Справа № 817/1717/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1717/15

15 вересня 2015 р. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Кравчук Т.О. (головуючий), суддів Недашківська К.М., Гломб Ю.О. при секретарі судового засідання Цвіркун О.О. за участю сторін у справі:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача Державної реєстраційної служби України - не з'явився,

представника відповідача Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
доДержавної реєстраційної служби України в особі Департаменту реєстрації речових прав на нерухоме майно, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної реєстраційної служби України в особі Департаменту реєстрації речових прав на нерухоме майно, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 про:

визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №21419468 від 19.05.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень стосовно нерухомого майна (комплексу) зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою №11101138 від 22.04.2015 року;

зобовязання Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України провести реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно (комплекс) зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою №11101138 від 22.04.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.04.2015 року з метою реєстрації права власності на нерухоме майно (комплекс) звернувся із відповідною заявою до реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції, надавши до неї перелік усіх необхідних документів в оригіналах та копіях, сплативши до бюджету необхідні платежі. Однак, в кінці травня в порушення, на думку позивача, встановлених законом строків проведення реєстрації речових прав на нерухоме майно позивач отримав рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації №21419469 від 19.05.2015 року. Зауважив, що державний реєстратор не прийняла до уваги наданого до заяви витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в якому зареєстровані відомості про припинення реєстрації агрофірми «Україна», куди входив колектив співвласників майнових паїв, за судовим рішенням, а тому на момент прийняття рішення про відчуження майна співвласникам паїв акт приймання-передачі майна, свідоцтво про право власності підписували за рішенням загальних зборів уповноважена особа від колективу та скріплювалося печаткою сільським головою.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача Державної реєстраційної служби України в особі Департаменту реєстрації речових прав на нерухоме майно надіслав суду письмові заперечення проти адміністративного позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнав, та зазначив, що оскаржуване рішення з питань державної реєстрації прав приймалося вже державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, а за даними позовними вимогами необхідно зобовязати не Державну реєстраційну службу України, а Департамент державної реєстрації Мінюсту.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 надіслала суду письмові заперечення проти адміністративного позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнала, та зазначила, що рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень обґрунтоване та правомірне, оскільки подане позивачем свідоцтво про виділення майна в натурі містить підпис та печатку сільського голови, а не керівника підприємства, а тому, на її думку, не відповідає вимогам законодавства. В прохальній частині письмових заперечень просила розгляд справи здійснити без її участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22.08.2012 року Радивилівською сільською радою ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія РВ №225296, яке посвідчує право на пайовий фонд майна агрофірми «Україна» в частці в розмірі 1806860 грн.

У звязку з цим позивач звернувся із заявою до колективу співвласників майнових паїв колишніх членів агрофірми «Україна» про виділення та передачу йому у приватну власність частини нерухомого (рухомого) майна в рахунок вартості майнового паю.

18.08.2012 року загальними зборами колективу співвласників майнових паїв колишніх членів агрофірми «Україна» прийнято рішення, оформлене протоколом №1 від 18.08.2012 року, яким заяву позивача задоволено.

Згідно з додатком №2 до протоколу №1 від 18.08.2012 року складено акт прийому-передачі майна, яке збори співвласників колишніх членів агрофірми «Україна» затвердили таким, що підлягає передачі в приватну власність ОСОБА_4 в рахунок вартості належного йому паю на підставі свідоцтва №225296 від 10.08.2012 року, а саме: майно, за адресою с.Рідків, Провулок Промисловий, буд.1, буд.2, вул.Набережна, буд. 5, вул. Лугова, буд.13, буд.15, вул.Центральна, буд.33, вул.Зелена, буд.89-а, Радивилівський район, Рівненська область, с.Нова Митниця, Провулок Польовий, буд.1, Радивилівський район, Рівненська область, с.Митниця, провулок Садовий буд.1, Радивилівський район, Рівненська область, про що зазначено в Додатку №1 до даного свідоцтва про право власності №225296 від 10.08.2012 року.

На підставі вказаних документів, 22.04.2015 року ОСОБА_3 звернувся до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на комплекс, що розташований за адресою Рівненська область, Радивилівський район, с.Митниця, Провулок Садовий , буд.1.

19.08.2015 року, державним реєстратором прийнято рішення № 21419468 про відмову в державній реєстрації права власності на комплекс, що розташований за адресою Рівненська область, Радивилівський район, с.Митниця, Провулок Садовий , буд.1, мотивуючи це тим, що «подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують», зокрема, «свідоцтво про виділення майна в натурі містить підпис і печатку сільського голови, що не відповідає вимогам Наказу».

Не погодившись з вказаним рішення, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку рішенню про відмову в державній реєстрації права власності №21419468 від 19.08.2015 року, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі з приводу виникнення права власності на нерухоме майно, здійснення реєстрації речових прав на нерухоме майно, до яких чинним законодавством, зокрема віднесено право власності на об'єкти нерухомого майна, врегульовані нормами Конституції України, Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 11.02.2010 року № 1878-VI (далі - Закон України № 1878).

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України № 1878, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону №1878 орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

В силу вимог ч.1 ст.19 Закону №1878 державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобовязань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до ст.24 Закону №1828 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною девятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення пятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Судом встановлено, що позивач надав державному реєстратору усі необхідні для реєстрації права власності документи, передбачені чинним законодавством України, а саме: свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, протокол №1 загальних зборів колективу співвласників майнових прав колишніх членів агрофірми «Україна», додаток №1 до свідоцтва про право власності на майновий пай, додаток №2 до протоколу №1 від 18.08.2012 року, а тому правових підстав для відмови в реєстрації права власності на нерухомого майна (комплексу) зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у державного реєстратора не було.

Твердження відповідача, що всупереч п.15 наказу Міністерства аграрної політики «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» від 14.03.2001 року №62 що діяв на час виділення майна в натурі) подане позивачем свідоцтво про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства не містило підпису і печатки керівника підприємства, а було підписане і засвідчене сільським головою, суд оцінює критично, оскільки як свідчить зміст Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який було надано разом з пакетом документів державному реєстратору, Колективне підприємство агрофірма «Україна» 20.10.2005 року припинено на підставі судового рішення, про що внесено запис №1000131.

В силу вимог ч.3 ст.31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 року №2114-XII підприємство вважається таким, що припинилося, з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію його припинення.

Таким чином, на момент видачі свідоцтва про право власності (10.08.2012 року) Колективне підприємство агрофірма «Україна» було припиненим, а тому вказане свідоцтво фактично не могло бути засвідчене підписом керівника Колективного підприємство агрофірма «Україна» та печаткою.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, а саме: копій Свідоцтв про право власності та Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державними реєстраторами на підставі аналогічного пакету документів, зокрема, свідоцтва про право власності на майновий пай, зареєстроване за позивачем право власності на нерухоме майно (комплекси) за адресами: Рівненська область, Радивилівський район, с.Митниця, Провулок Садовий, буд.1, с.Нова Митниця, Провулок Польовий, буд.1,с.Рідків, вул.Лугова, буд.13, вул.Набережна, буд.5б, вул.Центральна, буд.33б, Провулок Промисловий, буд.2, що в свою чергу, свідчить про неоднозначність позиції відповідача в даному випадку.

В силу вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №214194468 від 19.05.2013 року не відповідає вказаним критеріям правомірності, протиправне та підлягає скасуванню, а позов цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобовязання Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України провести реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно (комплекс) зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою №11101138 від 22.04.2015 року, суд зазначає наступне.

Зі змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11.03.1980 року на 316-й нараді, слідує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Суд наголошує, що суд не може втручатись в діяльність суб'єкта владних повноважень та підміняти його в частині реалізації ним власних повноважень, в тому числі шляхом прийняття замість рішення, що оскаржується, іншого рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 05.12.2006 року по справі №21-527во06, та є обов'язковою для врахування в силу вимог ч. 1 ст. 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, так як реєстрація прав власності належить до дискреційних повноважень Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, що унеможливлює їх здійснення судом, а тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Водночас, суд звертає увагу, що за приписами частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Аналогічний припис міститься також в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України Про судове рішення в адміністративній справі від 20.05.2013 №7.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що для повного захисту і відновлення порушеного права позивача, слід прийняти рішення про зобов'язання Державної реєстраційної служби України повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 22.04.2015 року за реєстраційним номером 11101138 про проведення державної реєстрації права власності форма власності приватна на комплекс, що розташований: Рівненська область, Радивилівський район, с. Митниці, провулок Садовий, буд.1.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, виходячи з часткового задоволення судом позовних вимог та враховуючи, що за подання до суду даної позовної заяви до сплати підлягає судовий збір за мінімальною ставкою, сума судового збору у розмірі 36,54 грн. підлягає стягненню з позивача до Державного бюджету.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України №21419468 від 19.05.2015 року про відмову ОСОБА_4 у державній реєстрації прав та їх обтяжень стосовно нерухомого майна (комплексу) зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 за заявою ОСОБА_3 від 22.04.2015 року за №11101138.

Зобов'язати Державну реєстраційну служби України повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 22.04.2015 року за реєстраційним номером 11101138 про проведення державної реєстрації права власності форма власності приватна на комплекс, що розташований: Рівненська область, Радивилівський район, с. Митниці, провулок Садовий, буд.1.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) грн.54 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий cуддя Кравчук Т.О.

Судді Недашківська К.М.

ОСОБА_6

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 21 вересня 2015 року.