Справа № 2а-585/10/1370
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2010-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2010 року № 2а-585/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Потабенко В.А.,

при секретарі Білас Ю.Ю.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності,

від відповідача: ОСОБА_2, згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Львіввугілля" до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області від 18.12.2009 року про скасування постанови про зупинення виконавчого провадження від 30.12.2005 року в частині стягнення з ДП "Львіввугілля" на користь ОСОБА_3 9843,27 грн.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що згідно Закону України "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005 року № 2711-ІV, виконавчі документи судових органів по вугільній промисловості не повинні виконуватись у звязку із накладеним мораторієм. ДП "Львіввуггіля" включено в реєстр підприємств ПЕК, які беруть участь процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону № 2711-ІV, і, відтак, на нього розповсюджується мораторій. Постанова начальника ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області прийнята з порушенням вимог ч. 4,5 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження", в якій передбачено, що лише після усунення обставин, що стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець має право поновити виконавче провадження. Оскільки ДП "Львіввугілля" не виключено з реєстру, обставини, що стали підставою для зупинення провадження, не усунуті. А тому постанова від 18.12.2009 року є незаконною.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, покликаючись на викладені в ньому обставини. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що дія частини 2 статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії. В даному випадку борг ДП "Львіввугілля" не є боргом у сфері енергопостачання (енергозбереження), а є боргом перед фізичною особою ОСОБА_3 в сумі 9843,27 грн. компенсації втрати частини одноразової допомоги та щомісячних сум відшкодування шкоди в зв'язку з порушенням термінів її виплати. Отже постанова ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області про скасування постанови про зупинення виконавчого провадження від 30.12.2005 року в частині стягнення з ДП "Львіввугілля" на користь ОСОБА_3 вказаних 9843,27 грн. винесена правомірно. Наполягав на застосуванні наслідків, передбачених ст. ст. 99,100 КАС України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

В судовому засіданні встановлено, що підрозділом примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 18.12.2009 року було винесено постанову про скасування постанови про зупинення виконавчого провадження від 30.12.2005 року в частині стягнення з Державного підприємства "Львіввугілля" на користь ОСОБА_3 9843,27 грн. компенсації за несвоєчасну виплату одноразової допомоги та щомісячних сум відшкодування шкоди в зв'язку з порушенням термінів її виплати.

З тексту вказаної постанови вбачається, що 10.05.2005 року Червоноградським міським судом Львівської області видано виконавчий лист № 2-1135 про стягнення з ДП "Львіввугілля" в користь ОСОБА_3 9843,27 грн. компенсації втрати частини одноразової допомоги та щомісячних сум відшкодування шкоди у звязку із порушенням термінів її виплати. Виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1135 відкрито.

У звязку із прийняттям 23.06.2005 року Закону України "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", виконання вищевказаного виконавчого листа зупинено постановою державного виконавця Єфименко В. від 30.12.2005 року з підстав включення ДП "Львіввугілля" в реєстр підприємств ПЕК, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 01 квітня 1999 року N 606-XIV, з наступними змінами та доповненнями" (надалі - Закон), правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, Закон України «Про державну виконавчу службу України», інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005 року № 2711-ІV, з наступними змінами та доповненнями (надалі Закон № 2711-ІV), дія цього Закону поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

Згідно п. 1.1 ст. 1 зазначеного Закону, підприємствами паливно-енергетичного комплексу є гірничі підприємства (шахти, рудники, копальні, кар'єри, розрізи, збагачувальні фабрики), газовидобувні підприємства, котельні, підключені до магістральних теплових мереж тощо.

Пунктом 1.3 статті 1 вказаного Закону встановлено, що до учасників розрахунків віднесено: підприємства паливно-енергетичного комплексу, субєктів господарської діяльності, розпорядників коштів державного та місцевих бюджетів, державні цільові фонди, Державний комітет України з державного матеріального резерву, правонаступників ліквідованих фондів, що були передбачені законодавством, розпорядників цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України, які мають дебіторську або кредиторську заборгованість та здійснюють заходи щодо її погашення на умовах, визначених цих Законом.

Згідно пункту 1.4 статті 1 Закону №2711-ІV, до заборгованості відноситься сума коштів, підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату (1 січня 2005 року), яка: 1) підлягає сплаті за товари, роботи (послуги), спожиті у процесі виробництва (видобутку), передачі (транспортування) та/або постачання енергоносіїв, відповідно до укладених договорів або з інших підстав передбачених законом, у тому числі суми пені, штрафних та фінансових санкцій, але не сплачена; 2) є податковим боргом та підлягає сплаті, але не сплачена , до бюджетів усіх рівнів та державних цільових фондів, у тому числі ліквідованих; 3) підлягає сплаті, але не сплачена до цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України; 4) передбачена видатками бюджетів усіх рівнів, але не отримана субєктами господарської діяльності, у тому числі за пільгами та субсидіями, для сплати за спожиті енергоносії; 5) підлягає сплаті і виникла внаслідок відсутності у Державному бюджеті України минулих років видаткових статей або передбачення видатковими статтями часткового фінансування видатків для розрахунків за енергоносії, у тому числі за пільгами та субсидіями (трансфертами), спожиті підприємствам, організаціями, закладами та установами, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів.

Наведеною нормою встановлено вичерпний перелік сум коштів, що підпадають під визначення заборгованості при застосуванні цього Закону, на які поширюється положення пункту 15 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV, з наступними змінами та доповненнями, щодо обовязкового зупинення виконавчого провадження. Дія Закону №2711-ІV поширюється на паливно-енергетичні підприємства та субєкти господарської діяльності, перераховані в пункті 1.3 статті 1, щодо заборгованості, яка виникла внаслідок несплати або неповних розрахунків за енергоносії.

Однак, як встановлено в судовому засіданні і підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3 не відноситься до учасників розрахунків, а борг ДП "Львіввугілля" перед ним не є боргом у сфері енергопостачання (енергоспоживання) чи за несплату електроенергії або податкового боргу, тому дія цього Закону № 2711-ІV не розповсюджується на правовідносини, що виникли між ними.

Крім того, положенням п. 3.7 статті 3 Закону № №2711-ІV, передбачено, що на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства, крім рішень про виплату заробітної плати, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів.

Враховуючи вищевказане положення статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" та положення статті 2 Закону України "Про оплату праці", яке передбачає, що до структури заробітної плати входять компенсаційні виплати, у державного виконавця Єфименка В. не було правових підстав зупиняти виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1135 про стягнення з ДП "Львіввугілля" в користь ОСОБА_3 9843,27 грн. компенсації втрати частини одноразової допомоги та щомісячних сум відшкодування шкоди у звязку із порушенням термінів її виплати. Скасувавши таку постанову своєю постановою від 18.12.2009 року, начальник ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_4 діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, як це і передбачає ст. 19 Конституції України.

А, відтак, позовні вимоги є безпідставними.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

ДП "Львіввугілля" отримало копію постанови від 18.12.2009 року 29.12.2009 року, що підтверджується копією супровідного листа зі вхідним штампом підприємства, а звернулося за захистом своїх прав до суду лише 20.01.2010 року, відтак, пропустило строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 7-14, 18, 19, 69-71, 86, 94, 99-100, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлений 01.03.2010 року.

Суддя Потабенко В.А.