Справа № 826/8467/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8467/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрівська Н.А. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.
за участю
представника позивачаОСОБА_5
представників відповідачаЛєдок І.В., Гілим С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_8 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_8 до Національного банку України про визнання протиправним та скасування п.п.1 п.2 постанови Правління Національного банку України від 31.10.2015 № 696 в частині, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного банку України, в якому просив: визнати протиправним п.п.1 п.2 постанови Правління Національного банку України від 31.10.2015 №696 в частині внесення змін до положення про порядок організації та проведення перевірок з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 20.06.2011 №197, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.07.2011 за №852/19590 (зі змінами) щодо збільшення періодичності проведення планових виїзних перевірок банків; скасувати п.п.1 п.2 постанови Правління Національного банку України від 31.10.2015 року №696.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання з'явився представник позивача, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представники відповідача до суду з'явилися, проти апеляційної скарги заперечували та просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представників відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Правління Національного банку 20.06.2011 №197 (далі по тексту - Положення №197) затверджено Положення про порядок організації та проведення перевірок з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

31 жовтня 2014 року Правлінням Національного банку видано постанову за №696, якою затверджено Зміни до Положення №197, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 липня 2011 року за №852/19590 (надалі - Постанова НБУ №696 від 31.10.2014).

Не погоджуючись із змінами, внесеними підпунктом 1 пункту 2 постанови Правління НБУ №696 до Положення №197 щодо збільшення періодичності проведення планових виїзних перевірок банків, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані положення постанови Правління НБУ не породжують безпосередньо для позивача прав чи обов'язків, що свідчить про безпідставність його позовних вимог.

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, виходячи з такого.

Судом вірно встановлено, що відповідно до підпункту 1 пункту 2 Змін у пункті 2.1 розділу II Положення №197 слово "два" замінено на слово "три".

Таким чином, згідно з чинним пунктом 2.1 розділу II Положення №197 планова виїзна перевірка банку (крім відокремлених підрозділів банків) з питань дотримання вимог законодавства з питань фінансового моніторингу проводиться не рідше одного разу на три роки.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 30 статті 7 вказаного Закону до функцій НБУ віднесено зокрема здійснення державного регулювання та нагляду у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення за небанківськими фінансовими установами-резидентами, які є платіжними організаціями та/або членами/учасниками платіжних систем у частині надання ними фінансової послуги щодо переказу коштів на підставі відповідних ліцензій, зокрема Національного банку України (крім операторів поштового зв'язку в частині здійснення ними переказу коштів).

Відповідно до статті 36 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України під час здійснення нагляду за діяльністю банків проводить перевірку банків з питань дотримання ними вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, та достатності заходів для запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, та фінансуванню тероризму.

Частиною 1 стаття 14 Закон України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" встановлено, що державне регулювання і нагляд у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму щодо банків, платіжних організацій та членів платіжних систем, що є банківськими установами здійснюються Національним банком України.

З аналізу вказаних положень видається обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що Національний банк України уповноважений самостійно встановлювати порядок здійснення ним нагляду у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення за діяльністю відповідних суб'єктів первинного фінансового моніторингу, зокрема порядок проведення планових та позапланових перевірок, у тому числі безвиїзних.

Отже, визначення періодичності проведення планових виїзних перевірок банків віднесено до дискреційних повноважень Національного банку України.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 56 Закону України «Про Національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Так, в контексті спірних правовідносин, суд небезпідставно звернув увагу, що за змістом положень пунктів 1.2, 1.3 розділу I і пунктів 2.2, 2.4, 2.8, 2.10 розділу II Положення №197 у Національного банку обмежень у праві включення до Плану перевірок тих банків, діяльність яких за результатами проведеного Національним банком України аналізу може свідчити про підвищені ризики їх використання з протиправною метою

Зокрема, відповідно до пунктів 1.2, 1.3 розділу І Положення №197 перевірки з питань дотримання вимог законодавства з питань фінансового моніторингу (виїзна перевірка, безвиїзний нагляд з питань фінансового моніторингу) проводяться з метою визначення достатності та відповідності заходів, що здійснюються банком, вимогам законодавства з питань фінансового моніторингу, а також рівня ризику використання послуг банку для легалізації кримінальних доходів або фінансування тероризму.

Розділ II Положення №197 визначає організацію та порядок проведення виїзних перевірок (планових та позапланових).

Планові виїзні перевірки банку в силу положень, закріплених в пункті 2.2 розділу II Положення №197 здійснюються відповідно до Плану, який затверджує Голова Національного банку України або заступник Голови Національного банку України, який згідно з його функціональними обов'язками здійснює загальне керівництво та контролює діяльність банківського нагляду.

Згідно з пунктом 2.4 розділу II Положення №197 до Плану включаються виїзні перевірки: банків (крім відокремлених підрозділів банків), у яких спливає трирічний строк з дати останньої планової виїзної перевірки (або позапланової виїзної перевірки, якщо під час її проведення був охоплений весь перелік питань його діяльності у сфері фінансового моніторингу); банків (крім відокремлених підрозділів банків), якщо з дня отримання ними банківської ліцензії минуло більше ніж 12 місяців, а виїзна перевірка їх ще не проводилася; банків, перелік яких визначається за результатами проведеної Національним банком України оцінки ризиків легалізації кримінальних доходів або фінансування тероризму; банків, за результатами попередньої перевірки яких було встановлено здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку (щодо використання послуг банку для легалізації кримінальних доходів або фінансування тероризму); банків, до яких чи власників істотної участі яких іноземними державами або міждержавними об'єднаннями чи міжнародними організаціями застосовано санкції; банків, щодо яких Національний банк України має інформацію, отриману від державних органів, що може свідчити про порушення ними вимог законодавства з питань фінансового моніторингу.

Пунктом 2.8 розділу II Положення №197 закріплено, що Національний банк за наявності обґрунтованих підстав може прийняти рішення про проведення позапланової виїзної перевірки банку. Такими підставами є: результати безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу; інформація інших підрозділів Національного банку, державних органів, органів нагляду іноземних держав про ознаки порушення вимог законодавства з питань фінансового моніторингу; результати узагальнення матеріалів виїзних перевірок окремих банків, що несуть взаємопов'язаний або системний зміст.

Згідно з пунктом 2.10 розділу II Положення №197 позапланова виїзна перевірка може здійснюватися з окремих питань діяльності банку або охоплювати весь перелік питань його діяльності у сфері фінансового моніторингу.

Поряд з іншим, відповідно до статті 7-1 Закону України «Про Національний банк України» національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, має право визначати тимчасові особливості регулювання та нагляду за банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, застосування економічних нормативів, формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями банків, запроваджувати обмеження на їх діяльність, у тому числі обмежувати або забороняти видачу коштів з поточних та вкладних (депозитних) рахунків фізичних та юридичних осіб, а також обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей.

Враховуючи наведені вище положення, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача, що внесені підпунктом 1 пункту 2 постанови Правління НБУ №696 до Положення №197 зміни щодо збільшення періодичності проведення планових виїзних перевірок банків надає можливість власникам українських банків безконтрольно виводити активи банківської установи.

Крім того, судова колегія погоджується із висновком окружного адміністративного суду, що спірна постанова не породжує для позивача виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків, тобто не відповідає критерію юридичної значимості.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 травня 2015 року у справі №21-169а14.

Наразі, позивач оскаржує постанову Правління НБУ №696 в частині змін, внесених підпунктом 1 пункту 2 цієї постанови до Положення №197 щодо збільшення періодичності проведення планових виїзних перевірок банків.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що даний правовий акт породжує права й обов'язки тільки для визначеного цим актом певного кола суб'єктів, що є учасниками правовідносин, які регулюються даним актом, водночас, оскаржувані положення постанови Правління НБУ не спричиняють безпосередньо для позивача виникнення, зміну або припинення прав чи обов'язків.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, що спірною постановою права позивача не порушено, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача є законним та обґрунтованим з огляду на їх безпідставність.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_8 до Національного банку України про визнання протиправним та скасування п.п.1 п.2 постанови Правління Національного банку України від 31.10.2015 № 696 в частині - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 21 вересня 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.