Справа № 810/2239/15
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року (м.Київ) 810/2239/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «ОСОБА_1 Рось» до Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управляння Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною бездіяльність.

Суть спору: Приватне підприємство «ОСОБА_1 Рось» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, згідно якого просить суд зобов'язати Білоцерківську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області відобразити в інтегрованій картці платника податків (податок на додану вартість, код 14010100) результати позапланових перевірок, згідно довідки №49/15-1/34326378 від 19.01.2015 року та довідки № 211/15-1/34326378 від 11.02.2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідачем безпідставно не відображено в інтегрованій картці ПП «ОСОБА_1 Рось» результатів позапланових перевірок щодо достовірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів за жовтень та листопад 2014 року на загальну суму 495 726, 00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, що внаслідок подання ПП «ОСОБА_1 Рось» уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість, у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2015 року за № НОМЕР_1, позивачем було задекларовано залишки сум податку, що були заявлені до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку та залишились непогашеними станом на 01.02.2015 в сумі 495 700, 00 грн., в тому числі за жовтень 2014 року в сумі 102 000, 00 грн. та за листопад 2014 року в сумі 393 000, 00 грн., які були відображені на інтегрованій картці платника податку, що в свою чергу, призвело до зменшення суми переплати в розмірі 495 700, 00 грн. та виникнення податкового боргу в сумі 80 100, 00 грн.

Позивач належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про отримання, у судове засідання не зявився, про поважність причин неявки у судове засідання суду не повідомив. Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення, у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи обмежені строки розгляду справи, недопущення їх порушення та безпідставного затягування вирішення спору, приймаючи до уваги, що наявні в матеріалах справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, а сторони є належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що учасники судового процесу були належним чином проінформовані про дату, час і місце судового розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 р. № 1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ОСОБА_1 Рось» є юридичною особою та зареєстровано в Білоцерківській обєднаній державній податковій інспекції Головного управляння Державної фіскальної служби у Київській області як платник податків та зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2014 позивачем було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, відповідно до якої ПП «ОСОБА_1 Рось» було заявлено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкового зобовязання з податку на додану вартість наступних звітних періодів. Так, зокрема, позивачем було зазначено, що бюджетному відшкодуванню податку на додану вартість підлягають грошові кошти в сумі 393 723, 00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що з метою встановлення достовірності нарахування позивачем вищевказаної суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПП «ОСОБА_1 Рось» бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість в наступних звітних періодах за жовтень 2014 року, за результатами проведення якої була складена довідка від 19.01.2015 № 49/15-1/34326378.

Зі змісту довідки вбачається, що посадовими особами контролюючого органу під час проведення вищевказаної перевірки не було встановлено порушень при відображені ПП «ОСОБА_1 Рось» у податковій декларації за жовтень 2014 року бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів у сумі 393 723, 00 грн.

Також, 18.12.2014 позивачем було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2014 року, згідно з якою ПП «ОСОБА_1 Рось» було заявлено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкового зобовязання з податку на додану вартість наступних періодів, яка становить 102 003, 00 грн.

В подальшому Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПП «ОСОБА_1 Рось» суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів за листопад 2014 року, за результати якої було складено довідку від 11.02.2015 № 211/15-1/34326378.

Відповідно до вищевказаної довідки, податковим органом під час проведення перевірки не встановлено порушень при відображені ПП «ОСОБА_1 Рось» у податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів у сумі 102 003, 00 грн.

Таким чином, податковими органи було встановлено правомірне відображення позивачем в податкових деклараціях з податку на додану вартість за жовтень та листопад 2014 сум бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів в загальному розмірі 495 726, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.04.2015 між ПП «ОСОБА_1 Рось» та Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області була проведена звірка розрахунків по ПДВ, зі складанням акта № 2683-20 від 22.04.2015.

Позивач не погоджується з результатами звірки, які зазначені в вищевказаному акті,

у звязку з відсутністю в ньому інформації щодо відображення в інтегрованій картці ПП «ОСОБА_1 Рось» результатів вищезазначених позапланових виїзних перевірок щодо правомірності визначення позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів на загальну суму 495 726, 00 грн.

У звязку з цим, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогою про зобовязання Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області відобразити в інтегрованій картці ПП «ОСОБА_1 Рось» результати вищезазначених позапланових виїзних перевірок щодо правомірності визначення позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів, з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 48.1 ст. 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України визначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби.

Судом встановлено, що позивачем було задекларовано в податкових деклараціях з податку на додану вартість за жовтень та листопад 2014 року суму бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобовязань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів, яка становить 495 726, 00 грн.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.10 Податкового кодексу України встановлено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі орган мають право проводити камеральні перевірки.

Камеральною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платників податку.

Згідно з п. 200.11 ст. 200 Податкового кодексу України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки. Перелік достатніх підстав, які надають право контролюючим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України (п. 200.11 ст. 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до матеріалів справи, позивач оскаржує бездіяльність Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області щодо невнесення відповідної інформації до інтегрованої картки платника податку в частині п відображення бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів в сумі 495 726, 00 грн., що суперечить положенням Регламенту опрацювання податкових декларацій з податку на додану вартість, за якими задекларовано відємне значення та/або бюджетне відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 19.06.2012 № 522, та призводить до порушення прав, свобод та інтересів позивача в сфері публічно-правових відносин.

ОСОБА_1, суд не приймає до уваги позицію позивача з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Вказане положення відповідає статті 55 Конституції України, якою закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) від 25 грудня 1997 р. зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Суд звертає увагу на те, що згідно з вищевказаними нормами права особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обовязок щодо доведення обставин фактичного порушення відповідачем відповідних прав, свобод та інтересів покладається саме позивача.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, можливості отримання особою судового захисту, передує процедура встановлення судом реального факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів такої особи.

Отже для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право чи інтерес, і це право чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна вказати, які саме її права та інтереси порушені та довести факт їхнього порушення оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, у даній адміністративній справі насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача (внаслідок не вчинення відповідних дій).

Дослідивши матеріали справи, суд звертає увагу, що позивачем не зазначено які саме права та охоронювані законом інтереси ПП «ОСОБА_1 Рось» було порушено внаслідок невнесення Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області відповідної інформації до інтегрованої картки позивача.

Так, зокрема, позивач в позовній заяві посилається виключно на Конституцію України та закони України, при цьому не зазначає конкретні норми законодавства, які б підтверджували факт дійсного порушення відповідачем прав та законних інтересів ПП «ОСОБА_1 Рось» як учасника публічно-правових відносин.

При цьому щодо посилання позивача про встановлення Регламентом опрацювання податкових декларацій з податку на додану вартість, за яким задекларовано відємне значення та/або бюджетне відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПС України № 552 від 19.06.2012 (надалі-Регламент № 522) обовязку територіальних податкових органів відображати в інтегрованій картці особового рахунку (інтегрованій картці) платника ПДВ інформації щодо проведення відповідних податкових перевірок, якими встановлено правомірність нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів, суд зазначає наступне.

Так, зі змісту Регламенту № 522 вбачається, що вищевказаний акт є виключно внутрішнім документом податкових органів України, який не зареєстрований в Міністерстві юстиції України в якості нормативно-правового акту.

Так, пунктом 1 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992 №493/92 (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Абзацом 4 п. 1.4 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року № 34/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2005 року за № 381/10661(надалі-Порядок № 34/5) встановлено, що нормативно-правовий акт - офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Пунктом 2 Указу Президента України №493/92 передбачено, що державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

Державна реєстрація провадиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідний порядок визначений Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. N 731 (з наступними змінами та доповненнями).

Згідно з пунктами 2-5 цього Положення державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

На державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб'єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами "Для службового користування", "Особливої важливості", "Цілком таємно", "Таємно" та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що:

а) зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації;

б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

На державну реєстрацію не подаються акти:

а) персонального характеру (про склад комісій, призначення на посаду і звільнення з неї, заохочення працівників тощо);

б) дія яких вичерпується одноразовим застосуванням, крім актів про затвердження положень, інструкцій та інших, що містять правові норми;

в) оперативно-розпорядчого характеру (разові доручення);

г) якими доводяться до відома підприємств, установ і організацій рішення вищестоящих органів;

д) спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм; е)рекомендаційного, роз'яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз'яснення, у тому числі податкові, тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, тарифно-кваліфікаційні довідники, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші).

Таким чином, законодавством встановлено вимогу щодо обовязкової державної реєстрації нормативно-правових актів.

Враховуючи, що Регламент № 522 не зареєстрований Міністерством юстиції України,

вищевказаний внутрішній документ Державної податкової служби не є нормативно-правовим актом в розумінні положень вищевказаного законодавства, а носить лише рекомендаційний, роз'яснювальний та інформаційний характер, а тому не може породжувати права та обовязки, в тому числі визначати повноваження контролюючого органу на відображення результатів податкових перевірок, якими підтверджено суми бюджетного відшкодування податку у зменшення податкових зобовязань на додану вартість, у інтегрованих картках платника податку.

Отже, посилання позивача на Регламент № 522 як на нормативний документ, яким встановлено обовязок територіальних податкових органів відображати в інтегрованих картках платників податків інформацію щодо проведення податкових перевірок, яким встановлено правомірність нарахування платниками податку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів, є безпідставними та необґрунтованими, адже вищевказаний акт не має законодавчо встановленої юридичної сили

та не може визначати компетенцію контролюючих органів.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Звідси, враховуючи те, що вказаний вище Регламент №522 не є нормативно-правовим актом та не відноситься до категорії «законодавство», суд не вбачає правових підстав для спонукання відповідача вчинити дії, передбачені цим Регламентом.

При цьому, суд зауважує, що передумовою задоволення позову про спонукання відповідача вчинити певні дії є або наявність нормативно-правового акта, яким передбачений обовязок особи вчинити такі дії, від здійснення чого вона ухиляється, або факт обєктивного порушення права позивача внаслідок невчинення таких дій, підтверджений належними доказами.

Наявність будь-якої з цих умов позивачем під час розгляду справи суду не доведена.

За таких обставин, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 161-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Дудін С.О.