Справа № 22-а-148/11
Суддя: Галичанський А. Д.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Чернівецької області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого судді Галичанського А.Д.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Сторожук У.Є.

за участю представника УПФ ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці про перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2010 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 у відповідності до ст.ст.49, 50, 54, ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 25 березня 2010 року, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог через необґрунтованість їх предявлення.

Справа № 22а-148/11р. Головуючий у 1-й інстанції Дудаков С.Є.

категорія 57 Доповідач Галичанський А.Д.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці.

Посилається на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи та постановив рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує на те, що розмір пенсії в учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році визначається у відповідності до положень, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 „Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян і становить для інвалідів ІІІ групи 980 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, віднесений до 1 категорії, є інвалідом III групи.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС згідно ст.54 п.1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильські катастрофи».

25 березня 2010 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці з заявою про проведення перерахунку пенсії по інвалідності, згідно вимог ст.ст.49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року.

Відповідачем було відмовлено ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку пенсії.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України №796-ХІІ.

Як видно з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і відноситься до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і йому встановлено ІІІ групу інвалідності.

Відповідно до ст. 50 Закону України №796-ХІІ особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами ІІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною четвертою ст. 54 Закону №796-ХІІ встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору.

Окрім того, це право гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 46).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають статті 50, 54 Закону №796-ХІІ, а не Постанови КМУ, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Згідно зі ст.ст. 50, 54 Закону №796-ХІІ при розрахунку державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого цією нормою мінімального розміру пенсії за віком.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то обґрунтованим є висновок суду першої інстанцій щодо протиправності відмови УПФУ в Шевченківському районі м.Чернівці у здійсненні перерахунку пенсії з 25 березня 2010 року.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, обгрунтованими є доводи апеляційної скарги з приводу безпідставності вирішення спору на майбутнє без обмеження в часі так як такий факт порушення права позивача в майбутньому судом не міг бути встановлений і має бути обмежений в часі моментом винесення судового рішення тобто з моменту звернення позивача з 25 березня по день ухвалення рішення судом 22 вересня 2010 року, а тому рішення суду слід змінити.

Керуючись ст.ст.198, 201 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2010 року змінити доповнивши його резолютивну частину після слів „з 25 березня 2010 року словами по 22 вересня 2010 року. В решті рішення залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: