Справа № 817/1968/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1968/15

09 вересня 2015 року 12год. 42хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області

до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області

про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (по тексту постанови - УДМСУ в Рівненській області) звернулося з позовом щодо визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про накладення штрафу від 02.07.2015 ВП №45642405.

Згідно заяви від 24.07.2015 позовні вимоги збільшено в частині зобовязання Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Рівненській області закінчити виконавче провадження у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі постанови про відновлення виконавчого провадження ВП № 45642405 від 04.06.2015 згідно з виконавчим листом № 817/757/14, виданого 09.07.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, державний виконавець виносячи постанову про накладення штрафу не врахував істотні обставини. Вважає такі дії державного виконавця не відповідають критеріям правомірності, закріпленими у ч. 3 ст.2 КАС України, а відтак постанова про накладення штрафу від 02. 07. 2015 ВП № 45642405 підлягає скасуванню.

Відповідачем, позов не визнано повністю з підстав, викладених у відповідному письмовому запереченні поданому суду (а.с.16-17).

У письмових запереченнях зазначив, що висновком управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 15.06.2015 року не враховано приписи постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 року у справі №817/757/14 та постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 16.02.2015 №817/339/15, а відтак рішення суду боржником не виконано без поважних причин.

У судовому засіданні уповноважений представник позивача, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання 09.09.2015 не зявився, просив розглянути справу без його участі, позов заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у поданому суду письмовому запереченні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 16.04.2014 року Рівненським окружним адміністративним судом ухвалено постанову по справі №817/757/14 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій. Вказаною постановою адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії УДМС щодо вимоги надання квитанції по сплаті платних послуг, квитанції по сплаті 120 грн. за "бланк паспорта громадянина України для виїзду за кордон" та дії щодо відмови в оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих ОСОБА_2 документів; зобов'язано Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон. У решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року постанова суду першої інстанції залишена без змін (а.с.18-20).

Рішення суду в даній справі набрало законної сили 26.06.2014 року.

09.07.2014 року на його виконання видано виконавчий лист №1 про зобов'язання Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих ним документів. А 28.11.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3Л відкрито виконавче провадження ВП №45642405 з виконання вказаного виконавчого листа.

20.01.2015 року на основі висновку УДМСУ в Рівненській області від 04.12.2014 року, вказаним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Однак, вказана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №45642405 скасована рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.02.2015 року у справі №817/339/15, яке набрало законної сили 27.05.2015 року (а.с.21-27).

Відповідно до цього, постановою державного виконавця від 04.06.2015 року виконавче провадження ВП №45642405 відновлено (а.с.7).

Отримавши вказану постанову та виконуючи виконавчий лист Рівненського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 року у справі №817/757/14, заступник начальника Рівненського МВ УДМС ОСОБА_4 склав висновок про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 Вказаний висновок обґрунтований тим, що постанова Кабінету ОСОБА_5 України "Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" №231 від 31.03.1995 року, на підставі якої ОСОБА_2 подавав документи для оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон 01.04.2015 року втратила чинність на підставі постанови Кабінету ОСОБА_5 України "Про внесення змін до постанови Кабінету ОСОБА_5 України від 7 травня 2014 року №152 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету ОСОБА_5 України" №682 від 26.11.2014 року. З метою запровадження біометричних документів для виїзду за кордон Кабінетом ОСОБА_5 України прийнято постанову "Про затвердження бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення" №152 від 07.05.2014 року. Враховуючи ту обставину, що з набранням чинності цією постановою УДМСУ в Рівненській області вже не має права видавати паспорт громадянина України для виїзду за кордон старого взірця, а для видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм від заявника вимагається відмінний від попередньо передбаченого перелік документів, позитивно вирішити звернення ОСОБА_2 щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон не можливо. Висновок про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 від 15.06.2015 року затверджений начальником УДМСУ в Рівненській області ОСОБА_6 17.06.2015 року і цього ж дня направлений заступникові начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 із супровідним листом про виконання судового рішення, по якому відкрито виконавче провадження ВП №45642405 (а.с.8-10).

Отримавши вказаний висновок, державний виконавець 02.07.2015 року виніс постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП №45642405, згідно якої на боржника: ДМСУ в Рівненській області за невиконання рішення суду без поважних причин наклав штраф в сумі 680,00 грн.(а.с.11). Постанова мотивована тим, що у висновку УДМСУ в Рівненській області від 17.06.2015 року не враховано положення постанови суду у справі №817/757/14 від 16.04.2014 року.

Приймаючи рішення по суті заявлених вимог суд врахував наступне.

Так, статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, визначено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення (до семи днів з моменту винесення постанови). Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. В свою чергу, частина перша статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, чітко передбачає, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З наданих відповідачем та досліджених судом доказів вбачається, що державний виконавець, всупереч вимог статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, після поновлення виконавчого провадження ВП №45642405 не встановлював для боржника строк виконання рішення, і фактичної перевірки стану виконання рішення не проводив та не документував, натомість виніс постанову про накладення штрафу виключно на підставі висновку, складеного боржником.

Крім того, застосовуючи до боржника заходи відповідальності, державний виконавець не врахував, що штраф за невиконання рішення суду накладається лише у випадку його невиконання без поважних причин. Відповідач не тільки не встановив причини, через які рішення суду боржником не виконано, але й не зясував їх поважності. В постанові про накладення штрафу державний виконавець не зазначив обставини, про які повідомив йому боржник, як про такі, що перешкоджають виконанню, і, відповідно, не надав їм жодної оцінки.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази тому, що державний виконавець в будь-який спосіб здійснював організацію виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 року по справі №817/757/14 відповідно до повноважень, наданих йому законом, чи сприяв боржнику у виконанні цього рішення.

Також суд акценту увагу на тому, що згідно з частиною першою статті 11Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

А відповідно до частини першої статті 36 цього Закону, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Враховуючи ту обставину, що боржник у виконавчому провадженні ВП №№45642405 УДМСУ в Рівненській області своїм висновком від 15.06.2015 року про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 фактично повідомив державного виконавця про те, що він не може виконати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 року по справі №817/757/14 у той спосіб, який цим рішенням встановлений, оскільки з набранням чинності постановою Кабінету ОСОБА_5 України "Про затвердження бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення" №152 від 07.05.2014 року, УДМСУ в Рівненській області вже не має права видавати паспорт громадянина України для виїзду за кордон старого взірця, а для видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм від заявника вимагається відмінний від попередньо передбаченого перелік документів, то державний виконавець, як особа, на яку покладена функція примусового виконання судового рішення, повинен був використати свої повноваження і звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення. Натомість не вчинивши жодної дії на примусове виконання судового рішення і не створивши жодних передумов для забезпечення можливості своєчасного і повного виконання рішення, державний виконавець звів надану йому законом функцію з примусового виконання рішення лише до того, що виніс постанову про накладення штрафу на боржника, яка до того ж нічим не обґрунтована та по своїй суті абсолютно безпідставна.

Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів доводить, що постанова про накладення штрафу від 02.07.2015 року винесена з порушенням вимог статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, не відповідає критеріям добросовісності та розсудливості, а відтак підлягає до скасування, як протиправна.

Також суд акценту увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наданими суду доказами відповідач не довів правомірність та обґрунтованість свого рішення, відтак суд вважає вимоги позивача в цій частині підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про зобовязання відповідача закінчити виконавче провадження ВП №45642405 у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду №817/757/14 від 09.07.2014 року, суд зазначає наступне.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід вказати, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Особливістю дискреційних повноважень, яка випливає із Рекомендацій Комітету ОСОБА_5 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом ОСОБА_5 11.03.1980 на 316-й нараді, є право адміністративного органу на власний розсуд прийняти одне з кількох можливих рішень, в залежності від певних обставин.

Суд може прийняти рішення про зобов'язання субєкта владних повноважень прийняти рішення певного змісту, але цей спосіб захисту не можна застосовувати до дискреційного рішення.

Тим самим, суд не вправі зобов'язати відповідача прийняти рішення про зобовязання Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Рівненській області закінчити виконавче провадження у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі постанови про відновлення виконавчого провадження ВП № 45642405 від 04.06.2015 згідно з виконавчим листом № 817/757/14, виданого 09.07.2014, так як прийняття такого рішення відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень

Таким чином, суд зазначає, що вимога про зобов'язання відповідача по справі прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства - у вказаній частині позовних вимог, суд відмовляє за безпідставністю.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим в частині заявлених вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про накладення штрафу від 02.07.2015 ВП №45642405, а, відтак, підлягає до задоволення частково.

Судові витрати по справі згідно ст.94 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про накладення штрафу від 02.07.2015 ВП №45642405.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.