Справа № 815/4857/15
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4857/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Одеса

15 год. 09 хв.

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

розглянувши порядку письмового провадження за наявними матеріалами справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» () до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) про скасування постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту на спірне нерухоме майно № в-3/1223/32813231 від 04.07.2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, квартиру загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобовязання Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна предмета іпотеки, а саме: квартири, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору від 20.09.2007 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) про скасування постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту на спірне нерухоме майно № в-3/1223/32813231 від 04.07.2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, квартиру загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобовязання Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна предмета іпотеки, а саме: квартири, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору від 20.09.2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач, згідно договору факторингу № 15 укладеного з ВАТ «Сведбанк» є кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № 1501/0907/71-188 та іпотекодержателем нерухомого майна: квартири, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 13.03.2015 року позивачу, при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 20.09.2007 року накладено арешт у відповідності до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, № в-3/1223/32813231 від 04.07.2012 року, виданої Першим Київським відділом Державної виконавчої служби ОМУЮ. На думку позивача такі дії відповідача порушують права ТОВ «ФК «Вектор Плюс», оскільки позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна. Відповідно до чинного законодавства, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань, іпотекодержатель, яким в даному випадку є ТОВ «ФК «Вердикт Плюс», має право, у разі невиконання боржником своїх зобовязань, звернути стягнення на предмет іпотеки (передане в іпотеку майно). Таким чином, накладений згідно оскаржуваної постанови відповідача арешт на квартиру, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 не має жодних правових підстав, у звязку із тим, що договір іпотеки укладено до накладення вказаного арешту на предмет іпотеки і першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки належить позивачу на підставі іпотечного договору від 20.09.2007 року та договору факторингу № 15, укладеного з ВАТ «Сведбанк» (аркуші справи 4-10).

В судове засідання сторони та третя особа або їх представники не прибули, належним чином повідомлені судом про дату, час і місце судового розгляду справи (аркуші справи 60-64).

В адміністративному позові, позивач, крім іншого також зазначив про розгляд справи в порядку письмового провадження у разі відсутності представника позивача.

Відповідач та третя особа про причини неприбуття суду не повідомили, заяв про розгляд справи або про відкладення розгляду справи до суду не надали.

Письмові заперечення проти позову відповідачем до суду не надано.

Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням зазначених вище обставин та викладеного в адміністративному позові позивачем прохання про розгляд справи в порядку письмового провадження у разі відсутності представника позивача, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

На підставі ч. 1 ст. 41 та ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.09.2007 року між Акціонерним товариством «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 1501/0907/71-188, за яким банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 89 700 доларів США на строк по 20.09.2032 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором (аркуші справи 11-18).

У забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Акціонерним товариством «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір від 20.09.2007 року № 1501/0907/71-188-Z-1, за умовами якого, іпотекодавець (ОСОБА_1С.) передав іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобовязань за договором кредиту № 1501/0907/71-188 від 20.09.2007 року наступне нерухоме майно: квартиру під номером «сімдесят чотири», що знаходиться в місті Одеса по вулиці Варненська в будинку під номером «пять» та складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 44,9 кв.м. та підсобних приміщень, загальна площа 62,4 кв.м., реєстраційний № 20208501, належну іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 20.09.2007 року № 16751, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 20.09.2007 року № 2360732, загальною вартістю 14 879 грн. 00 коп. (аркуші справи 37-40).

28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № 15, за яким банк відповідно до умов даного договору відступає фактору права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. При цьому, сторони погодили, що права вимоги заборгованості по кредитних договорах, та права вимоги по договорам забезпечення, укладених з боржниками відступаються банком фактору за цим договором на основі «як є» без будь-яких повязаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі. Після переходу прав вимоги заборгованості до фактора, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, процента, комісії, штрафні санкції та інші обовязкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обовязкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому (аркуші справи 41-47).

Згідно витягу з реєстру заборгованостей боржників, до боржників за вказаним вище договором також належить й ОСОБА_3 (аркуш справи 48).

Також, як слідує з матеріалів справи, 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за яким, відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» та цього договору, сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу № 15 від 28.11.2014 року, укладеного між сторонами, одночасно відступають права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором (аркуші справи 49-51).

У відповідності до п. 1.5 вказаного договору, у звязку із здійсненням на підставі цього договору відступлення новому іпотекодержателю всіх прав первісного іпотекодержателя за іпотечними договорами, та у звязку із зміною сторони у іпотечних договорах, іпотекодержателем за іпотечними договорами стає Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

З урахуванням зазначеного, позивач є кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором від 20.09.2007 року № 1501/0907/71-188 та іпотекодержателем за іпотечним договором № 1501/0907/71-188-Z-1 від 20.09.2007 року нерухомого майна: квартира загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

За приписами ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно ст. 16 вказаного Закону, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи: на підставі постанови Першого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ № в-3/1223/32813231 від 04.07.2012 року накладено арешти на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1, серед якого в тому числі на квартиру загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в межах стягнення 32 987 грн. 77 коп., про що свідчить наявна в матеріалах справи Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (аркуші справи 55-56).

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно досліджених судом письмових доказів, наявних в матеріалах справи, право іпотеки виникло до виникнення підстав для накладення арешту згідно оскаржуваних постанов, таким чином, підстави для арешту заставного майна відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 цього ж Закону, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

За приписами ч. 8 ст. 54 вказаного Закону, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

З урахуванням зазначеного, за наявності договору іпотеки, укладених з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань, іпотекодержатель ТОВ «ФК «Вектор Плюс» має право, у разі невиконання боржником своїх зобовязань, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, арешт, накладений на майно третьої особи в частині накладення арешту на квартиру, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, було вчинено неправомірно, оскільки вказане майно знаходиться в іпотеці згідно договору від 20.09.2007 року, вказаний договір іпотеки укладено та зареєстровано до винесення оскаржуваних постанов, та першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки належить позивачу, згідно договору факторингу № 15.

Враховуючи те, що підстави, визначені ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні, інших підстав для звернення стягнення на заставлене майно особою, яка не являється заставодержателем чинним законодавством не передбачено, а відповідачем не спростовано доводів позивача, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно боржника, яке перебуває в іпотеці, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію банком першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11.09.2013 року № К/800/1343/13.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що орган Державної виконавчої служби відповідно до вимог ч. 4. ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» повідомив позивача, як іпотеко держателя, про накладення арешту на майно, яке виступає предметом іпотеки та роз'яснив йому право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із цього майна.

Враховуючи наведене, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач, як обтяжував з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку» володіє переважним першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності існування накладеного на майно позивача арешту, оскільки під час прийняття спірних постанов відповідачем не враховано приписи Закону України «Про іпотеку» з урахуванням ч. З ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки вимога щодо звільнення з-під арешту вищезазначеного заставленого майна, яке належить ОСОБА_3 є похідною від визнання протиправними та скасування спірних постанов, а також, зважаючи на ту обставину, що без звільнення заставленого майна з-під арешту не відбудеться повного захисту порушених прав позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» () до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) про скасування постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту на спірне нерухоме майно № в-3/1223/32813231 від 04.07.2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, квартиру загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобовязання Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна предмета іпотеки, а саме: квартири, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору від 20.09.2007 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-164, 167, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» () до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) про скасування постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту на спірне нерухоме майно № в-3/1223/32813231 від 04.07.2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, квартиру загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобовязання Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна предмета іпотеки, а саме: квартири, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору від 20.09.2007 року - задовольнити повністю.

Постанову Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту на спірне нерухоме майно № в-3/1223/32813231 від 04.07.2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, квартиру загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Звільнити із-під арешту нерухоме майно, на яке було накладено арешт, згідно постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту на спірне нерухоме майно № в-3/1223/32813231 від 04.07.2012 року. а саме: квартиру загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.В. Балан