Справа № 820/7566/15
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 вересня 2015 р. № 820/7566/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

Суддів Тітова О.М., Лукяненко М.О.

При секретарі Алавердян Е.А.

За участі:

Представника позивача не прибув

Представника відповідачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом громадянина ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Головного Управління Державної міграційної служби України у Харківській області та Управління Державної міграційної служби в Київській області про скасування висновку та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, громадянка ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3, звернулась до суду з адміністративним позовом в якому, після уточнення позовних вимог, просить суд: скасувати висновок Головного управлінням Державної міграційної служби України в Київській області від 07.05.2015 року щодо скасування Посвідки на постійне проживання в Україні громадянки ОСОБА_4 ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1; скасувати наказ Державної міграційної служби України №85 від 17.06.2015 року стосовно громадянки ОСОБА_4 ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити Посвідку на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Київській області висновком від 07.05.2015 року було скасовано посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3.

Відповідачем у Висновку не наведено жодних посилань, на обставини, які тягли б за собою обґрунтування скасування Посвідки.

На підставі висновку Державної міграційної служби України в Київській області від 07.05.2015 року про скасування посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 було винесено наказ Державної міграційної служби України №85 від 17.06.2015 року, яким було визнано посвідку серії КВ номер 8588/47579 від 26.06.2003 р. недійсною.

Також позивач зазначив, що Позивач не отримував Висновку та дізнався про його існування з відповіді Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 15.07.2015 року на заяву про дійсність посвідки на постійне проживання на території України.

Представник позивача у судове засідання не прибув, але надав до суду клопотання, в якому просив позовні вимоги задовольнити та справу розглядати за його відсутності.

Представник відповідачів 1 та 3 у судовому засіданні проти позову заперечував та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача 2 в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, але надав до суду клопотання, в якому проти позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити та справу розглядати за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали, суд встановив наступне.

Позивач, громадянка ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 26.06.2003 звернулась до Макарівського районного відділу ГУ МВС України в Київській області, з клопотанням щодо видачі їй посвідки на постійне проживання.

На територію України позивач прибула в Україну у 1990 році з метою працевлаштування, працювала на ВАТ «Завод «Ленінська кузня». Після звільнення з місця працевлаштування (довідка ВАТ № 864 від 05.06.2003) залишилась проживати в Україні.

Керівництвом УГІРФО ГУ МВС України в Київській області 18.06.2004 на підставі заяви вказаної іноземки було прийнято рішення щодо документування її посвідкою на постійне проживання відповідно до абзацу четвертого пункту 4 розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про імміграцію».

05.05.2015 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області надійшов запит Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо перевірки законності документування посвідкою на постійне проживання позивача, яка звернулась до вказаного територіального органу з питання обміну посвідки на постійне проживання у звязку з досягненням 45-ти річного віку.

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Київській області висновком від 07.05.2015 року було скасовано посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3.

На підставі висновку Державної міграційної служби України в Київській області від 07.05.2015 року про скасування посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 було винесено наказ Державної міграційної служби України №85 від 17.06.2015 року, яким було визнано посвідку серії КВ номер 8588/47579 від 26.06.2003 р. недійсною.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до вимог вказаного Закону, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_2 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Зазначена норма регулює відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при наданні дозволу на імміграцію, та не передбачає випадків скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

При наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні Позивачу Відповідач керувалося п.4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", тобто проводив перевірку підстав залишення на постійне проживання на території, України Позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив, та 18.06.2004 р. надав посвідку серії КВ номер 8588/47579 на постійне місце проживання в Україні Позивачу.

Крім того, судом встановлено, що Відповідачем у Висновку не наведено жодних посилань, на обставини, які тягли б за собою обґрунтування скасування Посвідки.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Таким чином, висновок Державної міграційної служби України в Київській області від 07.05.2015 року про скасування посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 прийнятий з порушенням вимог ст.2 КАС України, а саме: без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення - Позивач проживає на території України з 1990 року; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про скасування висновку УДМС України в Київській області та наказу ДМС України.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити Посвідку на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково.

Як було встановлено судом, Державною міграційною службою України 17.06.2015 року було видано наказ № 85, яким скасовано рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 26.06.2003 року про документування посвідкою на постійне проживання громадянки ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 та видану посвідку визнано недійсною і такою, що підлягає вилученню.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що Посвідка на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка видана безстроково, у позивача вилучена не була.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в цій частині позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також суд зазначає, що статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачі, як органи державної влади повинні діяти у спосіб визначений законом та в межах наданих повноважень.

А згідно зі ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача документально та нормативно обґрунтовані частково, а тому є такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 12, 69- 71, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов громадянина ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Головного Управління Державної міграційної служби України у Харківській області та Управління Державної міграційної служби в Київській області про скасування висновку та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати висновок Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 07.05.2015 року про скасування громадянину ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідки на постійне проживання в Україні.

Скасувати наказ Державної міграційної служби України №85 від 17.06.2015 року стосовно громадянина ОСОБА_2 До Тхі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Постанова в повному обсязі виготовлена 22 вересня 2015 року.

Головуючий суддя А.В. Зінченко

Судді О.М. Тітов

ОСОБА_6