Справа № 2а-7510/12/0170/29
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року 2а-7510/12/0170/29

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Феодосія АР Крим до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Феодосія про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2012 року УПФУ в м. Феодосія АР Крим звернулося до суду з позовом про стягнення з ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Феодосія АР Крим витрат з виплати та доставки щомісячної адресної допомоги в сумі 191667,68 грн. і 7284,14 грн. витрат з виплати пенсій по інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання і пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок професійного захворювання за період з січня по травень 2012 року.

Постановою Окружного Адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 серпня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2013 року, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 червня 2015 року частково задоволено касаційну скаргу УПФУ в м. Феодосія АР Крим та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Автоматизованою системою розподілу справ між суддями адміністративну справу 2а-7510/12/0870/29 передано судді Терлецькій О.О.

В судове засідання сторони, повідомлені належним чином, не з'явились.

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано апеляційною, що ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Феодосія АР Крим відмовилось прийняти до відшкодування 7284,14 грн витрат на виплату та доставку пенсій особам, які отримали трудове каліцтво в Росії, Узбекистану та Казахстану, зокрема, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6; витрати на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, оскільки акти про нещасний випадок на виробництві не підписані керівником підприємства, не завірені печаткою підприємства та не підписані членами комісії; витрати на виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_12, у звязку зі смертю ОСОБА_13, через відсутність причинного звязку смерті останнього з трудовим каліцтвом і державну адресну допомогу та витрати на її доставку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 265 від 26 березня 2008 року «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян» в сумі 191667,68 грн.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди виходили з того, що відповідачем правильно не прийнято до відшкодування суми виплачених пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання громадянам держав-учасниць СНД, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання до України. Крім того, питання щодо відшкодування Фондом витрат органу Пенсійного фонду повинно вирішуватись на централізованому, а не місцевому рівні, а тому УПФУ в м. Феодосія АР Крим не є належним позивачем у такій категорії справ.

Проте, з такими висновками суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до пункту 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

При цьому, робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах та містах обласного значення. Управління та відділення виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням (частина 4 статті 18 Закону № 1105-XIV).

Із змісту наведених норм видно, що Пенсійний фонд та Фонд соціального страхування здійснюють свої повноваження через територіальні органи, які є самостійними юридичними особами, діяльність яких направлена на реалізацію повноважень центральних органів на місцевому рівні.

Отже, питання щодо узгодження витрат на виплату пенсій по інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання і пенсій, повязаних з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, вирішуються такими органами самостійно.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій особам, які отримали трудове каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання до України, суд дійшов висновку про їх задоволення з огляду на таке.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що

загальнообовязкове державне соціальне страхування - це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообовязкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообовязкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництв: та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним своїх трудових обовязків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону № 1105-ХІУ, яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно із частиною четвертою статті 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене частиною 2 статті 24 Закону № 1105-ХІУ, відповідно до пункту 5 якої, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону № 1105-ХІУ у разі настання страхового випадку Фонд зобовязаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 зазначеної Угоди встановлено, що всі витрати, повязані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом наведеної норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ у звязку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР та пенсій по втраті годувальника), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 12 листопада 2013 року (справа № 21-394а13) та від 31 березня 2015 року (справа № 21-2а15).

Статтею 81 Закону № 1788-ХІІ визначено, що призначення та виплата пенсій, у тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами ПФУ. Механізм відшкодування Фондом витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління ПФУ та правління Фонду від 04 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697 (далі - Порядок).

Згідно із пунктом 4 цього Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Закону № 1105-ХІУ, Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така допомога надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сімї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат ПФУ з виплати і доставки зазначених пенсій.

Тому, за приписами наведених норм закону, Фонд зобовязаний відшкодувати органу Пенсійного фонду витрати, повязані з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Однак, такі страхові виплати Фонд здійснює у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на їх одержання. У разі якщо особі безпідставно призначено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, витрати, понесені управлінням Пенсійного фонду у звязку з виплатою та доставкою такої пенсії, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 08 липня 2014 року (справа № 21-240а14).

Суд бере до уваги доводи відповідача про те, що не підлягають відшкодуванню витрати на виплату та доставку пенсій по інвалідності окремим особам через неналежне оформлення актів про нещасний випадок на виробництві та витрати на виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_12, у звязку з відсутністю причинного звязку смерті ОСОБА_13 з трудовим каліцтвом.

Водночас, слід зазначити, що щомісячна державна адресна допомога та виплата підвищення до пенсії, передбачені постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2009 року №198 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 26 березня 2008 року №265 «Про деякі питання пенсійного забезпечення» відсутні у визначеному статтею 21 Закону № 1105-ХІУ, переліку соціальних послуг, а тому такі витрати Фонд соціального страхування від нещасних випадків не відшкодовує. Отже, ця частини позовних вимоги не підлягає задоволенню.

Зважаючи на вищевикладене, дослідивши об'єктивно та всебічно обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним витрат, повязаних з розглядом справи, тому судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь Управління Пенсійного фонду України у м. Феодосія АР Крим не прийняті витрати позивача з виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання за період з 1 січня 2012 року до 31 травня 2012 року у загальній сумі 6905(шість тисяч дев'ятсот п'ять) грн. 99 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.