Справа № 2а-1670/6612/11
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2011-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2011 року < ЧАС >м. ПолтаваСправа № 2а-1670/6612/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

при секретарі Протас О.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 особа - підприємець ОСОБА_5 до Головного державного податкового ревізора - інспектора Місюня Андрія Володимировича, третя особа - Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2011 року позивач ОСОБА_4 особа - підприємець ОСОБА_5 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного державного податкового ревізора - інспектора Місюня Андрія Володимировича, третя особа - Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України про визнання дії головного державного податкового ревізора - інспектора Місюня А.В. по складанню акту опису майна неправомірними, визнати недійсним акт опису майна № 1 від 17.06.2011 року, зобов'язати головного державного податкового ревізора - інспектора Місюню А.В. провести акт опису майна відповідно до вимог ст. 89 Податкового кодексу України, зобов'язати головного державного податкового ревізора - інспектора Місюню А.В. зареєструвати зміни у податковій заставі ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 вересня 2009 року заступником начальника Кременчуцької ОДПІ був прийнятий наказ № 2341, яким призначено податковим керуючим СПД ОСОБА_5 головного державного податкового ревізора - інспектора Місюня А.В. 17 червня 2011 року ОСОБА_2 був складений акт опису майна № 1 семи одиниць транспортних засобів. Позивач зазначає, що вказаний акт винесений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в даному акті не визначена вартість описаного майна та просить суд визнати дії відповідача неправомірними та скасувати даний акт.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що на даний час за позивачем рахується податковий борг, який не сплачений. Відповідно до вимог Податкового кодексу України відповідачем були здійсненні заходи щодо погашення податкової заборгованості. Таким чином, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, надала до суду клопотання про розгляду справи з її відсутності, та пояснення стосовно позовних вимог, в якому зазначено, що підстави для внесення відомостей до Реєстру про припинення обтяження можуть бути внесені до Реєстру заяви обтяжувала, яким є Комсомольське відділення Кременчуцької ОДПІ, для чого суд може зобовязати обтяжувача подати відповідну заяву до реєстратора Реєстру обтяжень. Виключно на підставі такої заяви реєстратором буде вилучено запис з Реєстру, оскільки саме такі підстави та спосіб передбачений Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

ОСОБА_4 особа підприємець ОСОБА_5 зареєстрований як платник податків та перебуває на обліку в Комсомольському відділенні Кременчуцької ОДПІ.

Працівниками відповідача була проведена планова документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства суб'єкта господарської діяльності фізичної особи ОСОБА_5 за період з 01.01.2007 року по 31.03.2008 року.

За результатами перевірки складено акт № 2742/7/17-305/НОМЕР_1 від 06.10.2008 року, в якому відображено порушення позивачем пп. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, на суму 31 063 грн., в тому числі: за 2007 рік 11464 грн., за І квартал 2008 року 19 599 грн.

За висновками перевірки дані порушення виникли у зв'язку з не включенням позивачем до податкової звітності з ПДВ відповідних сум, які надійшли на розрахунковий рахунок або в касу у зазначені періоди.

На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення рішення від 14.10.2008 року № /9347, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість у розмірі 46 594 грн. 50 коп., в тому числі за основним платежем 31 063 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 15 531 грн. 50 коп.

Позивач не погодився з вказаним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду позовні вимоги ОСОБА_5 були задоволені та скасовано податкове повідомлення-рішенням. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду скаргу Кременчуцької ОДПІ було задоволено, постанову Полтавського окружного адміністративного суду скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

10 січня 2011 року було сформовано на направлено на адресу позивача першу податкову вимоги № 1/1 на суму 43854,74 грн., яку позивач отримав 27.01.2011 року.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач не заперечує наявність у нього податкового боргу, в той час не вказує підстави не сплати ним визначеного органами ДПС податкового зобовязання по податку на додану вартість.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивачем не сплачено податковий боргу на підставі того, що ним оскаржена постанова Харківського апеляційного адміністративного суду до касаційної інстанції.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Отже, після узгодження грошового зобовязання позивач мав самостійно на протязі 10-ти календарних днів, наступних за днем такого узгодження, сплатити нараховану суму грошового зобов'язання, чого зроблено не було.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання (59.3 ст. 59 ПК України). Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до п. п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Враховуючи те, що позивачем не було сплачено у строки, встановлені ПК України суму грошового зобовязання узгоджену в порядку адміністративного оскарження, то вказана сума набула статусу податкового боргу.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. п. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова застава спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом.

Згідно з п. 89.1 ст. 89 ПК України, право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (п. п. 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 ПК України).

Пунктом 89.2 ст. 89 ПК України передбачено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до п. 89.3 ст. 89 ПК України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом державної податкової служби.

17 червня 2011 року заступником начальником Кременчуцької ОДПІ прийнято рішення № 766/05/24-017 про опис майна у податкову заставу, дане рішення позивачем ні в адміністративному , ні в судовому порядку не оскаржене.

Даним рішенням зазначено, що опис майна здійснено на все майно, що перебуває у власності (господарському або оперативному управлінні) платника податків ОСОБА_5

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, на виконання даного рішення головним державним податковим ревізором - інспектором Місюня А.В. був складений акт опису майна № 1 від 17.06.2011 року СПД ОСОБА_5, в якому були вказані транспортні засоби, які належать позивачу, на підставі інформації отриманої від органів ДАЇ.

Стосовно посилання представника позивача на те, що відповідачем не було повідомлено позивача про проведення опису майна та в акті опису майна не вказана вартість описаного майна, суд зазначає наступне.

Як пояснив відповідач вимогами п.89.3 ст. 89 Податкового кодексу України не передбачено обовязкового повідомлення платника про проведення опису майна. Податковим керуючим ОСОБА_2 позивач був повідомлений в телефонному режимі, про що була складена доповідна записка на начальника податкового органу.

Оскільки позивач не з'явився для проведення опису майна та не надав належного йому майна, відповідачем були залучені двоє понятих для підписання акту опису майна ОСОБА_5

Під час складення акту опису майна ОСОБА_2 був позбавлений можливості встановити вартість описаного майна, в звязку з тим, що позивача не з'явився на проведення опису майна та не надав належного йому майна для проведення опису.

Як зазначив в судовому засіданні відповідач платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом. Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою органу державної податкової служби, а також у разі, якщо орган державної податкової служби впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди (п.92.1 ст. 92 Податкового кодексу України).

Таким чином, дії головного державного податкового ревізора - інспектора Місюня А.В. щодо проведення опису майна слід визнати правомірними, та такими, що вчиненні у межах компетенції та відповідно у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Стосовно вимог щодо скасування акту опису майна, суд зазначає наступне.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Акт перевірки є засобом документування дій контролюючого органу і не встановлює відповідальності для особи, яка допустила недоліки або порушення, встановлені під час проведення перевірки, не тягне відповідних юридичних наслідків.

Таким чином, акт перевірки не є рішенням у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не породжує для позивача певних правових наслідків.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на це, у задоволенні адміністративного позову СПД ОСОБА_5 слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 особи - підприємця ОСОБА_5 до Головного державного податкового ревізора - інспектора Місюня Андрія Володимировича, третя особа - Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України про скасування рішення та визнання дій протиправними -відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 31 серпня 2011 року.

Суддя Г.В. Костенко