Справа № 4715/10/2070
Суддя: Піскун В.О.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"08" грудня 2010 р. № 2а- 4715/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Піскун В.О.,

при секретарі судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Еріда" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова про скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство «Еріда», звернувся до адміністративного суду з позовом в якому з урахуванням уточнень просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення начальника ДПІ у Ленінському районі м. Харкова: № /0 від 22 вересня 2009 року; № /1 від 17 грудня 2009 року; № /2 від 10 лютого 2010 року; № /3 від 19 квітня 2010 року; № /0 від 22 вересня 2009 року; № /1 від 17 грудня 2009 року; № /2 від 10 лютого 2010 року; № /3 від 19 квітня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі висновків акту перевірки № 1734/16-004 від 11.08.2009р., відповідачем було прийнято декілька податкових повідомлень-рішень, а саме: № /0 від 22 вересня 2009 року яким підприємству визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 1 443 491 гривень, та штрафні санкції в сумі 721 745.50 гривень, за порушення вимог пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України «Про ПДВ» та № /0 від 22 вересня 2009 року яким підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування по ПДВ на суму 651 805 та застосовані штрафні санкції в розмірі 175 612.50 гривень, за порушення пп. 7.4.1. п. 7.4.2. статті 7 Закону України «про податок на додану вартість».

Позивач зазначив, що у червні 2007 року проводилась перевірка законності відшкодування, про що було складено акт перевірки №1035/23-304/31150179 від 2 квітня 2007року, акт №1446/16-204/31150179 від 25 червня 2007 року; акт № 483/23-717/31150179 від 18 вересня 2006 року; акт № 1162/23-304/31150179 від 18 грудня 2007 року; акт № 531/23-717/31150179 від 03 жовтня 2006 року, та прийнято податкове повідомлення рішення № /0 від 27 червня 2007 року.

На підставі акту перевірки № 1035 було прийняте податкове повідомлення рішення № /0 від 18 травня 2007 року, яким було частково зменшено суму бюджетного відшкодування за червень, вересень 2006 року; на підставі акту перевірки № 1446 прийняте податкове повідомлення рішення № /0 від 05 липня 2007 року, яким також було частково зменшено суму бюджетного відшкодування за липень, серпень, вересень 2006 року; на підставі акту перевірки № 483 прийняте податкове повідомлення - рішення № /0 від 28 вересня 2006 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування за червень 2006 року на 47 579 гривень; на підставі акту перевірки № 531 було прийняте податкове повідомлення рішення № /0 від 13 жовтня 2006 року зменшено суму бюджетного відшкодування за липень 2006 року на 283 038 гривень; на підставі акту перевірки № 1162 від 18 грудня 2006 року прийняте податкове повідомлення рішення № /0 від 22 грудня 2006 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування за серпень на 316 202 гривні, вересень 2006 року 28 553 гривні. Підставами для зменшення бюджетного відшкодування є порушення п. 1. 8 от. 1 та п.п. 7.4.4. п. 7.4. ст.7 Закону «Про ПДВ».

Позивач зазначив, що ПП "Еріда" не погодившись з прийнятими рішенням зверталось до суду з позовними вимогами щодо скасування податкових повідомлень рішень та стягнення суми бюджетного відшкодування. Судами позовні вимоги позивача біло задоволено, та прийняті рішення щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ПП «Еріда» сум заборгованості бюджетного відшкодування та скасовані рішення відповідача. Таким чином, на момент прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 22 вересня 2009 року, діяли рішення судів щодо правомірності дій ПП»Еріда» та не законності дій посадових осіб ДПІ у Ленінському районі щодо прийняття рішення про зменшення бюджетного відшкодування (справа № 2а -1027/08).

Однак, на думку позивача, відповідач фактично ще раз, не зважаючи на рішення судів в тому числі і Вищого Адміністративного суду, зменшив суму бюджетного відшкодування та додатково застосував штрафні санкції.

Стосовно нарахування податкових зобов'язань по податку на додану вартість (податкове повідомлення рішення № /0 від 22 вересня 2009 року) позивач зазначив, що висновок відповідача проте, що підприємством перераховувались кошти та документально оформлялись операції отримання та передачі товарів без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, в зв'язку з чим дії підприємства призвели до втрат доходної частини Державного бюджету України, є необґрунтованим та зробленим виключно на підставі власних внутрішньо відомчих звітів та власної фантазії. На думку позивача, відповідачем не надано жодного фактичного доказу того, що товари не передавалися, або не існували (ознаки фіктивності).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд ухвалити рішення про їх задоволення.

Представник відповідача, ДПІ у Ленінському районі м. Харкова, проти позову заперечував та зазначив, що дійсно постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2008 року по справі № 2а-1027/08, частково задоволено позовні вимоги ПП "Еріда" до ДПІ у Ленінському районі м. Харкова про визнання нечинним податкових повідомлень рішень та стягнення з Держбюджету заборгованість з ПДВ, однак 25.08.2010року, не погодившись із зазначеними рішеннями, ДПІ подало касаційну скаргу до ВАСУ, за якою 12.10.2009року ухвалою ВАСУ відкрито провадження та зупинено виконання оскаржуваних судових рішень.

Відповідач зазначив, перевіркою було встановлено, що основні контрагенти постачальники ПП "Еріда" - ПП „Еллада-2002", ТОВ „Ягуар", ТОВ Атлантіс-Торг", ПП „Аякс-2002", ПП "Тіріт-Інвест", ПП „Продукт Опттрейд", згідно наданих декларацій, заявляли ПДВ до відшкодування з бюджету та податок не сплачували, або сплачували його в незначній кількості. Також встановлено, що вищевказані підприємства відносяться до однієї торгівельної групи, мають між собою налагоджені стабільні зв'язки та обізнані стосовно один одного, вказав на безтоварність угод укладених позивачем з вищезазначеними контрагентами.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд в задоволені позовних вимог ПП «Еріда» до ДПІ у Ленінському районі м. Харкова відмовити в повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.09.2009р. ДПІ у Ленінському районі м. Харкова була здійснена документальна невиїзна перевірка Приватного підприємства «Еріда» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень, липень, серпень, вересень 2006 р., за результатом якої складено акт № 1734/16-004.

Відповідно до висновків акту перевірки встановлено, що в порушення п.п.7.4.1, п.п.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" ПП "Еріда" безпідставно завищена сума податкового кредиту по декларацій за травень 2006 року на суму 5 000 000,00 грн., по декларації за липень 2006 року на суму 600 000,00 грн., по декларацій за серпень 2006 року на суму 1 250 000,00 грн., по декларації за вересень 2006 року на суму 326 023,00 грн.

В результаті вказаного порушення підприємству: зменшено заявлений до відшкодування ПДВ на суму 651 805,00 грн., в т.ч.: за червень 2006 року на суму 202 311,00 грн., за серпень 2006 року на суму 349 910,00 грн., за вересень 2006 року на суму 99 584,00 грн.; зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість за вересень 2006 року на суму 99 565,00 грн. (у зв'язку з його використанням у наступному місяці в рахунок погашення позитивного значення суми ПДВ, донараховано податок на додану вартість в сумі 99565,00 грн. за жовтень 2006 року); зменшено залишок від'ємного значення з податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за червень 2006 року на суму 47 579,00 грн., за липень 2006 року на суму 250 090,00 грн.; донараховано податку на додану вартість в сумі 1 376 874,00 грн. в т.ч. за серпень 2006 року на суму 1 150 416,00 грн., за вересень 2006 року на суму 226 458,00 грн.

Листом №7043/10/16-010 від 22.09.2009р. "Про внесення змін до акту від 11.09.2009 р. № 1734/16-004/31150179", Державна податкова інспекція в Ленінському районі м. Харкова повідомила директора ПП "Еріда" про внесення змін до акту невиїзної документальної перевірки ПП „Еріда" від 11.09.2009 р. № 1734/16-004/31150179., а саме: на стор. 15,16 акту перевірки текст: донараховано податку на додану вартість в сумі 1376874 грн. в т.ч.: за серпень 2006 року на суму 1 150 416,00 грн.; за вересень 2006 року на суму 226 458,00 грн. викласти у наступній редакції: .донараховано податку на додану вартість в сумі 1 343 926,00 грн. в т.ч.: за серпень 2006 року на сумі 1117 468,00 грн.; за вересень 2006 року на суму 226 458,00 грн. (а.с. 32 том1).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення рішення № /0 від 22 вересня 2009 року , відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 2165236,50 грн., з яких: за основним платежем- 1 443 491 гривень, за штрафними санкціями в сумі 721 745.50 грн. за порушення вимог пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР та № /0 від 22 вересня 2009 року, відповідно до якого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування по ПДВ на суму 651 805 та застосовані штрафні санкції в розмірі 175 612.50 гривень, за порушення пп. 7.4.1., 7.4.5 п.7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР

Позивач скористався правом адміністративного оскарження, передбаченим статтею 5 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, та не погодившись з податковими повідомленнями рішеннями подав скарги спочатку до ДПІ у Ленінському районі м. Харкова скаргу, потім до ДПА у Харківській області та ДПА України. За результатами розгляду всі скарги позивача залишились без задоволення.

17 грудня 2009 року відповідачем були винесені податкові повідомлення- рішення № /1 та № /1/1

10 лютого 2010 року відповідач прийняв рішення № /2 від 10 лютого 2010 року, та № /2 від 10 лютого 2010 року.

19 квітня 2010 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № /3, та № /3.

Приписами ст.ст. 8. 9, 10 Закону України Про державну податкову службу в України» визначені функції органів державної податкової служби, до яких належить, зокрема здійснення контролю за додержанням законодавства про податки, інші платежі; контроль своєчасності подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевірка достовірності цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів; здійснення контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому порядку, організацією виконання актів законодавства у межах своїх повноважень, здійсненням систематичного контролю за їх реалізацією, застосуванням у випадках, передбачених законодавством фінансової санкції до субєктів підприємницької діяльності за порушення законодавства, тощо.

Підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) встановлені статтею 11-1 Закону України Про державну податкову службу в України.

Правові відносини з приводу формування податкового кредиту з податку на додану вартість упорядковані Законом України "Про податок на додану вартість". Вказаним Законом визначено платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Щодо правомірності винесення відповідачем податкового повідомлення - рішення № /0 від 22 вересня 2009 року, відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 2165236,50 грн., з яких: за основним платежем - 1 443 491 гривень, за штрафними санкціями в сумі 721 745.50 грн. за порушення вимог пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР суд зазначає наступне.

Такого висновку відповідач дійшов виходячи з того, що позивач у травні вересні 2006 року мав відносини з підприємствами: ТОВ «Ягуар», ПП «Еллада 2002», ПП «Аякс 2002», ТОВ «Атлантіс Торг», ПП «Тіріт Інвест», ПП «Продукт Оптрейд», які за даними інформаційних систем наявних в ДПІ та отриманих із інших ДПІ відповідей на запити, заявляли податок на додану вартість до відшкодування з бюджету на розрахунковий рахунок, при цьому податок до бюджету не сплачували або сплачували його в незначній кількості, окремі підприємства не мають достатньої кількості трудових ресурсів, деякі мають ознаки "фіктивного підприємництва" (не знаходились за юридичними адресами, визнані банкрутами, скасовано держреєстрацію).

З огляду на останнє, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог ст.ст. 203,215,216, 228 Цивільного кодексу та вимог п.п. 7.4.1 статті 7 Закону України «Про ПДВ».

Суд не погоджується з такими висновками ДПІ у Ленінському районі м. Харкова виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину).

Відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно з ч.2 ст. 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконним заволодіння ним. Згідно з ч.2 ст. 207 Цивільного Кодексу України та ч.1 ст. 181 Господарського Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами та скріплений печаткою.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 208 Цивільного Кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного Кодексу України та ч. 8 ст. 181 Господарського Кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського Кодексу України істотними умовами господарського договору є предмет, ціна та строк дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становить умови, визначенні на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, що полягає в тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд зазначає, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до ч.1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Конституційні права людини та громадянина, порушення яких є підставою нікчемності правочину, що порушує публічний порядок, закріплені в Основному Законі держави - Конституції України, яка в ст. 3 найвищою соціальною цінністю проголошує людину, її життя і здоров'я, честь та гідність, недоторканність і безпеку. Крім цього, у разі спрямованості правочину на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, дії особи кваліфікуватимуться як злочини або адміністративні проступки, і, як наслідок, порушуватимуть Кримінальний кодекс України та Кодекс України про адміністративні правопорушення. Законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів, керуючись порушенням правочином таких нормативно-правових актів держави, як: Конституція України, Кримінальний кодекс та Кодекс України про адміністративні правопорушення. Тому можна стверджувати, що публічний порядок держави порушується у разі порушення нормативних актів, у яких він закріплений.

Оскільки ст. 228 ЦК України для правочину, що порушує публічний порядок, передбачає наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави, то такий умисел повинен встановлюватись під час розслідування кримінальної справи і розгляду її в суді або в момент винесення постанови про адміністративне правопорушення.

Можливість такого порядку встановлення умислу сторін також пов'язано з тим, що однією з ознак правочину, що порушує публічний порядок, є заборона його нормами кримінального чи адміністративного законодавства. Ці правочини порушують виключно публічно-правові норми, які одночасно становлять правопорушення у вигляді злочину чи адміністративно-правового делікту.

А відтак, під правочином, що порушує публічний порядок, підпадають правочини, спрямовані (вчинюються з умислом) на порушення публічних нормативно-правових актів: Конституції України, валютного, митного, податкового, антимонопольного та іншого публічно-правового законодавства, у якому закріплені основи державного ладу, політичної системи, економічної безпеки держави, і у той же час є злочинами чи адміністративними деліктами. Це, зокрема, правочини, що спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина; ухилення суб'єктами господарювання від сплати податків; незаконне відчуження або користування об'єктами права власності українського народу; правочини, спрямовані на незаконний обіг вилучених з вільного обігу предметів або предметів, обіг яких обмежено; правочини, вчинені з метою порушення антимонопольного законодавства та спрямовані на зайняття забороненими видами господарської діяльності, а також інші, спрямовані на порушення публічно-правових нормативних актів.

Таким чином, визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який набрав чинності, чи постанова компетентного органу про притягнення названих осіб до адміністративної відповідальності. Таких доказів відповідачем не надано.

Натомість, судом встановлено, що позивач дійсно мав відносини з:

ПП «Тіріт Інвест»- договір купівлі продажу від 17 серпня 2006 року (оплата здійсненна грошовими коштами платіжні доручення № 703 від 20.09.2006 на суму 267 657.70 гривень, № 699 від 20.09.2006 на суму 303 784.79 гривень)

ПП «Аякс 2002»- договір купівлі продажу № 17/07-06 від 17.07.2006 року (оплата здійснена грошовими коштами 30.08.2006 року (платіжні доручення № 01Х000545 01Х000549 на суму 2 500 000 гривень, № 01Х00595 на суму 500 000 20.09.2006 гривень, № 01Х000599 на суму 61 780.61 гривні взагалі на 3 061 780.61 грн.)

ТОВ «Атлантіс Торг»- договір купівлі продажу № 10-10/2003 від 01 жовтня 2003 року (оплата здійсненна грошовими коштами 24.05.2006 року, плат. доручення № 01Х000264 01Х000273 на суму 10 000 000 гривень, 25.07.2006 року платіжне доручення. № 01Х0004333-01Х000451 на суму 1 200 000 гривень, на загальну суму 11 200 000 гривень);

ТОВ «Ягуар» - договір купівлі продажу від 27 жовтня 2003 року (оплата здійсненна 23.05.2006 року платіжне доручення № 01Х000236 01Х000245 на суму 10 000 000 гривень, 26.07.2010 платіжне доручення № 01Х000457 01Х000459 на суму 1 200 000 гривень, 29.08.2006 платіжне доручення № 01Х000510 01Х000517 на суму 2 500 000 гривень на загальну суму 13 700 000 гривень) ;

ПП «Продукт Оптрейд» - договір купівлі продажу від 04 вересня 2006 року (оплата здійсненна 19.09.2006 року 01Х000593 01Х000594 на суму 475 144.38 гривень, 20.09.2006 року 142 897.16 гривень, на загальну суму 618 041.54 гривні);

ПП «Еллада 2002» договір купівлі продажу від 27 жовтня 2003 року (оплата здійсненна 23.05.2006 року платіжне доручення № 01Х000226 01Х000235 на суму 10 000 000 гривень, 25.07.2006 року платіжне доручення № 01Х000443 01Х000456 на суму 1 200 000 гривень, 30.08.2006 року платіжне доручення № 01Х000539 01Х000543 на суму 2 500 000 гривень, на загальну суму 13 700 000 гривень) .

Відповідно до довідки АА № 315457 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України видами діяльності ПП «Еріда» є «51.39.0. неспеціалізована оптова торгівля харчовими продуктами, напоями та тютюновими виродами». Відповідно до пункту 2 Статуту позивача зареєстрованому у Державному реєстрі, основним видом діяльності є оптова торгівля продуктами харчування, горілчаними напоями, тютюновими виробами.

Відповідно до наданих відповідачем документів вбачається, що позивач неодноразово протягом строку дії договорів з вищенаведеними постачальниками здійснював придбання товарів як у перевіряємий період та і до нього і після нього. Отримуючи товарно матеріальні цінності розрахунки з постачальниками позивач здійснював грошовими коштами через розрахунковий рахунок відкритий у установах банку (копії надано до матеріалів справи). При цьому в складі вартості товарів відповідно до вимог законодавства також було сплачено і ПДВ. Іншого способу сплати ПДВ законодавство не передбачає.

Крім того до матеріалів справи надано копію договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2006 року, укладеного між позивачем та ПП «Тетра 2005», відповідно до я кого позивачу надано в оренду приміщення площею 100 кв. метрів для зберігання ТМЦ.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що заперечуючи проти позову, відповідач за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення спірного податкового повідомлення - рішеня.

Судовим розглядом було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що товари, отримані відповідно до податкових накладних, було повністю використано у господарській діяльності ПП «Еріда». Так, позивачем було укладено низку договорів комісії між ТОВ «Данфа» від 12 квітня 2006 року, ПП «Деметра» від 22 грудня 2003 року, ТОВ «Нікта» від 22 грудня 2003 року, ПП «Фінанси - Інвест» від 24 грудня 2003 року, ТОВ «Атлантіс Торг» від 01 грудня 2003 року, ПП «Респект 2005» від 25 квітня 2006 року, ПП «Еллада 2002» від 30 грудня 2003 року, ПП «Прод Торг» від 11 липня 2006 року.

Крім того суд зазначає, що відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, суду не подано доказів внесення до єдиного державного реєстру запису про припинення ТОВ «Ягуар» ПП "Еллада-2002" ПП "Аякс-2002" ТОВ "Атлантіс - Торг" ПП "Тіріт-Інвест" ПП "Продукт-Опттрейд". Сам лише факт визнання підприємств банкрутом, скасування державної реєстрації, який також відповідачем не підтверджено належними доказами, не свідчить про припинення зазначеної юридичної особи.

Так само, стан підприємств-контрагентів в електронній базі, згідно якого неможливо встановити місце його знаходження , не свідчить про його ліквідацію та протиправність дій при укладенні угод з позивачем та виданні податкових накладних.

Позивач, зі свого боку не був наділений та не наділений на даний час жодними управлінськими функціями відносно свого контрагента щодо перевірки його фінансово-господарської діяльності, отже не міг достовірно перевірити фінансово господарський стан контрагента, встановити порушення в його фінансово-господарській діяльності.

Так само, позивач не мав змоги контролювати звітність свого контрагента та на нього не має покладатись відповідальність за неподання, несвоєчасне або подання недостовірної звітності контрагентом.

Крім того, відповідно до вимог статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тобто позивач на має нести відповідальність за дії або бездіяльність третіх осіб.

Факт того, що реальні наслідки угод настали для обох сторін правочину, сторони правочину виконали умови угод купівлі-продажу, свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи позивача, які виписані з додержанням вимог п. 9.2. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» і п. 2.4 ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Суд вважає наведені підстави достатніми для скасування оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення від № /0 від 22 вересня 2009 року; та рішень № /1 від 17 грудня 2009 року; № /2 від 10 лютого 2010 року; № /3 від 19 квітня 2010 року, як таких, що прийняті за результатами розгляду скарг позивача.

Стосовно рішення відповідача щодо зменшення суми ПДВ заявленої до відшкодування з Державного бюджету, суд також доходить висновку щодо незаконності та безпідставності прийнятого рішення з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач декларував у травні вересні 2006 року суми податкового кредиту по податку на додану вартість до відшкодування. Так відповідно до декларації з податку на додану вартість за травень 2006 року, яка надана до ДПІ 20.06.2006 року, задекларовано 249 890 гривень, за червень 2006 року, яка подана до ДПІ 19.07.2006 року, задекларовано 249 890 гривень, за липень 2010 року, яка подана до ДПІ 21 серпня 2006 року, задекларовано 349961 гривня, за серпень 2006 року, подана до ДПІ 20.09.2006 року, задекларовано 349 910 гривень, за вересень 2006 року, подана до ДПІ 20.10.2006 року задекларовано 99 584 гривень. Ніяких уточнень до декларацій по податку на додану вартість, що до іншого способу розпорядження задекларованим позивачем відшкодуванням останній не подавав.

У той же час відповідач проводив перевірки зазначеного позивачем відшкодування: - червні 2007 року проводилась перевірка законності відшкодування про що було складено акт перевірки акт № 1035/23-304/31150179 від 27 квітня 2007 року; акт № 1446/16-204/31150179 від 25 червня 2007 року; акт № 483/23-717/31150179 від 18 вересня 2006 року; акт № 1162/23-304/31150179 від 18 грудня 2007 року; акт № 531/23-717/31150179 від 03 жовтня 2006 року, та прийнято податкове повідомлення - рішення № /0 від 27 червня 2007 року.

На підставі акту перевірки № 1035 було прийняте податкове повідомлення рішення № /0 від 18 травня 2007 року, яким було частково зменшено суму бюджетного відшкодування за червень, вересень 2006 року; на підставі акту перевірки № 1446 прийняте податкове повідомлення рішення № /0 від 05 липня 2007 року яким також було частково зменшено суму бюджетного відшкодування за липень, серпень, вересень 2006 року; на підставі акту перевірки № 483 прийняте податкове повідомлення рішення № /0 від 28 вересня 2006 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування за червень 2006 року на 47 579 гривень; на підставі акту перевірки № 531 було прийняте податкове повідомлення рішення № /0 від 13 жовтня 2006 року зменшено суму бюджетного відшкодування за липень 2006 року на 283 038 гривень; на підставі акту перевірки № 1162 від 18 грудня 2006 року прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 22 грудня 2006 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування за серпень на 316 202 гривні, вересень 2006 року 28 553 гривні. Підставами для зменшення бюджетного відшкодування є порушення п. 1. 8 ст. 1 та п.п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону «Про ПДВ».

Позивач не погодився з прийнятими відповідачем рішеннями та звернувся до суду з позовною заявою щодо скасування податкового повідомлення рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування.

Харківським окружним адміністративним судом було відкрито провадження за позовом ПП «Еріда» по справі № 2а-1027/08.

За результатами розгляду позовних вимог судами першої та другої інстанції позовні вимоги підприємства було задоволено, та прийняті рішення щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ПП «Еріда» сум заборгованості бюджетного відшкодування та скасовані рішення відповідача.

Таким чином, на момент прийняття відповідачем податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 22 вересня 2009 року, рішення суду щодо правомірності дій підприємства та не законності дій посадових осіб ДПІ у Ленінському районі щодо прийняття рішення про зменшення бюджетного відшкодування за травень вересень 2006 року, яке набрало законної сили у відповідності до статті 124 Конституції України.

Також суд зазначає, статтею 15 Закону України «Про порядок погашення податкових зобовязань пташниками податків» встановлено:

15.1.1. За винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

15.1.2. Податкове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у підпункті 15.1.1 цього пункту, у разі коли:

а) податкову декларацію за період, коли виникло податкове зобов'язання, не було подано;

б) судом встановлено скоєння злочину посадовими особами платника податків або фізичною особою - платником податків щодо умисного ухилення від сплати зазначеного податкового зобов'язання.

Статтею 7 Закону України «про ПДВ» що діяла на момент виникнення спірного питання між сторонами встановлено:

7.7.4. Платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п'ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій.

Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються за процедурою, встановленою центральним податковим органом.

7.7.5. Протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Оскаржуване рішення відповідача № /0 прийнято 22 вересня 2009 року

Таким чином відповідач приймаючи рішення про зменшення податку на додану вартість за період травень серпень 2006 року (серпнева декларація була надана відповідачу 20.09.2006 року вх.. № 40 070) порушив термін у 1095 днів встановлений статтею 15 Закону № 2181 що термінів визначення податкових зобовязань платнику податків контролюючим органом.

Суд вважає наведені підстави достатніми для скасування оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення № /0 від 22 вересня 2009 року та рішень № /1 від 17 грудня 2009 року; № /2 від 10 лютого 2010 року; № /3 від 19 квітня 2010 року, як таких, що прийняті за результатами розгляду скарг позивача.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки відповідачем, який в силу Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та за ознаками ст.3 КАС України є субєктом владних повноважень, при розгляді і вирішенні судом справи в порядку ч.2 ст.71 КАС України не доведено правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, суд доходить висновку, що в спірні правові акти індивідуальної дії порушують права і інтереси позивача, а тому підлягають скасуванню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Еріда" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова про скасування рішення - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення - рішення начальника ДПІ у Ленінському районі м. Харкова: № /0 від 22 вересня 2009 року; № /1 від 17 грудня 2009 року; № /2 від 10 лютого 2010 року; № /3 від 19 квітня 2010 року; № /0 від 22 вересня 2009 року; № /1 від 17 грудня 2009 року; № /2 від 10 лютого 2010 року; № /3 від 19 квітня 2010 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 13.12.2010 року.

Суддя Піскун В.О.