Справа № 826/1558/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1558/15 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській О.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Лозової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування акту службового розслідування, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, за апеляційними скаргами ОСОБА_4 на ухвалу та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся у суд із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача при проведенні службового розслідування комісією, створеною відповідно до розпорядження Державної фіскальної служби України від 18.12.2014 №148-р, визнати протиправним та скасувати рішення про долучення до матеріалів службового розслідування матеріалів оперативної перевірки, проведеної відповідно до розпорядження цієї Служби від 10.10.2014 №78-р, визнати протиправним та скасувати акт службового розслідування №138/99-99-08-03-01-21-2 від 20.01.2015, затверджений головою Служби 30.01.2015.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року закрито провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування акту службового розслідування, а постановою цього суду від цієї ж дати відмовлено у задоволенні решти вимог позивача.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, позивач подав апеляційні скарги, в яких просить їх скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, оскаржувані рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що акт службового розслідування не є остаточним документом, зобов'язуючим позивача до вчинення будь-яких дій, і не порушує прав останнього. Виходячи із чого, місцевий суд дійшов висновку, що акт службового розслідування не може бути предметом адміністративного позову, а вимоги про визнання протиправним та скасування цього акту не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у задоволенні решти вимог позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не допущено бездіяльності в ході службового розслідування, проведеного відносно позивача, яким допущено порушення митного законодавства. А рішення про долучення до матеріалів службового розслідування матеріалів оперативної перевірки, як окремий акт індивідуальної дії, не приймалось відповідачем, а тому не може бути визнане протиправним. При цьому, місцевий суд зазначив, що викладення у пропозиціях, висловлених за результатами службового розслідування, висновку про необхідність вважати матеріали оперативної перевірки невід'ємною частиною акту службового розслідування не суперечить встановленому порядку проведення такого розслідування.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитися в повній мірі.

Надаючи правову оцінку закриттю місцевим судом провадження в адміністративній справі, колегія суддів зважає на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 цього Кодексу справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму, в тому числі на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 15 ст. 3 КАС України).

Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950.

Цим Порядком встановлено, що стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування, а також визначені підстави для такого і спосіб проведення.

Відповідно до пункту 8 цього Порядку за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань); заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення; висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру; обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Згідно пункту 9 цього Порядку акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, в одному примірнику.

Положеннями пунктів 10, 11 цього Порядку встановлено, що на вимогу керівника органу державної влади (посадової особи), якому доручено проведення службового розслідування, голови або членів комісії чи особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводилося службове розслідування, акт повинен розглядатися в їх присутності.

За результатами розгляду керівник органу державної влади (посадова особа), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, приймає в десятиденний термін з дати надходження акта службового розслідування відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.

Рішення за результатами службового розслідування може бути оскаржено особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно із законодавством.

Наведені норми свідчать про те, що акт службового розслідування є документом, який фіксує встановлені в ході такого обставини, характеризує особу, щодо якої проводиться розслідування, описує вчинені під час його проведення дії уповноважених осіб (вжиті заходи), а також містить висновки по суті розглянутого питання, а також, за умови виявлення порушень, - пропозиції щодо їх усунення та, у разі необхідності, щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Разом з тим, цей акт не являється остаточним рішенням, яке приймається за результатами службового розслідування, а містить лише пропозиції (по суті - рекомендації) щодо прийняття керівником відповідного державного органу того чи іншого рішення.

Отже, акт службового розслідування не створює для особи, щодо якої проведено це розслідування, безпосередніх правових наслідків, викладені у ньому висновки є суб'єктивною думкою уповноважених членів комісії, які його проводили, і особа не позбавлена права спростувати ці висновки під час оскарження прийнятого за результатами службового розслідування рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що акт службового розслідування не є остаточним документом, зобов'язуючим позивача до вчинення будь-яких дій, і не порушує прав останнього.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку, суд першої інстанції мав з дотриманням вимог процесуального права визначитись з правовими наслідками цього факту.

Виходячи з положень частини 1 статті 2 та частини 1 статті 6 КАС України, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є, зокрема, порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Отже, відсутність порушеного права, встановленого при розгляді справи по суті, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження в адміністративній справі в частині вимог про визнання протиправним та скасування акту службового розслідування, суд першої інстанції керувався приписами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, відповідно до яких однією із підстав для закриття провадження в адміністративній справі є випадок, коли справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Однак, судом першої інстанції не враховано, що спірні у справі відносини пов'язані із проходженням позивачем публічної служби, а в силу п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України, розгляд такої категорії спорів віднесено до юрисдикції саме адміністративних судів.

Окрім того, при постановленні ухвали про закриття провадження в адміністративній справі місцевий суд не врахував, що частиною 2 статті 157 КАС України закріплено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Синтез норм, визначених п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 157 КАС України, дає підстави для висновку, що провадження в адміністративній справі може бути закрите лише у разі, якщо вона підсудна судам іншої спеціалізації.

У той же час, даний спір не може бути розглянутий жодним іншим судом, окрім як судом адміністративної юрисдикції.

Зважаючи на викладене, висновки суду першої інстанції не відповідають правильному застосуванню норм процесуального права. У зв'язку з чим, ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Обговорюючи вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача при проведенні службового розслідування та про визнання протиправним і скасування рішення про долучення до матеріалів службового розслідування матеріалів оперативної перевірки, колегією суддів установлено наступне.

Як убачається із матеріалів справи, на час спірних правовідносин, позивач працював на посаді начальника Хмельницької митниці Міндоходів.

На підставі його звернення (вчиненого з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень та підозри, пов'язаних з прийняттям ним рішення щодо видачі громадянину ОСОБА_5 зі складу Хмельницької митниці транспортного засобу «БМВ-Х5», 2005 року випуску, кузов НОМЕР_1), та відповідно до розпорядження Державної фіскальної служби України від 18.12.2014 №148-р стосовно позивача проведено службове розслідування, за підсумками якого складено акт №138/99-99-08-03-01-21-2 від 20.01.2015, який був затверджений головою Державної фіскальної служби України 30.01.2015.

У ході проведення вказаного службового розслідування утвореною відповідно до вищевказаного розпорядження ДФС України Комісією було опрацьовано матеріали оперативної перевірки, проведеної відповідно до розпорядження ДФС України від 10.10.2014 №78-р та отримано пояснення від позивача від 14.01.2015 та від 17.01.2015.

Окрім того, під час службового розслідування позивачем заявлялось клопотання щодо отримання пояснень від посадових осіб, які працювали у Хмельницькій митниці Міндоходів: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 Також, позивач просив Комісію з'ясувати деякі питання, відповіді на які, на його переконання, мали б істотне значення для повноти, всебічності і об'єктивності висновків службового розслідування.

Так, у матеріалах справи міститься копія листа №760/7/99-99-08-03-01-17 від 14.01.2015 ДФС України, зі змісту якого слідує, що, з урахуванням клопотання позивача, в.о. начальнику ВВБ ГУ ДФС у Хмельницькій області Вахоніну В.М. доручено отримати пояснення від зазначених посадових осіб Хмельницької митниці Міндоходів.

Як слідує з листа №376/22-01-08-12 від 19.01.2015 в.о. начальником ВВБ ГУ ДФС у Хмельницькій області Вахоніним В.М. направлено начальнику ГУ власної безпеки ГФС України письмові пояснення вказаних вище службових осіб Хмельницької митниці та копії відповідних документів на 61 аркушу.

Як з'ясовано судом із пояснень представника відповідача, надати усі копії згаданих письмових пояснень посадових осіб Хмельницької митниці Міндоходів відповідач не може, оскільки відповідні матеріали були направленні до прокуратури у Хмельницькій області, що підтверджується копією опису про направлення матеріалів до прокуратури, яка міститься в матеріалах справи.

Зі змісту спірного акту службового розслідування випливає, що пояснення по суті розслідування надавали ОСОБА_6, ОСОБА_20, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_14,, ОСОБА_17, ОСОБА_15 та ОСОБА_16

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що громадяни ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_13 та ОСОБА_21 були звільнені із займаних в Хмельницькій митниці посад значно раніше, ніж було призначено спірне службове розслідування. Про вказане свідчать наявні у справі копії наказів про звільнення.

Зі змісту акту службового розслідування слідує, що у ньому відображено встановлені в ході розслідування обставини, проаналізовано визначену діючими правовими актами компетенцію начальника митниці, наявні посилання на норми митного законодавства та зроблено висновок про допущення позивачем порушень закону при прийнятті рішення щодо видачі громадянину ОСОБА_5 зі складу Хмельницької митниці транспортного засобу «БМВ-Х5», яке, за висновком перевіряючих, призвело до несплати в державний бюджет обов'язкових митних платежів у сумі 166 212,50 грн.

Так, за підсумками проведеного службового розслідування Комісія дійшла висновку про те, що під час прийняття остаточного рішення щодо видачі громадянину ОСОБА_5 вказаного транспортного засобу начальник Хмельницької митниці Міндоходів (станом на грудень 2012 року) ОСОБА_4 не дотримався вимог ст. ст. 8, 318, 546 Митного кодексу України, порушив вимоги ст. 242, ч. 3 ст. 243 цього Кодексу та п. 9.1 Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Мінфіну від 30.05.2012 №627, що призвело до несплати обов'язкових митних платежів (зборів), чим нанесено збитки державі на суму 166 212,50 грн.

Ураховуючи викладене, Комісія дійшла висновку, що позивач заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності, яке, однак, не може бути застосовано до нього в силу приписів статті 148 Кодексу законів про працю України, якою встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За підсумками службового розслідування Комісією внесено наступні пропозиції:

- службове розслідування стосовно начальника Хмельницької митниці Міндоходів ОСОБА_4 завершити;

- матеріали оперативної перевірки, проведеної відповідно до розпорядження ДФС України від 10.10.2014 №78-р, вважати невід'ємною частиною акту службового розслідування;

- копію акту службового розслідування та матеріали до нього направити до прокуратури Хмельницької області з метою прийняття рішення згідно з чинним законодавством.

Не погоджуючись із рішенням про долучення до матеріалів службового розслідування матеріалів оперативної перевірки, проведеної відповідно до розпорядження ДФС України від 10.10.2014 №78-р та, вважаючи, що Комісією допущено бездіяльність при проведенні службового розслідування, позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта в частині зазначених вимог, колегія суддів зважає на наступне.

Положеннями пунктів 1, 2 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачено, що службове розслідування може бути проведено на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри.

Рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

Згідно пункту 3 цього Порядку рішенням щодо проведення службового розслідування визначається голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, мета і дата початку та закінчення службового розслідування. Термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

У разі коли рішення щодо проведення службового розслідування прийнято вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, склад комісії з проведення службового розслідування, мета і дата початку та закінчення службового розслідування визначаються керівником органу державної влади, якому доручено проведення службового розслідування. Службове розслідування у цьому випадку повинне бути проведено у термін, визначений посадовою особою, яка прийняла рішення про його проведення.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку керівник органу державної влади (посадова особа), за рішенням якого затверджено склад комісії з проведення службового розслідування, контролює роботу цієї комісії і у разі потреби дає обов'язкові для виконання доручення.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що члени комісії з проведення службового розслідування несуть персональну відповідальність згідно із законодавством за повноту, всебічність і об'єктивність висновків службового розслідування та нерозголошення інформації, що стосується цього розслідування.

Також, цим пунктом передбачено, що членам комісії надається, зокрема, право отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, інших працівників органу державної влади, в якому працює особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться службове розслідування, усні чи письмові пояснення, консультації спеціалістів з питань службового розслідування, а також право отримувати та збирати згідно із законодавством інформацію, пов'язану із службовим розслідуванням, від інших юридичних та фізичних осіб на підставі запиту керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, або керівника органу державної влади, якому доручено проведення службового розслідування.

Таким чином, Порядком установлено право, а не обов'язок Комісії отримувати від осіб письмові пояснення з питань службового розслідування, збирати інформацію, пов'язану із таким.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Бездіяльність є пасивною поведінкою суб'єкта, яка полягає у невиконанні ним дій, які повинні бути і могли бути вчинені відповідно до покладених на нього обов'язків.

Оскільки Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не встановлено обов'язку Комісії отримувати від осіб письмові пояснення з питань службового розслідування, збирати інформацію, пов'язану із таким, відсутні підстави стверджувати про наявність бездіяльності щодо вчинення необов'язкових згідно цього нормативно-правового акту дій.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що встановлені фактичні обставини проведення службового розслідування свідчать про те, що Комісією вживались належні заходи для забезпечення повноти, всебічності і об'єктивності висновків спірного службового розслідування, в тому числі неодноразово відбирались пояснення позивача, враховувались результати матеріалів оперативної перевірки, проведеної відповідно до розпорядження Державної фіскальної служби України від 10.10.2014 №78-р, запитувались та вивчались письмові пояснення у працівників органу державної влади, в якому працює позивач.

Установлені обставини також свідчать про те, що в ході службового розслідування Комісією не допущено порушень прав особи, стосовно якої проводиться службове розслідування (позивача), передбачених пунктом 7 вищевказаного Порядку, в тому числі права надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять.

Так, позивачем було реалізовано свої права, що підтверджується його поясненнями, зверненням до Голови ДФС України із клопотанням, а також наданими зауваженнями до акту службового розслідування.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на невідповідність змісту акту службового розслідування вимогам пункту 8 Порядку, адже висновки, викладені в акті службового розслідування, є суб'єктивною думкою членів Комісії, які його проводили, і оцінку цим висновкам слід надавати при розгляді у встановленому порядку правомірності рішення, прийнятого за результатами такого розслідування.

Зазначений висновок апеляційного суду узгоджується із приписами пункту 11 Порядку, відповідно до якого саме рішення, прийняте за результатами службового розслідування, може бути оскаржено особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно із законодавством, а не акт службового розслідування, в якому Комісією висловлено певні пропозиції.

Оскільки рішення, яке становило б для позивача безпосередні правові наслідки, керівником Державної фіскальної служби України не приймалось (що випливає з матеріалів справи), судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково вдався до надання правової оцінки викладеним в акті службового розслідування висновкам щодо порушення позивачем митного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, вказане питання перебуває на розгляді в прокуратурі Хмельницької області, де, за наслідками досудового розслідування кримінального провадження та, за наявності підстав, судового розгляду, й має бути надана належна правова оцінку діям позивача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вийшов за межі предмету доказування з порушенням правил, встановлених частиною 2 статті 11 КАС України, адже предметом спору було дотримання відповідачем порядку проведення службового розслідування.

У зв'язку із чим, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

У той же час, колегія суддів констатує, що при проведенні службового розслідування відповідачем не порушено прав позивача, як особи, щодо якої проводилось це розслідування, а також дотримано процедуру його проведення.

З урахуванням вищевикладених висновків про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування акту цього розслідування, у задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити в цілому.

Отже, доводи апеляційних скарг частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню, з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позову, з підстав, викладених у рішенні апеляційного суду.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує такі та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 на ухвалу та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року задовольнити частково.

Ухвалу та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст постанови складений 18 вересня 2015 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.