Справа № 808/4327/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2015 рокусправа № 808/4327/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року у справі № 808/4327/14 за адміністративним позовом Фермерського господарства "ОСОБА_1О." до Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 17 березня 2014 року та № НОМЕР_2 від 26 червня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

03 липня 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фермерського господарства ОСОБА_1О. (далі позивач) до Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі відповідач), у якому позивач, з наступними уточненнями просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 26 червня 2014 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року адміністративний позов Фермерського господарства ОСОБА_1О. задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вільнянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області № НОМЕР_2 від 26 червня 2014 року.

Не погодившись з вищевказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що судом першої інстанції під час винесення судового рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, та просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на підставі Наказів №21 від 15 січня 2014 року та №65 від 30 січня 2014 року податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФГ ОСОБА_1О. з питань своєчасності, достовірності, та повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено п.185.1 ст. 185, п.187.1, ст.187, п.188.1, ст.188, п.193.1 ст. 193, п.194.1 ст. 194, ст.198, п.209.1, п.209.6, п.209.11, ст. 209 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки складено Акт №69/08-06-22/24515878 від 08 лютого 2014 року Про результати документальної позапланової перевірки ФГ ОСОБА_1О. (код за ) з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року.

04 березня 2014 року позивач начальнику Вільнянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області подав заперечення на Акт №69/08-06-22/24515878 від 08 лютого 2014 року.

12 березня 2014 року податковий орган надав позивачу відповідь №1/824/08-06-22-013 на заперечення до Акту перевірки, в якій заступник начальника зазначив, що не вбачає підстав для коригування результатів перевірки та залишає їх без змін.

17 березня 2014 року податковим органом стосовно позивача винесено податкове повідомлення-рішення №, яким ФГ ОСОБА_1О. збільшено суму грошового зобовязання у розмірі 630 375,25 грн. та застосовані штрафні санкції у розмір 760 327,17 грн.

15 квітня 2014 року позивач звернувся до Головного управління Міндоходів України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення № від 17 березня 2014 року.

За результатами розгляду вищезазначеної скарги податковим органом надано відповідь № 2091/10/0801-100413 від 12 червня 2014 року, якій зазначено, що скаргу ФГ ОСОБА_1О. частково задоволено, а податкове повідомлення-рішення (№ від 17 березня 2014 року скасовано в частині зайво визначеного грошового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 175 248,60 грн. та 191 421,70 грн. штрафних санкцій. В іншій частині зазначене рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі направлення від 12 травня 2014 року №32, виданого Вільнянською об'єднаною державною податковою інспекцією ОСОБА_2, головному державному ревізору-інспектору відділу податкового аудиту, направлення від 12 травня 2014 року №33, виданого Вільнянською об'єднаною державною податковою інспекцією ОСОБА_3 головному державному ревізору-інспектору відділу оподаткування та контролю об'єктів і операцій, відповідно до наказу Вільнянської ОДПІ від 08 травня 2014 року №315 згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78, пунктом 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями) проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФГ ОСОБА_1О. (код за ) з питань викладених у скарзі від 15 квітня 2014 року вх.№21 (вх. ГУ Міндоходів області №2658/10 від 15 квітня 2014 року) на податкове повідомлення-рішення Вільнянської ОДПІ від 17 березня 2014 року №.

Перевіркою встановлено порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 186.1 статті 186, пункту 187.1, статті 187, пункту 188.1, статті 188, пункту 193.1 статті 193, пункту 194.1 статті 194, статті 198, пункту 209.1, пункту 209.6, пункту 209.11, статті 209 Податкового кодексу України.

За наслідками проведеної перевірки податковим органом складено Акт Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФГ ОСОБА_1О. (код за ) з питань викладених у скарзі від 15 квітня 2014 року №21 (вх. ГУ Міндоходів області №2658/10 від 15 квітня 2014 року) на податкове повідомлення-рішення Вільнянської ОДПІ від 17 березня 2014 року №.

26 червня 2014 року податковим органом стосовно позивача винесено податкове повідомлення-рішення №, яким ФГ ОСОБА_1О. збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 455 126,65 грн. та застосовані штрафні санкції у розмір 568 905,47 грн.

Не погоджуючись з такими діями Вільнянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області Фермерське господарства ОСОБА_1О. звернулося до суду.

Вирішуючи спір у справі та задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відсутність належного оформлення земельних ділянок, зокрема, відсутність державної реєстрації відповідних договорів оренди, не є підставою для звільнення платника фіксованого сільськогосподарського податку від нарахування податку з площі всіх ділянок, що перебувають у його користуванні.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується звисновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 301.1 статті 301 Податкового кодексу України платниками фіксованого сільськогосподарського податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Обєктом оподаткування фіксованим сільськогосподарським податком згідно з пунктом 302.1 статті 302 Податкового кодексу України є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

З приписів пункту 308.4 статті 308 Податкового кодексу України випливає, що сільськогосподарська продукція для цілей визначення частки сільськогосподарського товаровиробництва поділяється на чотири види.

Зокрема, продукція рослинництва може бути вироблена (вирощена) на сільськогосподарських угіддях. При цьому передбачається, що відповідні угіддя знаходяться у власності чи користуванні особи.

Відповідно до викладеного, для цілей розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва враховуються доходи від реалізації продукції рослинництва, яка вироблена (вирощена) на угіддях, що належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування.

При визначенні змісту поняття знаходження сільськогосподарських угідь на праві власності чи користування у платника фіксованого сільськогосподарського податку суд виходить з такого.

з підпункту 14.1.233, 14.1.77 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, випливає, що для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку землі, що використовуються сільськогосподарським товаровиробником для виробництва продукції рослинництва, повинні знаходитися у власності чи користуванні такого виробника.

Водночас Податковий кодекс України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в частині, що для розрахунку доходів від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва як таких, що можуть враховуватися при визначенні частки сільськогосподарського товаровиробництва, можуть включатися доходи від продажу продукції рослинництва, вирощеної (виробленої) на сільськогосподарських угіддях, що знаходяться у користуванні особи на будь-яких умовах.

Суд першої інстанції також вірно звернув увагу на норми частини другої статті 20 Закону України від 06.10.98 № 161-XIV Про оренду землі право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, для цілей регулювання земельних відносин виникнення права оренди земельної ділянки пов'язане із фактом державної реєстрації відповідного договору.

Водночас податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Враховуючи пріоритетність застосування норм Податкового кодексу України перед нормами інших галузей права у регулюванні податкових правовідносин, варто визнати, що недотримання норм земельного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок не може бути перешкодою для кваліфікації сільськогосподарських угідь як таких, що знаходяться у користуванні товаровиробника для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку. Розглядувані угіддя будуть знаходитися у користуванні платника сільськогосподарського податку. При цьому варто враховувати, що виникнення орендних відносин відповідно до вимог земельного законодавства не є обов'язковою умовою для визнання сільськогосподарських угідь такими, що знаходяться в користуванні платника фіксованого сільськогосподарського податку. Зазначене пояснюється тим, що оренда є лише одним із видів права користування землею.

Колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, що вирощена на земельній ділянці, орендованій платником фіксованого сільськогосподарського податку в юридичної та/або фізичної особи, є сільськогосподарською продукцією в розумінні глави 2 розділу XIV Податкового кодексу України незалежно від того, чи зареєстровані належним чином договори оренди такої ділянки.

Відповідно, така продукція повинна враховуватися при визначенні частки сільськогосподарського товаровиробництва у розмірі 75 відсотків, необхідної для набуття та підтвердження особою статусу платника сільськогосподарського товаровиробника. За таких обставин відсутні будь-які підстави для розмежування сільськогосподарської продукції на ту, що отримана на належно оформлених земельних ділянках, право оренди яких зареєстровано, та на ту, що вирощена на ділянках, оренда чи інше право користування якими оформлені з недоліками.

Таким чином, перебування особи у статусі платника фіксованого сільськогосподарського податку є правомірним, якщо при цьому дотримано критерій щодо мінімального обсягу частки сільськогосподарського товаровиробництва, встановлений статтею 301 Податкового кодексу України. Цей критерій дотримується в тому разі, якщо продукція рослинництва вирощена на сільськогосподарських угіддях, що знаходяться у користуванні платника податку, незалежно від стану державної реєстрації договорів оренди відповідних ділянок.

Таким чином суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що у податкового органу відсутні підстави для застосування будь-яких негативних наслідків до платників фіксованого сільськогосподарського податку та осіб, що застосовують спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість сільськогосподарської діяльності, у разі недотримання останніми норм земельного законодавства щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок, якщо при цьому дотримано вимог законодавства податкового.

Податкові органи наділені повноваженнями контролювати дотримання платниками податків норм податкового та окремих норм господарського законодавства у випадках, прямо передбачених законом. Функції контролю за дотриманням норм земельного законодавства до повноважень органів державної податкової служби не належить. Відповідно, порушення платниками норм іншого законодавства, дотримання якого не контролюється органами державної податкової служби, не можуть бути підставою для застосування відповідальності, передбаченої нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, фіксований сільськогосподарський податок сплачується з усіх земель, що фактично використовуються платником цього податку для виробництва сільськогосподарської продукції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 15.10.2014 року у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області залишити без задоволення

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: О.М. Панченко