Справа № 817/165/13-а
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2013-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/165/13-а

22 березня 2013 року 17год. 17хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ціпан О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник Сокаль В.О.

відповідача: представник Ольховець О.П., Меньков Є.В., Дяденчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Командир військової частини НОМЕР_1
про скасування наказу , -
ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу №583 від 10.12.2012 року «Про результати службового розслідування». Свої вимоги обґрунтовує тим, що він проходить військову службу в лавах ЗС України на посаді начальника відділу особового складу заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №583 від 10.12.2012 року на нього було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання службових обов`язків. Вказаному наказу передувало службове розслідування, яке, на думку позивача, було проведене з порушенням норм законодавства. Зазначає, що службове розслідування проведене під час перебування позивача на лікуванні, він був позбавлений права надати пояснення з приводу зазначених у розслідування порушень та з ним не була проведена бесіда перед накладенням стягнення. Вважає, що відповідачем порушений порядок застосування стягнення, оскільки зазначений наказ винесений з пропущенням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В судовому засіданні позивач та його представник адміністративний позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Крім того, позивач пояснив, що його притягнули до відповідальності за порушення, які не входили до кола його обов`язків та яких він не вчиняв. Просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідача позов не визнали, надали суду письмові заперечення та пояснили, що ОСОБА_1 правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2012 року №583 за неналежне виконання службових обов`язків. Внаслідок допущених позивачем порушень були несвоєчасно присвоєні чергові військові звання військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 лейтенанту медичної служби ОСОБА_2 і старшому лейтенанту ОСОБА_3 . В задоволенні позову просили відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін та показання свідка, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що позивач проходить військову службу в Збройних Силах України з 17.11.1984 року та з 04.04.2006 року перебував на посаді начальника відділу особового складу заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 у військовому званні полковник.

Пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 10.12.2012 року №583 за неналежне виконання службових обов`язків, визначених в Положенні про відділ особового складу штабу управління військової частини НОМЕР_1 , затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2009 року №63, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. З вказаним наказом позивач ознайомлений 24 грудня 2012 року.

Винесенню вказаного наказу передувало проведене службове розслідування, яке оформлене відповідним актом від07.12.2012 року.

Як встановлено судом, підставою для проведення службового розслідування стало безпосередньо виявлення командуванням військової частини НОМЕР_1 факту несвоєчасного присвоєння чергових військових звань військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 лейтенанту медичної служби ОСОБА_4 і старшому лейтенанту ОСОБА_3 . Зазначений факт командуванням військової частини НОМЕР_1 був встановлений в жовтні 2012 року, після отримання військовою частиною НОМЕР_1 списків військовослужбовців - офіцерів військової частини НОМЕР_2 , які подавалися до присвоєння чергових військових звань у IV кварталі 2012 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування» від 30.10.2012 року №509 було призначене службове розслідування за фактом несвоєчасного присвоєння чергових військових звань військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 лейтенанту медичної служби ОСОБА_4 , старшому лейтенанту ОСОБА_3 , проведення якого було доручено начальнику групи організації матеріально-технічного забезпечення підполковнику ОСОБА_5 .

З досліджених у судовому засіданні матеріалів службового розслідування вбачається, що порушення порядку присвоєння чергових військових звань названим офіцерам стало можливим внаслідок невиконання відповідними посадовцями військової частини НОМЕР_2 , відповідальними за кадрову роботу, а саме: начальником відділення особового складу та стройового штабу військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_6 та командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_7 , пунктів 3.3., 3.4. «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 р. за № 438/16454, яка зобов`язує щорічно до 30 листопада, а також щоквартально до 20 числа відповідного місяця складати і подавати вищестоящому командуванню контрольний список звань з подальшим надсиланням за підпорядкованістю до кадрового підрозділу органу вищого рівня до присвоєння військових звань наказами вищих посадових осіб.

Крім того, розслідуванням встановлено, що організація роботи та контроль за черговістю присвоєння військових звань офіцерському складу покладено на відділ особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 в особі полковника ОСОБА_1 як керівника та майора ОСОБА_8 згідно розподілу обов`язків.

Так, ОСОБА_1 , будучи начальником відділу особового складу заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , відповідно до своїх функціональних обов`язків являвся прямим начальником для особового складу відділу та всіх начальників і посадових осіб кадрових органів військових частин, які підпорядковані військовій частині НОМЕР_1 (в тому числі і військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці) і був зобов`язаний здійснювати постійний контроль за станом роботи з особовим складом та відповідав за підготовку пропозицій і матеріалів на присвоєння військових звань офіцерському складу, неналежно виконував покладені на нього обов`язки. Це виразилось у не здійсненні ним персонального контролю за станом роботи з особовим складом, зокрема, щодо відпрацювання документів підпорядкованим особовим складом відділу та начальником кадрового органу військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці, що призвело до несвоєчасного присвоєння військових звань офіцерам військової частини НОМЕР_2 .

Твердження позивача про те, що кадровий орган військової частини НОМЕР_2 йому не підпорядкований, а також те що у позивача відсутнє право перевірки кадрових органів суд вважає безпідставним, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України визначається «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», яке затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153/2008).

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення №1153/2008 визначений «Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (далі - Інструкція), яка затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 №170 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 р. за №438/16454).

Основні напрямки діяльності кадрових органів, їх завдання, функції, повноваження та відповідальність у системі кадрового менеджменту централізованого типу визначено «Положенням про кадрові органи Збройних Сил України та Типових нормативів утримання кадрових органів, органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій», яке затверджене наказом Міністра оборони України №301 від 05.06.2009 року, яке було видано з метою якісного виконання Положення №1153/2008.

Відповідно до пунктів 1.3 та 1.5 «Положення про кадрові органи Збройних Сил України та Типових нормативів утримання кадрових органів, органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій», яке затверджене наказом Міністра оборони України №301 від 05.06.2009 року (далі Положення №301 від 05.06.2009 року ) до кадрових органів, які визначені пунктом 1.5. Положення №301 від 05.06.2009 року, належать в том числі відділи особового складу армійських корпусів, бригад, відділення особового складу та стройові полків та їм рівних.

Кадрові органи в своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністерства оборони України, інших центральних органів виконавчої влади в частині, що стосується діяльності кадрових органів, а також цим Положенням №301 від 05.06.2009 року.

З питань кадрової роботи кадрові органи також керуються вказівками кадрових органів вищої інстанції (ч.2 п.1.3 Положення).

З вищезазначеного вбачається обов`язок кадрових органів нижчої інстанції керуватись вказівками кадрових органів вищої інстанції.

Відповідно до виданої військовою частиною НОМЕР_1 довідки №594 від 11.03.2013 року, військова частина НОМЕР_2 м.Чернівці підпорядкована командиру військової частини НОМЕР_1 м.Рівне, що позивачем не заперечувалось.

Разом з тим Законом України від 24.03.1999 року № 548 - ХІV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» визначаються загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі - Статут).

Відповідно до ст.ст. 29 та 30 Статуту за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Згідно статті 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

До того ж пунктом 4 Положення №301 від 05.06.2009 року кадрові органи наділені правом здійснювати контроль за станом роботи з персоналом (особовим складом) у військових частинах, перевіряти роботу підлеглих кадрових органів, давати вказівки підпорядкованим кадровим органам з питань організації та практики роботи з персоналом (особовим складом), а також проводити перевірки у військових частинах документів, що відображають кадрову роботу з питань, віднесених до компетенції відповідних кадрових органів, що також спростовує твердження про це позивача.

Аналогічна норма викладена в пункті 11 «Порадника по роботі кадрових органів Збройних Сил України», введеного в дію наказом Міністра оборони України №140 від 30.06.1993 року, відповідно до якої начальник управління (відділу, відділення) кадрів наділений правом здійснювати контроль за станом роботи з кадрами у військових частинах, з`єднаннях і об`єднаннях, перевіряти роботу підлеглих кадрових органів і давати їй оцінку.

Крім того, відповідно до пункту 12.5 «Розподілу повноважень заступників командира 13 армійського корпусу та структурних підрозділів управління 13 армійського корпусу», який затверджений наказом командира військової частини НОМЕР_1 №63 від 17.02.2009 року, позивач як начальник відділу особового складу заступник начальника штабу армійського корпусу був наділений правом здійснювати перевірки кадрової роботи у військових частинах армійського корпусу.

Тобто, суд приходить до висновку, що відділення особового складу та стройової військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці є кадровим органом нижчої інстанції (підлеглим), а тому підпорядковане за службою відділу особового складу військової частини НОМЕР_1 м. Рівне, який для відділення особового складу та стройової військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці є кадровим органом вищої інстанції. Очевидним є те, що начальник відділення особового складу та стройової військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці за службою підпорядкований (є підлеглим) начальнику відділу особового складу заступнику начальника штабу військової частини НОМЕР_1 м. Рівне (позивачу по справі). Тобто надані ОСОБА_1 , як посадовій особі, права дозволяли належним чином виконувати покладені на нього функції з контролю за станом роботи з кадрами.

Щодо не доведення позивачу наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування» №509 від 30.10.2012 року суд зазначає наступне.

Наказом Міністра оборони України №82 від 15.03.2004 затверджено «Інструкцію про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України» (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.5. Інструкції у наказі про проведення службового розслідування зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження, що в даному випадку було дотримано відповідачем.

Пунктом першим наказу №509 від 30.10.2012 року визначено провести службове розслідування за фактом несвоєчасного присвоєння чергових військових звань військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 лейтенанту медичної служби ОСОБА_4 , старшому лейтенанту ОСОБА_3 , тобто зазначене розслідування було призначене за фактом виявленого правопорушення, так як конкретна особа, на час його призначення, була ще не встановлена. Крім того, норми Інструкції не містять вимог доводити накази про призначення службового розслідування особам, відносно яких таке розслідування має бути проведене, а тому твердження позивача в цій частині є безпідставними.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та вказаної Інструкції після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування. Посадова особа, яка призначала службове розслідування, проводить бесіду з військовослужбовцем, стосовно якого воно проводилось. Натомість вказана бесіда з позивачем не проводилась, оскільки в матеріалах службового розслідування відсутній аркуш такої бесіди. На думку суду, оскільки вказана бесіда проводиться після закінчення службового розслідування та підписання акту, то не проведення такої бесіди з позивачем не можна вважати фактом порушенням чинного законодавства при проведенні службового розслідування.

Провести бесіду після закінчення службового розслідування відповідно до вимог ст.86 Дисциплінарного статуту відповідач був позбавлений можливості, оскільки позивач з 02.11.2012 року по 08.12.2012 року перебував на стаціонарному лікуванні у госпіталі, а з 08.12.2012 року по 24.12.2012 року знаходився на лікарняному , що підтверджується матеріалами справи та поясненнями самого ОСОБА_1 .

Щодо факту проведення службового розслідування та видання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності під час знаходження позивача на лікуванні то, як Дисциплінарний статут Збройних Сил України, так і Інструкція про порядок проведення службового розслідування в Збройних Силах України не забороняє проводити таке розслідування та притягати особу до відповідальності в період тимчасової непрацездатності військовослужбовця, щодо якого воно проводиться.

Посилання позивача на порушення відповідачем строків накладення дисциплінарного стягнення є помилковими з огляду на таке.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що на військовослужбовця, відносно якого проводилося службове розслідування, дисциплінарне стягнення має бути накладено протягом місяця від дня його закінчення. Днем закінчення службового розслідування слід вважати день підписання акта службового розслідування особою (комісією), що проводила службове розслідування. З акту службового розслідування вбачається, що службове розслідування було закінчене 05.12.2012 року. За результатами службового розслідування 10.12.2012 року (тобто через 5 діб після закінчення службового розслідування) був виданий наказ, яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення «догана», а отже строки накладення дисциплінарного стягнення на позивача не порушені.

Помилковим є також твердження позивача щодо порушення відповідачем строків проведення службового розслідування.

Відповідно до пункту 1.6. «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в Збройних Силах України», службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць.

У термін службового розслідування не включається час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці або на лікуванні.

З матеріалів справи вбачається, що наказ відповідача №509 «Про проведення службового розслідування» виданий 30.10.2012 року, яким зобов`язано особу, якій доручено проведення службового розслідування, доповісти про результати до 23 листопада 2012 року. Позивач з 18.10.2012 року по 02.11.2012 року, а також з 02.11.2012 року по 08.12.2012 року перебував на лікуванні, що підтверджується витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №237, 250, 281 відповідно.

Акт службового розслідування затверджений 07.12.2012 року, а отже строки проведення службового розслідування не порушені.

Покликання сторони позивача на відсутність вчинення позивачем порушень, які встановлені службовим розслідуванням, спростовуються матеріалами справи.

Як зазначено вище, підставою для проведення службового розслідування стало безпосередньо виявлення в жовтні 2012 року командуванням військової частини НОМЕР_1 факту несвоєчасного присвоєння чергових військових звань військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 лейтенанту медичної служби ОСОБА_4 і старшому лейтенанту ОСОБА_3 .

Даний факт встановлений по результатах проведеного командуванням військової частини НОМЕР_1 аналізу відпрацювання надісланих військовою частиною НОМЕР_2 м. Чернівці списків військовослужбовців - офіцерів військової частини НОМЕР_2 , які подаються до присвоєння чергових військових звань у IV кварталі 2012 року, а отже свідчить про недбале ставлення посадових осіб, відповідальних за підготовку (перевірку) таких документів, до своїх обов`язків.

В матеріалах адміністративної справи наявні документи (витяги з наказів та телеграми, що наводяться нижче у тексті постанови), підписані позивачем, щодо направлення службових матеріалів на вказаних вище осіб до штабу командування Сухопутних військ Збройних Сил України для прийняття відповідних рішень, так і до командира військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець, в тому числі і позивач, зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються Статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно пунктів 4.6.1., 4.6.6. «Інструкції з діловодства у Збройних Силах України», яка затверджена наказом Міністра оборони України від 11 листопада 1998 року №400 на позивача, який на час виникнення спірних правовідносин перебував на посаді начальника відділу особового складу заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням документів та здійснювати забезпечення якісного їх виконання, а при невиконанні доручень в установлені строки, доповідати про всі випадки затримання виконання документа відповідним командирам. Про неможливість забезпечити виконання вимог законодавчих актів та покладених на нього обов`язків, позивач своєму безпосередньому начальникові не доповідав.

Також позивач відповідно до своїх обов`язків являвся прямим начальником для особового складу відділу та всіх начальників і посадових осіб кадрових органів військових частин, які підпорядковані військовій частині НОМЕР_1 (в тому числі і військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці) і зобов`язаний був здійснювати постійний контроль за станом роботи з особовим складом. Для цього позивач був наділений правом (пункт 4 Положення №301 від 05.06.2009 року, пункт 11 «Порадника по роботі кадрових органів Збройних Сил України», введеного в дію наказом Міністра оборони України №140 від 30.06.1993 року, пункт 5 функціональних обов`язків) здійснювати перевірки стану роботи з особовим складом у військових частинах, які підпорядковані військовій частині НОМЕР_1 м. Рівне, перевіряти роботу підлеглих кадрових органів і давати їй оцінку, давати усні і письмові вказівки підпорядкованим кадровим органам з питань організації та практики роботи з кадрами.

Відповідно до пунктів 3.3., 3.4. «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, щорічно до 30 листопада, а також щоквартально до 20 числа відповідного місяця складати і подавати вищестоящому командуванню контрольний список звань з подальшим надсиланням за підпорядкованістю до кадрового підрозділу органу вищого рівня до присвоєння військових звань наказами вищих посадових осіб.

У разі якщо військовослужбовець, який вислужив установлений строк вислуги у військовому званні, був призначений на вищу посаду і отримав право на присвоєння чергового військового звання після складання і затвердження Контрольного списку звань, одночасно з прийняттям посади на нього оформлюється і подається за підписом командира військової частини додатковий список чи подання. Після прийняття посади військовослужбовцем інформація щодо строків подання до присвоєння йому чергового військового звання заноситься до Контрольного списку звань військової частини на поточний рік. Обов`язок складання зазначених списків у військовій частині покладено на кадрові органи.

Судом встановлено, що Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №407 від 24 травня 2012 року лейтенант медичної служби ОСОБА_4 був призначений лікарем медичного пункту (з лазаретом на 5 ліжок) військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці. Зазначений витяг із наказу надійшов до військової частини НОМЕР_1 м. Рівне 01 червня 2012 року та був зареєстрований за №2352.

06.06.2012 року посадовими особами відділу особового складу військової частини НОМЕР_1 ( зокрема підполковником ОСОБА_9 ) для військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці був відпрацьований витяг з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №407 від 24 травня 2012 року, який був завірений підписом позивача. Зазначений витяг з наказу в подальшому 14.06.2012 року був відправлений до військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці, що підтверджується копією Реєстру №109 від 14.06.2012 року, який зберігається в справі №115 «Справа з реєстрами на одержання та відправлення кореспонденції».

Крім того, 26.06.2012 року відділом особового складу військової частини НОМЕР_1 за підписом позивача (що міститься в правому верхньому куті) була підготовлена телеграма №2/13/121, яка була надіслана начальнику управління особового складу заступнику начальника штабу Сухопутних військ Збройних Сил України. Додатком до телеграми була додана відомість про випускників військових навчальних закладів 2012 року, пунктом №36 якої зазначений лейтенант медичної служби ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2012 року №98 посада лікаря медичного пункту (з лазаретом на 5 ліжок) військової частини НОМЕР_2 за штатним розписом (штатно-посадовою книгою) передбачає військове звання «старший лейтенант медичної служби», тобто для лейтенанта медичної служби ОСОБА_4 є вищою за військовим званням і надає право присвоїти останньому чергове військове звання «старший лейтенант медичної служби».

Разом з тим, ще один примірник витягу із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №407 від 24 травня 2012 року, завірений начальником відділення особового складу та стройового Української військово-медичної академії, був наданий командуванню військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці лейтенантом медичної служби ОСОБА_4 під час його прибуття у військову частину 26.06.2012 року, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці.

В цей же день, 26.06.2012 року, лейтенант медичної служби ОСОБА_4 прийняв справи і посаду лікаря медичного пункту, про що останнім була написана доповідна, яка була зареєстрована у військовій частині НОМЕР_2 за №2787 від 26.06.2012 року, копія якої долучена до матеріалів справи. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці (по стройовій частині) №136 від 26.06.2012 року лейтенант медичної служби ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Таким чином, саме від 26.06.2012 року, згідно з пунктом 3.4. «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, кадровий орган військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці повинен був оформити і подати за підписом командира військової частини НОМЕР_2 додатковий список до присвоєння чергового військового звання лейтенанту медичної служби ОСОБА_4 , а позивач здійснити контроль за своєчасним поданням документів, а за їх відсутності вжити заходів щодо їх отримання та скерування до штабу Сухопутних військ ЗС України з метою подальшої реалізації.

Проте, додатковий список до присвоєння чергового військового звання лейтенанту медичної служби ОСОБА_4 був складений кадровим органом військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці лише 13.10.2012 року та отриманий військовою частиною НОМЕР_1 15.10.2012 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №143 від 02.07.2012 року, позивач, з метою перевірки обліку особового складу, в термін з 01 липня 2012 року по 03 липня 2012 року, був відряджений до військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці. Зазначене підтверджується копією посвідчення про відрядження №692 від 27.06.2012 року, яке було виписане на ім`я позивача, копією проїзних квитків та копією звіту про використання коштів, який підписаний позивачем, що не заперечується сторонами. Про результати проведеної позивачем перевірки ОСОБА_10 02.07.2012 року, в «Журналі контролю за станом обліку особового складу військової частини НОМЕР_2 » (інв..№47) був зроблений відповідний запис. За результатами перевірки позивачем не було виявлено порушення пункту 3.3., 3.4. «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, щодо відсутності додаткового списку до присвоєння чергового військового звання лейтенанту медичної служби ОСОБА_4 .

Покликання позивача на те, що під час проведення перевірки він зобов`язаний був перевірити лише кількісну наявність особового складу військової частини НОМЕР_2 , не заслуговують на увагу з тих підстав, що відповідно до пункту 2.2.7. Положення №301 від 05.06.2009 року, облік особового складу крім інших вимог, включає в себе документальне відображення проходження військової служби особовим складом, в тому числі і порядок присвоєння військових звань військовослужбовцям.

Крім того, судом встановлено, що з посадовими обов`язками від 11.07.2012р. позивач не був ознайомлений. Разом з тим, в судовому засіданні позивач підтвердив, що він керувався функціональними обов`язками за 2009р., а також вказав, що мав право перевіряти документи на вказаних вище осіб, які направляються його відділом до штабу Сухопутних військ. Також позивачем в судовому засіданні було зазначено, що він при виконанні службових обов`язків керується вимогами як «Порадника по роботі кадрових органів Збройних Сил України», введеного в дію наказом Міністра оборони України №140 від 30.06.1993 року так і «Положення про кадрові органи Збройних Сил України та Типових нормативів утримання кадрових органів, органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій», яке затверджене наказом Міністра оборони України №301 від 05.06.2009 року.

Оглядом зазначених нормативних актів судом встановлено, що посадові обов`язки позивача, які регламентовані Положенням про відділ особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 в редакції від 11.07.2012 року та в пункті 12 «Розподілу повноважень заступників командира 13 армійського корпусу та структурних підрозділів управління 13 армійського корпусу», які затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_1 №63 від 17.02.2009 року за своїм змістом аналогічні посадовим обов`язкам, які передбачені для позивача «Порадником по роботі кадрових органів Збройних Сил України», введеного в дію наказом Міністра оборони України №140 від 30.06.1993 року та «Положенням про кадрові органи Збройних Сил України та Типових нормативів утримання кадрових органів, органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій», яке затверджене наказом Міністра оборони України №301 від 05.06.2009 року.

Отже не ознайомлення з функціональними обов`язками від 11.07.2012р. не спростовує факту встановленого порушення.

Факт доведення до позивача Розподілу повноважень заступників командира 13 армійського корпусу (військової частини НОМЕР_1 ), в тому числі п.п.12.4 та 12.5 щодо повноважень начальника відділу особового складу заступника начальника штабу, підтверджений у судовому засіданні показаннями начальника адміністративного відділення штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 .

Щодо несвоєчасного присвоєння чергового військового звання старшому лейтенанту ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №308 від 26.06.2012 року старшого лейтенанта ОСОБА_3 призначено старшим інженером механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці. Витяг із зазначеного наказу, який був підписаний позивачем, надійшов до військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці 25.09.2012 року та був зареєстрований за №3951, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 15.03.2013 року.

Телеграмою військової частини НОМЕР_1 №2_13_183 від 14.09.2012 року, яка була відпрацьована позивачем (що підтверджується підписом позивача, який міститься в правому верхньому куті телеграми), інформація щодо призначення старшого лейтенанта ОСОБА_3 на посаду старшим інженером механізованого батальйону була доведена до військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці 14.09.2012 року, про що на зворотному боці телеграми міститься відповідна відмітка.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 №98 від 13.03.2013 року посада старшого інженера механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці за штатним розписом (штатно-посадовою книгою) передбачає військове звання «капітан», тобто для старшого лейтенанта ОСОБА_3 є вищою за військовим званням і надає право на присвоєння останньому чергове військове звання «капітан».

Разом з тим, до матеріалів справи долучені копія доповідної старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 09.07.2012 року про прийом останнім справи та посади старшого інженера 2 механізованого батальйону та витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці (по стройовій частині) №146 від 09.07.2012 року, з якого вбачається, що старший лейтенант ОСОБА_3 справи та посаду старшого інженера 2 механізованого батальйону прийняв 09.07.2012 року та приступив до її виконання.

Таким чином, саме від 09.07.2012 року, згідно з пунктом 3.4. «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, кадровий орган військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці повинен був оформити і подати за підписом командира військової частини НОМЕР_2 додатковий список до присвоєння чергового військового звання старшому лейтенанту ОСОБА_3 .

Проте, додатковий список до присвоєння чергового військового звання старшому лейтенанту ОСОБА_3 був складений кадровим органом військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці лише 15.10.2012 року та отриманий військовою частиною НОМЕР_1 16.10.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що про призначення старшого лейтенанта ОСОБА_3 на посаду позивачу стало відомо 14.09.2012 року. Це підтверджується зазначеної вище телеграмою за особистим підписом ОСОБА_1 . Проте додатковий список до присвоєння чергового військового звання старшому лейтенанту ОСОБА_3 був складений кадровим органом військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці лише 15.10.2012 року.

Відповідно до пункту 10 «Порадника по роботі кадрових органів Збройних Сил України», введеного в дію наказом Міністра оборони України №140 від 30.06.1993 року, позивач зобов`язаний був забезпечити дотримання законності в роботі управління (відділу, відділення) кадрів та підлеглих кадрових органів, здійснювати постійний контроль за станом роботи з кадрами й подавати допомогу в цій роботі командирам військових частин і начальникам кадрових органів. Відповідно до пункту 53 Порадника по роботі кадрових органів Збройних Сил України», введеного в дію наказом Міністра оборони України №140 від 30.06.1993 року кадрові органи зобов`язані своєчасно інформувати вищі кадрові органи про зміни, які сталися в службовій діяльності військовослужбовця після представлення його до присвоєння військового звання офіцерського складу, а також про факти, які треба врахувати при прийнятті рішень з питань про присвоєння військового звання (в тому числі про накладення дисциплінарних стягнень, призначення адміністративного розслідування або дізнання).

Порядок організації контролю визначений пунктом 24 «Порадника по роботі кадрових органів Збройних Сил України», введеного в дію наказом Міністра оборони України №140 від 30.06.1993 року. відповідно до якого кадрові органи зобов`язані здійснювати постійний контроль за станом роботи з кадрами у військових частинах і перевіряти роботу у підпорядкованих кадрових органів. Контроль здійснюється шляхом участі офіцерів кадрових органів в інспекціях і перевірках військ або шляхом проведення самостійних перевірок, у ході яких заслуховуються доповіді начальників підпорядкованих кадрових органів про стан роботи з кадрами, вивчаються й аналізуються статистичні дані та інші матеріали, які характеризують кадри й стан роботи з ними.

Тобто було встановлено, що саме позивач неналежно виконував покладені на нього обов`язки, що виразилось у не здійсненні ним персонального контролю за станом роботи з особовим складом, зокрема щодо відпрацювання документів підпорядкованим особовим складом відділу та начальником кадрового органу військової частини НОМЕР_2 м. Чернівці, що призвело до несвоєчасного присвоєння військових звань військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 .

Також суд зазначає, що відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, військовою дисципліною є бездоганне і неухильне додержання військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами та іншим законодавством України.

Обов`язки кожного військовослужбовця визначені статтею 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», до яких відносяться, зокрема, додержання Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів тощо.

Крім того, відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, військовослужбовці від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Дисциплінарна відповідальність військовослужбовців Збройних Сил України передбачена зокрема, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту, зокрема, інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Підставами для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності визначеними статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, є невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Отже, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особою (ст. 72 Дисциплінарного статуту), яка вирішує питання про його накладення (в даному випадку командир військової частини НОМЕР_1 ).

«Догана» є одним із видів стягнення, передбачений п. «б» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, який може бути застосований за будь-яке невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення офіцерському складу оголошується особисто, у письмовому розпорядженні, на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військове звання не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, що вчинив правопорушення. Крім того, дисциплінарні стягнення можуть оголошуватися в письмовому наказі.

Одночасно судом також встановлено, що позивач просить скасувати зазначений наказ вцілому.

Проте, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності п.2 Наказу №583 від 10.12.2012р. Разом з тим п.п.1 та 3 зазначеного наказу командира військової частини НОМЕР_1 визначені завдання іншим посадовим особам та жодним чином не впливають на права, свободи та інтереси позивача.

За наведених підстав суд дійшов висновку, що наказ №583 від 10.12.2012р. виданий відповідачем правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач у даній справі повністю довів правомірність винесення наказу командира військової частини НОМЕР_1 №583 від 10.12.2012 року, у той час як позивач не довів обґрунтованості позовних вимог, а відтак у задоволенні позову суд відмовляє повністю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.94 КАС України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.