порядок №283 виданий на виконання постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про державну службу", якою Уряд України уповноважено до 1 березня 1994 року затвердити Положення про порядок обчислення стажу державної служби в державних органах.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що терміни "надбавка за вислугу років" та "винагорода за вислугу років", є різними за юридичним змістом, рівнем правового регулювання тощо.

Зокрема пунктами 4, 5 Порядку №283 визначено, що надбавка за вислугу років враховується у разі обчислення середнього заробітку, а обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 травня 2014 року №К/9991/15277/12.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що з 1 грудня 1995 року до 9 липня 2012 року внаслідок арифметичних помилок позивачу ненараховано та не виплачено надбавку за вислугу років згідно статті 33 Закону України №3723-XII у розмірі 16246 грн 73 коп., а саме за: серпень 2001 року 34 грн 50 коп., вересень 2001 року 17 грн 25 коп., жовтень 2001 року 27 грн 00 коп., листопад 2001 року лютий 2002 року по 34 грн 50 коп., березень 2002 року 13 грн 80 коп., квітень 2002 липень 2002 року по 34 грн 50 коп., серпень 2002 року 11 грн 50 коп., вересень 2002 21 грн 36 коп., жовтень 2002 року 34 грн 50 коп., листопад 2002 року травень 2003 року по 36 грн 00 коп., червень 2003 року 26 грн 53 коп., липень-серпень 2003 року по 36 грн 00 коп., вересень-жовтень 2003 року по 42 грн 75 коп., листопад 2003 року 10 грн 69 коп., грудень 2003 року 42 грн 75 коп., січень-червень 2004 року по 48 грн 60 коп., липень 2004 року 37 грн 55 коп., вересень 2004 року 46 грн 39 коп., жовтень 2004 року 48 грн 60 коп., листопад-грудень 2004 року по 58 грн 05 коп., січень-лютий 2005 року по 65 грн 55 коп., березень 2005 року 38 грн 73 коп., квітень 2005 року 34 грн 34 коп., травень-червень 2005 року по 65 грн 55 коп., липень 2005 року 34 грн 34 коп., серпень 2005 року 37 грн 23 коп., вересень-листопад 2005 року по 68 грн 25 коп., грудень 2005 року березень 2006 року по 91 грн 00 коп., квітень 2006 року 162 грн 00 коп., серпень 2006 року 7 грн 36 коп., вересень-жовтень 2006 року по 162 грн 00 коп., листопад 2006 року 125 грн 18 коп., грудень 2006 року квітень 2007 року по 162 грн 00 коп., травень 2007 року 136 грн 91 коп., червень 2007 року 185 грн 80 коп., липень 2007 року 118 грн 24 коп., серпень 2007 року 59 грн 12 коп., вересень 2007 року 185 грн 80 коп., жовтень 2007 року 145 грн 41 коп., листопад 2007 року 59 грн 12 коп., грудень 2007 року січень 2008 року по 185 грн 80 коп., лютий 2008 року 165 грн 71 коп., березень-квітень 2008 року 260 грн 40 коп., травень 2008 року 49 грн 60 коп., червень-липень 2008 року по 260 грн 40 коп., серпень 2008 року 13 грн 02 коп., вересень 2008 року 135 грн 13 коп., жовтень 2008 року 230 грн 00 коп., листопад 2008 року 57 грн 50 коп., грудень 2008 року 180 грн 00 коп., січень-квітень 2009 року по 230 грн 00 коп., травень 2009 року 60 грн 53 коп., червень 2009 року 218 грн 50 коп., липень 2009 року 230 грн 00 коп., серпень 2009 року 57 грн 50 коп., вересень 2009 року 177 грн 73 коп., жовтень 2009 року березень 2010 року по 230 грн 00 коп., квітень 2010 року 73 грн 18 коп., травень-червень 2010 року по 230 грн 00 коп., липень 2010 року 52 грн 27 коп., серпень-листопад 2010 року по 230 грн 00 коп., грудень 2010 року 275 грн 00 коп., січень-лютий 2011 року по 287 грн 50 коп., березень 2011 року 274 грн 43 коп., квітень 2011 року 287 грн 50 коп., травень 2011 року 75 грн 66 коп., червень-липень 2011 року по 287 грн 50 коп., серпень 2011 року 65 грн 34 коп., вересень 2011 року 261 грн 36 коп., жовтень-листопад 2011 року 287 грн 50 коп., грудень 2011 року 235 грн 23 коп., лютий-березень 2012 року по 293 грн 25 коп., квітень 2012 року 298 грн 50 коп., травень 2012 року 283 грн 58 коп., червень 2012 року 298 грн 50 коп., липень 2012 року 26 грн 13 коп. (а.с.22-24).

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про застосування судами законодавства про оплату праці, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні плати, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до частини 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про застосування судами законодавства про оплату праці розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Судом встановлено, що позивач у день звільнення 9 липня 2012 року працювала.

Відповідно до довідки Овруцької ОДПІ від 12 травня 2015 року №2721/06-16-05-10 середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 на день звільнення (9 липня 2012 року) становила 122 грн 79 коп. (а.с.20).

За час затримки розрахунку, у тому числі і оспорюваної суми, за період з 6 травня 2015 року до 15 вересня 2015 року (дата постановлення рішення) середній заробіток за 91 робочий день становить 11173 грн 89 коп. (кількість робочих днів за період з 6 травня 2015 року до 15 вересня 2015 року згідно Кодексу законів про працю України, розрахунок наведено в листі Міністерства соціальної політики від 9 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13) х 122 грн 79 коп. (середній заробіток за 1 робочий день згідно довідки відповідача) = 11173 грн 89 коп. (середній заробіток за затримку розрахунку з 6 травня 2015 року до 15 вересня 2015 року до дати постановлення рішення у справі, при п'ятиденному 40-годинному робочому тижні), який підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно вимог представника позивача щодо стягнення на його користь 158 грн 74 коп. судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин 2, 3 статті 91 Кодексу адміністративного судочинства України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави " від 27 квітня 2006 року №590 (далі Постанова №590) компенсація за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, її представникові у зв'язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Відповідно до статті 91 Кодексу адміністративного судочинства України ОСОБА_1 має право на відшкодування судових витрат, а саме, витрат, що пов'язані із прибуттям до суду: компенсації за відрив від звичайних занять та витрат на проїзд до суду з м.Овруча Житомирської області до м.Житомира.

Статтями 8 Законів України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №719-VII та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року №80-VIII, встановлено, у 2014 році та до 1 грудня 2015 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 гривень.

Згідно з додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 9 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 вересень 2015 року має 22 робочих дні.

У звязку із явкою позивача до Житомирського окружного адміністративного суду, а також розгляду справи компенсація за відрив від звичайних занять становить 55 грн 36 коп., тобто 1218 грн 00 коп. (мінімальна заробітна плата) : 22 (робочих дні) = 55 грн 36 коп.

Згідно з пунктом 5 додатку до Постанови №590 компенсація адміністративних витрат, повязаних з переїздом до іншого населеного пункту та на наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є субєктом владних повноважень, та її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" (далі Постанова №98) сума добових витрат на відрядження в Україні становить 30 грн 00 коп.

Позивач зявився до суду 15 вересня 2015 року, а тому добові витрати за один день становлять 30 грн 00 коп.

Витрати на проїзд до Житомирського окружного адміністративного суду (з м.Овруча, місця проживання позивача) до м.Житомира (місцезнаходження суду) за 15 вересня 2015 року становлять 73 грн 38 коп.

Враховуючи вказане, компенсація витрат, повязаних з переїздом до іншого населеного пункту, складає 103 грн 38 коп. (30 грн 00 коп. + 73 грн 38 коп.) без урахування витрат на проїзд з Житомирського окружного адміністративного суду з м.Житомира до м.Овруча за 15 вересня 2015 року.

А тому розмір компенсації витрат позивача, що повязані із прибуттям 15 вересня 2015 року до Житомирського окружного адміністративного суду, становить 158 грн 74 коп., з яких 55 грн 36 коп. компенсація за відрив від звичайних занять та 103 грн 38 коп. компенсація в адміністративній справі витрат, що повязані з переїздом до іншого населеного пункту.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин суд вважає, що середній заробіток та виплати, які обчислюються від середньої заробітної плати, мають бути перераховані та виплачені позивачу, та задовольняє адміністративний позов.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 при звільненні надбавки за вислугу років.

Стягнути з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на користь ОСОБА_3 ненараховану та невиплачену при звільненні надбавку за вислугу років в сумі 16246 грн 73 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 6 травня 2015 року до 15 вересня 2015 року в сумі 11173 грн 89 коп.

Стягнути з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на користь ОСОБА_1 158 грн 74 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 17 вересня 2015 р.