Справа № 820/6105/15
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 р. № 820/6105/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В,

при секретарі судового засідання Кульчій А.М.

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Манометр-Харків" до Харківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Манометр-Харків", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 25.05.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 283 183,50 грн., з яких 188 789,00 грн. за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями - 94 394,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкове повідомлення - рішення, прийняте відповідачем за результатами проведення перевірки слід скасувати, оскільки акт перевірки, на підставі якого було прийнято податкове повідомлення - рішення, ґрунтується на висновках, які суперечать діючому законодавству України. Вважає, що податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 25.05.2015 року є необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм діючого законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Представник відповідача в письмових запереченнях зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на законних підставах та відповідає чинному законодавству. Відповідач наголошує, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Представники позивача в судове засідання прибули, просили задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання прибув, підтримав доводи, викладені в запереченні, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу Харківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області " 373 від 15.04.2015 року та направлення № 438 від 20.04.2015 року фахівцями Харківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області було проведено документальну виїзну позапланову перевірку ПрАТ "Манометр-Харків" () з питань обчислення та нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2013 року по 31.07.2013 року по взаємовідносинам з ТОВ "Компані "Плазма" ().

За результатами перевірки Харківською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Харківській області було складено ОСОБА_1 № 1071/20-23-22-01-05/24275859 від 06.05.2015 року.

Згідно висновків вказаного акту перевірки в діяльності ПрАТ "Манометр-Харків" встановлено порушення: п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, по операціях з придбання товару від ТОВ "Компані "Плазма" у сумі 188789,12 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2013 року в сумі 188789,12 грн.

Не погодившись із вказаним актом перевірки контролюючого органу, позивач звернувся до Харківської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Харківській області із запереченням №02Х/161 ЮР від 18.05.2015 року.

Так, Харківською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Харківській області надано відповідь № 4956/10/20-23-22-01-05 від 21.05.2015 року, в якій зазначено, що висновок акту перевірки № 1071/20-23-22-01-05/24275859 від 06.05.2015 року залишено без змін.

На підставі висновків ОСОБА_1 перевірки № 1071/20-23-22-01-05/24275859 від 06.05.2015 року Харківською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Харківській області винесено податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 25.05.2015 року, яким ПрАТ "Манометр-Харків" збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 283183,50 грн., з яких за основним платежем - 188789 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 94394,50 грн.

Як свідчать матеріали справи, фактичною підставою для відображення в акті порушення позивачем пункту п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2013 року в сумі 188789,12 грн. слугував викладений в акті висновок відповідача про те, що неможливо підтвердити реальне здійснення господарських операцій та ведення господарської діяльності у порядку, передбаченому приписами діючого законодавства України у перевіряємому періоді між ТОВ "Компані "Плазма".

Судом вставлено, що порушення ПрАТ "Манометр-Харків" вимог Податкового кодексу України визначене відповідачем, зокрема, у зв'язку з не наданням позивачем під час перевірки у повному обсязі первинних документів, що підтверджують взаємовідносини з контрагентом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Частина 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV встановлює, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Стаття 9 вказаного Закону передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Обов'язковими реквізитами первинних документів є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704), первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників (пункт 2.15 вищевказаного Порядку).

Порядок обчислення і сплати податку на додану вартість платниками податку визначений Податковим кодексом України. Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України об'єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом пункту п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Кодексу не відносяться до складу податкового кредиту суми податку сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Судом встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення, прийняте Харківською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Харківській області, винесено за результатами аналізу правовідносин позивача з ТОВ "Компані "Плазма" () за липень 2013 року.

Так, взаємовідносини між ПрАТ "Манометр-Харків" та контрагентом ТОВ "Компані "Плазма" здійснювалися на підставі договору купівлі - продажу № 5/1 - ОМТО від 17.01.2013 року (а.с. 33-35).

Згідно умов зазначеного договору ТОВ "Компані "Плазма" (Продавець) зобов'язується передати у власність ПрАТ "Манометр-Харків" (Покупець) радіотехнічні вироби і інші комплектуючі, надалі іменовані Товар, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах, визначених даним Договором. Найменування, асортимент, кількість, терміни поставки (окремої партії товару) попередньо узгоджуються Сторонами і оформлюються у вигляді рахунків або Специфікацій, які є невід'ємною частиною даного Договору. Загальна вартість товару за даним договором складається з сум окремих партій по договору і на момент його укладання орієнтовно становить 5000000,00 грн. Оплата кожної поставленої партії товару здійснюється Покупцем на умовах цього Договору в національній валюті, у безготівковій формі, шляхом перерахування відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Одночасно з кожною партією товару Продавець надає Покупцю надає наступні документи: оригінал рахунку - фактури на партію товару; видаткову накладну на партію товару; податкову накладну на партію товару; копію сертифіката відповідності на товар, який підлягає сертифікації та передається з партією (за наявності); сертифікат походження на товар, який передається у партії (за наявності); товарно - транспорту накладну. Якість товару, що продасться, повинна відповідати вимогам креслень Покупця, або ТУ виробника, або ГОСТ (ДСТУ) які діють відносно конкретної продукції, що поставляється по цьому договору. Конкретний номер креслення або ТУ виробника, чи ГОСТ (ДСТУ), яким повинна відповідати продукція по договору, вказується в кожній специфікації на партію продукції.

На підтвердження взаємовідносин між ПрАТ "Манометр-Харків" та контрагентом ТОВ "Компані "Плазма" за липень 2013 року позивачем до суду було надано наступні копії документів: податкова накладна № 3050711 від 05.07.2013 року на загальну суму 70575,60 грн., у т.ч. ПДВ 11762,60 грн., податкова накладна № 3160712 від 16.07.2013 року на загальну суму 64200,00 грн., у т.ч. ПДВ 10700,00 грн., податкова накладна № 3100705 від 10.07.2013 року на загальну суму 19936,00 грн., у т.ч. ПДВ 3322,67 грн., податкова накладна № 3250701 від 25.07.2013 року на загальну суму 26414,00 грн., у т.ч. ПДВ 4402,33 грн., податкова накладна № 3250707 від 25.07.2013 року на загальну суму 58638,00 грн., у т.ч. ПДВ 9773,00 грн., податкова накладна № 3250708 від 25.07.2013 року на загальну суму 303012,00 грн., у т.ч. ПДВ 50502,00 грн., податкова накладна № 3260706 від 26.07.2013 року на загальну суму 95270,40 грн., у т.ч. ПДВ 15878,40 грн., податкова накладна № 3260707 від 26.07.2013 року на загальну суму 67208,40 грн., у т.ч. ПДВ 11201,40 грн., податкова накладна № 3260708 від 26.07.2013 року на загальну суму 36994,20 грн., у т.ч. ПДВ 6165,70 грн., податкова накладна № 3290704 від 29.07.2013 року на загальну суму 250062,00 грн., у т.ч. ПДВ 41677,00 грн., податкова накладна № 3290705 від 29.07.2013 року на загальну суму 44683,20 грн., у т.ч. ПДВ 7447,20 грн., податкова накладна № 3300704 від 30.07.2013 року на загальну суму 202176,00 грн., у т.ч. ПДВ 33696,00 грн., податкова накладна № 3300705 від 30.07.2013 року на загальну суму 528798,72 грн., у т.ч. ПДВ 88133,12 грн., податкова накладна № 3300706 від 30.07.2013 року на загальну суму 401760,00 грн., у т.ч. ПДВ 66960,00 грн.

Дослідивши зміст вищезазначених податкових накладних, суд встановив, що вони виписані на виконання інших цивільно - правових договорів, ані ж на той, що наданий до перевірки контролюючому органу та який міститься в матеріалах справи.

Також, позивачем не надано доказів на підтвердження фактичного переміщення товару за податковою накладною № 3160712 від 16.07.2013 року.

На підтвердження взаємовідносин між ПрАТ "Манометр-Харків" та контрагентом ТОВ "Компані "Плазма" за липень 2013 року позивачем до суду було надано наступні копії документів: видаткова накладна № 1282 від 08.07.2013 року на загальну суму 70575,60 грн., у т.ч. ПДВ 11762,60 грн., видаткова накладна № 1408 від 25.07.2013 року на загальну суму 58638,00 грн., у т.ч. ПДВ 9773,00 грн., видаткова накладна № 1401 від 25.07.2013 року на загальну суму 46350,00 грн., у т.ч. ПДВ 7725,00 грн., видаткова накладна № 1409 від 25.07.2013 року на загальну суму 303012,00 грн., у т.ч. ПДВ 50502,00 грн., видаткова накладна № 1421 від 26.07.2013 року на загальну суму 95270,40 грн., у т.ч. ПДВ 15878,40 грн., видаткова накладна № 1422 від 26.07.2013 року на загальну суму 67208,40 грн., у т.ч. ПДВ 11201,40 грн., видаткова накладна № 1423 від 26.07.2013 року на загальну суму 36994,20 грн., у т.ч. ПДВ 6165,70грн., видаткова накладна № 1434 від 29.07.2013 року на загальну суму 250062,00 грн., у т.ч. ПДВ 41677,00 грн., видаткова накладна № 1435 від 29.07.2013 року на загальну суму 44683,20 грн., у т.ч. ПДВ 7447,20 грн., видаткова накладна № 1442 від 30.07.2013 року на загальну суму 202176,00 грн., у т.ч. ПДВ 33696,00 грн., видаткова накладна № 1443 від 30.07.2013 року на загальну суму 528798,72 грн., у т.ч. ПДВ 88133,12 грн., видаткова накладна № 1444 від 30.07.2013 року на загальну суму 401760,00 грн., у т.ч. ПДВ 66960,00 грн., товарно-транспортні накладні від 08.07.2013 року, від 25.07.2013 року, від 26.07.2013 року, від 29.07.2013 року, від 30.07.2013 року.

Дослідивши зміст вищезазначених видаткових накладних, суд встановив, що окрім видаткової накладної № 1282 від 08.07.2013 року, вони не містять жодних даних стосовно номеру договору, на підставі якого здійснювалася поставка Товару.

Дослідивши видаткову накладну № 1282 від 08.07.2013 року, суд встановив, що в ній зазначений договір № 010210/26/1омто від 01.02.2011 року. Суд зазначає, що позивачем не надано суду вказаний договір в якості доказу на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із контрагентом ТОВ "Компані "Плазма".

Крім того, всупереч вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" у вищевказаних видаткових накладних не зазначено місце їх складання.

Дослідивши товарно - транспортні накладні від 08.07.2013 року, від 25.07.2013 року, від 26.07.2013 року, від 29.07.2013 року, від 30.07.2013 року, суд встановив, що в них визначено місце навантаження - м. Харків, вул. Пушкінська, 109, в той час, як зареєстрований контрагент позивача ТОВ "Компані "Плазма" за адресою АДРЕСА_1.

Так, в судовому засіданні від 14.09.2015 року представник позивача надав пояснення суду, що податкові накладні містять технічну описку у графі "Вид цивільно - правового договору", оскільки містить посилання не на договір, що був укладений між сторонами, а зазначено дату та номер рахунку, відповідно до якого відбувалася поставка окремої партії товару.

Також зазначив, що у зв'язку із виявленням допущеної помилки було подано до контролюючого органу відповідно до вимог Податкового кодексу України Розрахунки коригування до податкових накладних, а саме: розрахунок № 3 від 13.08.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 3050711 від 05.07.2013 року, розрахунок № 5 від 13.08.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 3160712 від 16.07.2013 року, розрахунок № 4 від 13.08.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 3100705 від 10.07.2013 року, розрахунок № 6 від 13.08.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 3250701 від 25.07.2013 року, розрахунок № 7 від 13.08.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 3250707 від 25.07.2013 року, розрахунок № 8 від 13.08.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 3250708 від 25.07.2013 року, розрахунок № 9 від 13.08.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 3260706 від 26.07.2013 року, розрахунок № 10 від 13.08.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 3260707 від 26.07.2013 року, розрахунок № 11 від 13.08.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 3260708 від 26.07.2013 року, розрахунок № 12 від 13.08.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 3290704 від 29.07.2013 року, розрахунок № 13 від 13.08.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 3290705 від 29.07.2013 року.

З огляду на положення ст. 69 та ст. 70 КАС України суд зазначає, що вищевказані розрахунки коригування до податкових накладних були надані до контролюючого органу, уже після початку розгляду справи по суті, а тому суд вважає, що вони не є належними та допустимими доказами по справі.

Судом встановлено, що умови договору купівлі - продажу № 5/1-ОМТО від 17.01.2013 року передбачають наявність певного переліку документів, які ані до перевірки, ані до суду не надано. Зокрема: пунктом 4.3 договору купівлі-продажу передбачено, що одночасно з кожною партією товару Продавець надає Покупцю копії сертифікатів відповідності на товар та сертифікат походження на товар. Також, договором визначено, що якість товару, що продасться, повинна відповідати вимогам креслень Покупця, або ТУ виробника, або ГОСТ (ДСТУ) які діють відносно конкретної продукції, що поставляється по цьому договору. Конкретний номер креслення або ТУ виробника, чи ГОСТ (ДСТУ), яким повинна відповідати продукція по договору, вказується в кожній специфікації на партію продукції (п.5.1). Між тим, зміст рахунків - фактур не визначає графи до вимог якого з документів (креслення Покупця. ТУ виробника, ГОСТ) відповідає поставлений товар.

Умовами договору передбачено, що постачання партії товару попередньо узгоджується сторонами у заявках, які містять відомості про терміни, асортимент, кількість та вартість продукції і в подальшому відображаються у рахунках-фактурах або специфікаціях. Позаяк, позивач не надав ані до перевірки, ані до суду заявки на кожну поставлену партію товару (пункти договору - 1.2. 2.1. 3.2, 4.2). Зі змісту рахунків-фактур не можливо встановити терміни та умови постачання, проте, наявність такої інформації прямо передбачена договором.

У випадку, що є предметом судового розгляду, досліджені фактичні дані вказують на недоведеність позивачем економічної доцільності витрат на товари та причинного звязку між придбаними товарами та отриманням економічної вигоди, направленої на максимізацію доходів чи мінімізацію витрат, тобто на отримання прибутку в цілому, та наміру придбання платником податку товарів для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За приписами п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки. При цьому, за змістом абз. 1 п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Із акту перевірки судом встановлено, що позивач не надав фахівцям контролюючого органу документи, що засвідчують оприбуткування товару на складі підприємства (книга складського обліку, карти рахунку, прибуткові ордери) та використання радіотехнічних виробів та комплектуючих у господарській діяльності (кошториси на виробництво, акти списання у виробництво, вимоги, розпорядження, виробничі звіти, тощо).

Вказані недоліки наданих позивачем документів та відсутність значної кількості первинних документів та обліку, не дають можливості встановити реальність здійснених операцій та факт використання в господарській діяльності позивача, а лише фіксують господарські операцій з вищезазначеним контрагентом.

Наведені обставини та досліджені судом документальні докази в їх сукупності, є достатніми для висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не мали товарного характеру, не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, а оформлені лише документально, що в свою чергу призвело до встановлення контролюючим органом порушень формування позивачем податкового кредиту.

У випадку, що є предметом судового розгляду, досліджені фактичні дані вказують на недоведеність позивачем економічної доцільності витрат на товари та причинного звязку між придбаними товарами та отриманням економічної вигоди, направленої на максимізацію доходів чи мінімізацію витрат, тобто на отримання прибутку в цілому, та наміру придбання платником податку товарів для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

З огляду на отриманні по справі докази в їх сукупності твердження позивача про реальність господарських операцій між ПрАТ "Манометр-Харків" та ТОВ "Компані "Плазма" не знайшло свого підтвердження, оскільки позивачем не надано до суду належних, достатніх та переконливих доказів, документів на підтвердження руху товару від продавця до покупця, документи, що засвідчують факт отримання та зберігання товару, документів щодо оплати товару. Відсутнє підтвердження фізичного переміщення товару від контрагента - ТОВ "Компані "Плазма" до підприємства - покупця ПрАТ "Манометр-Харків". Відсутність належним чином оформлених товарно-транспортних накладних є свідченням відсутності факту перевезення товару, що у свою чергу, вказує на фіктивність відповідної господарської операції.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень перевіряється на їх відповідність ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України на час їх прийняття (винесення) або вчинення.

Враховуючи викладені обставини справи та те, що позивачем не було надано до контролюючого органу та суду всіх необхідних первинних бухгалтерських документів, складених належним чином, які б підтверджували господарські операції позивача із контрагентом, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Харківської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № від 25.05.2015 є обґрунтованим та правомірним, через що у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення належить відмовити.

Суд зазначає, що порядок та розмір сплати судового збору визначений Законом України "Про судовий збір".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 19.09.2013 року N 590-VII, який набув чинності 23.10.2013 року, внесені зміни до Закону України "Про судовий збір", зокрема, відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи часткову сплату судового збору, а саме 566,37 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи оригіналом квитанції №664 від 08.06.2015 року, суд вважає за необхідне стягнути з Приватного акціонерного товариства "Манометр-Харків" решту суми судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру в розмірі 4305,63 грн. на користь Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка є субєктом владних повноважень, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "Манометр-Харків" до Харківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Манометр-Харків" (, адреса: вул. Революції, 1, м. Мерефа, Харківська область, 62473) на користь Державного бюджету України (р/р 4011, отримувач: УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, код 37999628, МФО 851011, банк ГУДКСУ у Харківській області) судовий збір у розмірі 4305,63 грн. (чотири тисячі триста п'ять гривень 63 копійки).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений 18.09.2015 року.