Справа № 2а-1870/1521/11
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2011-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2011 р. Справа № 2a-1870/1521/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глазька С.М.

за участю секретаря судового засідання - Чикалової М.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №2a-1870/1521/11

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№ 710/17//8243 та 709/17//8242 від 21 липня 2010 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що перевірка була проведена необ'єктивно та її результати не відповідають дійсності. При цьому працівники Сумської МДПІ у перевірці залишку товарів участі не приймали, реєстр документів, наданих на перевірку, не складали, інвентаризацію не проводили.

При проведенні перевірки не було встановлено (відображено) фактичний стан дебіторської та кредиторської заборгованості, а тому винесено хибний висновок про те, що було зроблено сторнування витрат, через що зроблено висновок про завищення витрат.

Стосовно порушень вимог Закону України «Про податок на додану вартість», які ніби-то мали місце, що відображено в акті перевірки, ніяким чином не підтверджено, оскільки твердження відповідача про те, що вказані в акті перевірки придбані товари «непов'язані з використанням в підприємницької діяльності», ніяким чином не підтверджено.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав суду заперечення в якому вказав, що доводи позивача відносно не складення працівниками Сумської МДПІ опису наданих для перевірки документів є безпідставними, оскільки відповідно до п. 1.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, затвердженого наказом ДПА України від 11 червня 2004 року №326 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 червня 2004 року за №803/9402) такий опис складається особисто суб'єктом підприємницької діяльності у присутності посадової особи, відповідальної за проведення перевірки.

Посадові особи Сумської МДПІ у проведенні інвентаризації товарно - матеріальних цінностей не могли брати участі оскільки самим позивачем була надана відомість залишків товарів станом на 31 березня 2010 року, а перевірка фактично проводилась з 14 червня 2010 року по 12 липня 2010 року. При цьому чинним законодавством не передбачено входження посадових осіб органів державної податкової служби до складу інвентаризаційних комісій суб'єктів господарювання.

Щодо інших порушень, то позивачем були віднесені до валових витрат та податкового кредиту суми які не були повязані з господарською діяльністю позивача, не підтверджені первинними документами або витрати за товар, який був придбаний та реалізований, однак не оплачений покупцем позивача.

Позивач у судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у запереченні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ФОП ОСОБА_1 займається оптовою торгівлею молочними продуктами і роздрібною торгівлею алкогольними і тютюновими виробами.

Відповідачем в період з 14 червня 2010 року по 12 липня 2010 року була проведена планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2010 року.

За наслідками вказаної перевірки був складений акт від 15 липня 2010 року №19/17-044.

На підставі вказаного акту перевірки були винесені оскаржувані податкові повідомлення -рішення від 21 липня 2010 року №/0 (709/17//8242 вихідний номер канцелярії відповідача), №/0 (710/17//8243 вихідний номер канцелярії відповідача).

Вказані податкові повідомлення - рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, однак його скарги були залишені без задоволення.

Суд відмовляючи в задоволенні позову виходить з нижчевикладених підстав.

Перевіркою правильності витрат, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначених в ході перевірки, встановлено завищення витрат за період 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року на суму 307058,08 грн. без ПДВ.

Витрати, відображені в книзі обліку доходів і витрат, не відповідають даним, відображеним платником податків в поданих ним деклараціях. Розбіжність складають витрати на суму 89334,38грн. за товар, який придбаний, отриманий і реалізований ТОВ «СКД», але не оплачений покупцем, а також витрати на суму 217723,7 грн., не підтверджені первинними документами, а саме: відповідачем було встановлено, що на вказану суму позивач придбав товар, який міг використовуватись в його господарській діяльності, однак під час перевірки не було встановлено, що вказаний товар був реалізований, але і в залишках позивача даного товару також не було.

За період 01 січня 2010 року по 31 березня 2010 встановлено завищення валових витрат на суму 104685,79 грн. Це різниця між реалізованим товаром на суму 36257,87 грн., але не оплаченим. Суму 24212,77 грн. склали витрати, непідтверджені документами.

Позивач, вказуючи на безпідставність вказаних доводів відповідача, зазначає, що відповідачем не проводилась інвентаризація залишків товару, окрім того, під час проведення перевірки не було враховано, що позивач зберігав товар не тільки в магазині за адресою м. Суми, вул. Кірова 48, а ще і в холодильній камері, що знаходиться за адресою: м. Суми вул. Горького, 12.

Суд вважає вказані доводи позивача безпідставними, оскільки сам позивач у своєму поясненні на адресу відповідача від 23 червня 2010 року зазначив, що для здійснення роздрібної торгівлі використовує орендоване приміщення, складських приміщень не має.

Доказів надання на перевірку договору оренди №01/01/2009 від 01 січня 2009 року щодо оренди холодильної камери позивач не надав.

Щодо доводів позивача та його представника, що відповідач не вірно визначив залишки товару, оскільки не проводилась інвентаризація, то вказані доводи також є безпідставними, оскільки, як вбачається з наданої копії розрахунків, які були зроблені самим позивачем на перевірку, останній сам визначив залишки товару станом на 31 березня 2010 року на суму 44215 грн. 15 коп.(а.с.88-91.)

Щодо правовідносин позивача з ТОВ «СКД», то в судовому засіданні було встановлено, що позивачем був придбаний товар, оплачений та реалізований ТОВ «СКД», але останній його не оплатив. Витрати за вказаний товар позивач відніс до власних валових витрат, неотримавши кошти від покупця, тобто прибутку.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю регулюється IV розділом Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №13-92 "Про прибутковий податок з громадян".

Відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №13-92 "Про прибутковий податок з громадян" оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (зі змінами та доповненнями ) (далі - Закон № 334/94-ВР).

Згідно з Додатком № 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян (в редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 14 лютого 2001 року №53) фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 "Валові витрати" і відповідно до статті 8 "Амортизація" вказаного Закону з деякими особливостями.

Положення статті 5 ("Валові витрати") застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

Будь-які суми витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності є його власним ризиком відповідно до статті 1 Закону України від 07 лютого 1991 року №698-XII "Про підприємництво''. Тобто, виключно факт отримання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Як зазначив сам позивач у своєму поясненні на адресу відповідача від 23 червня 2010 року, вказана дебіторська заборгованість існувала на момент проведення перевірки. Вказані обставини позивач не заперечував і в судовому засіданні.

Перевіркою дотримання суб'єктом підприємницької діяльності вимог Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що в порушення п.п. 7.4.4. п.7.4. ст.7 вказаного Закону України, якщо підприємець придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи, які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у звязку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

У ході перевірки встановлено, що позивач включив до податкового кредиту суми ПДВ за придбаний товар, валовий дохід від реалізації якого не відображений в Книзі обліку доходів і витрат для субєктів підприємницької діяльності і в залишках продукції станом на 31 березня 2010 року наданих платником їх не виявлено, перелік викладений в акті перевірки від 15 липня 2010 року №19/17-044 (а.с.31-32).

До декларації за березень 2009 року позивач включив податкові накладні за попередній обревізований період, які не були надані на перевірку, а саме:

· ТОВ «Фаворит»податкова накладна №3404 від 27.11.08 р. на суму 12866,28 грн., в т.ч. ПДВ 2144,38 грн.;

· ТОВ «Фаворит»податкова накладна №3663 від 11.12.08 р. на суму 21863,62 грн., в т.ч. ПДВ 3643,94 грн. ;

· ЗАТ «Маслозавод Прилуки" податкова накладна на суму 24366,55 грн., в т.ч. ПДВ на суму 4061,09 грн.

Податкові накладні на суму ПДВ 9849 грн., які платник включив до податкової декларації за березень 2009 року, на перевірку не були надані, документи про несвоєчасність їх отримання відсутні.

До декларації за квітень 2009 року включена податкова накладна за товар, факту реалізації якого перевіркою не встановлено і на залишках станом на 31 березня 2010 року не виявлено, тобто використання товару не повязано з використанням в господарській діяльності (податкова накладна №130627 від 24 квітня 2009 року на суму 1264,78 грн. в т.ч. ПДВ 210,80 грн.).

До декларації за травень 2009 року включені податкові накладні, які не були надані на перевірку, а саме: №555 від 30 травня 2009 року, №441 від 27 травня 2009 року.

До декларації за червень 2009 року не був включений розрахунок коригування ТОВ «Горобина»№427 від 30 червня 2009 року до податкової накладної №38721 від 30 червня 2009 року.

До декларацій за липень-грудень 2009 року включені податкові накладні , які не повязані з використанням у виробничій діяльності перелік викладений в акті перевірки від 15 липня 2010 року №19/17-044 (а.с.32-33).

До декларації за лютий 2010 року не включений розрахунок коригування:

· ТОВ «Торгівельний будинок «Велес" № 166 від 24 лютого 2010 року до податкової накладної від 31січня 2010 року № 730;

· ТОВ «Темп-СВ»№001515 від 04 лютого 2009 року до податкової накладної від 29 вересня 2009 року № 066127;

До декларації за березень 2010 року не включені розрахунки коригування:

ТОВ «ТБ «Мегаполіс" розрахунок коригування № 22/7 від 30 березня 2010 року до податкової накладної №7 від 23 грудня 2009 року;

· ТОВ «ТБ «Мегаполіс» розрахунок коригування № 22/7 від 30 березня 2010р. до податкової накладної № 7 від 17 вересня 2009 року;

· ТОВ «ТБ «Мегаполіс» розрахунок коригування №22/7 від 30 березня 2010 року до податкової накладної №7 від 03 грудня 2009 року;

· ТОВ «ТБ «Мегаполіс» розрахунок коригування № 22/7 від 30 березня 2010 року до податкової накладної №7 від 18 грудня 2009 року.

За період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2010 року за даними перевірки ОСОБА_1 завищив податковий кредит на 15322,00 грн. та занизив податкове зобовязання на суму 21 грн. 00 коп.

У звязку з викладеним позивачу і було донараховано податкового зобовязання з ПДВ на суму 15343 грн. 00 коп.

У ході судового розгляду представник позивача та сам позивач не довели факту підтвердження під час проведення перевірки використання придбаних товарів у власній господарській діяльності, доказів надання на перевірку спірних податкових накладних також не було надано.

Відповідно до п.1, 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №710/17//8243 та №709/17//8242 від 21.07.2010 р. відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.М. Глазько