Справа № 814/1705/15
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

15.09.2015 Справа № 814/1705/15

м. Миколаїв

16:00

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Князєва В. С.,

за участю:

секретаря судового засідання: Западнюк К. А.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомПершого заступника прокурора Миколаївської області, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54000
до відповідачаУправління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Миколаївській області, пр. Героїв Сталінграду, 1-а, м. Миколаїв, 54025
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаПриватне підприємство "ім. лейтенанта Шмідта", вул. Очаківська, 9, с. Рибаківка, Березанський район, Миколаївська область, 57460
провизнання протиправними дій відповідача; скасування дозволу відповідача від 02.12.2014 № 52,
Керуючись статтями 11, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.С. Князєв

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2015 Справа № 814/1705/15

м. Миколаїв

16:00

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Князєва В. С.,

за участю:

секретаря судового засідання: Западнюк К. А.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомПершого заступника прокурора Миколаївської області, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030
до відповідачаУправління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Миколаївській області, пр. Героїв Сталінграду, 1-А, м. Миколаїв
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаПриватне підприємство «ім. лейтенанта Шмідта», вул. Очаківська, 9, с. Рибаківка, Березанський район, Миколаївська область, 57460
провизнання протиправними дій відповідача; скасування дозволу відповідача від 02.12.2014 № 52,

встановив:

Позивач звернувся із позовом в інтересах держави до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Миколаївській області (надалі відповідач, Управління), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо оформлення та видачі дозволу №52 від 02.12.2014р. на спеціальне використання приватним підприємством імені лейтенанта Шмідта (третя особа) водних біоресурсів у рибогосподарському водному обєкті Тилігульському лимані та скасувати зазначений дозвіл. Свій позов мотивував тим, що посадовою особою відповідача 02.12.2014 року було видано третій особі дозвіл №52 від 02.12.2014р. на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних обєктах (їх частинах) строком на 5 років у акваторії Тилігульського лиману. В той же час, відповідно до п.1 Порядку видачі дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних обєктах (їх частинах) або відмови в його видачі, переоформлення, видачі дубліката зазначеного дозволу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №801 від 30.10.2013р., дія зазначеного дозволу не поширюється на використання водних біоресурсів, які перебувають в межах територій природно-заповідного фонду. Оскільки рішенням Миколаївської обласної ради народних депутатів №8 від 28.04.1995р. створено ландшафтний парк «Тилігульський», в який увійшла частина акваторії Тилігульського лиману, позивач вважав протиправними дії відповідача щодо оформлення та видачі дозволу №52 від 02.12.2014р. на спеціальне використання приватним підприємством імені лейтенанта Шмідта водних біоресурсів у рибогосподарському водному обєкті Тилігульському лимані та просив скасувати зазначений дозвіл.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, поясняв, що у вказаному лимані підприємство здійснює вилов риби протягом багатьох десятиріч, що забезпечує роботою місцевих жителів. Позбавлення можливості вилову риби призведе до звільнень працівників, залишення їх сімей без засобів до існування. Межі природно-заповідного фонду в Тилігульському лимані чітко не визначені, а бригади із Одеської області працюють за аналогічними дозволами в тій же акваторії.

Суд не приймає визнання відповідачем позову, відповідно до положень частини 4 статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши обставини адміністративної справи, та докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги і заперечення, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з такого.

Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Миколаївській області 02 грудня 2014 року третій особі було видано дозвіл №052 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних обєктах (їх частинах) на промислове рибальство (промисел) у Тилігульському лимані.

Державним агентством рибного господарства третій особі було надано повідомлення №7К-7 від 14.01.15р., що згідно з наказом Мінагрополітики від 30.12.2014р.№507 «Про затвердження квот добування водних біоресурсів загальнодержавного значення у 2015 році», їй була визначена відповідна квота на 2015 рік для здійснення промислу у Тилігульському лимані.

В той же час рішенням Миколаївської обласної ради народних депутатів від 28.04.1995р. №8 було створено регіональний ландшафтний парк «Тилігульський» загальною площею 8195,4га з територією згідно додатку №1 до цього рішення. Зокрема у додатку №1 до цього рішення визначено, що територія регіонального ландшафтного парку «Тилігульській» складається із різних категорій угідь, а саме пасовища, ліса, лісосмуги, кущі, болота, водний фонд, шляхи, камяні місця тощо), в тому числі водний фонд 4755,3 га.

Як вбачається із схеми кордонів регіонального ландшафтного парку «Тилигульський», яка міститься в матеріалах справи (а.с.93), до складу цього регіонального ландшафтного парку увійшла лише частина акваторії Тилігульського лиману. Сама схема є дуже умовною, нечіткою, без чіткої привязки до будь-яких географічних обєктів та координат, отже на думку суду може мати лише орієнтовний характер.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

При цьому у частинах 3-6 статті 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» розмежовується дозвільний порядок використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення та у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.

Зокрема зазначеними нормами закону визначено, що у першому випадку такий дозвіл надається органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а у другому випадку дозвіл надається місцевими радами за погодженням з територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища.

Оскільки регіональний ландшафтний парк «Тилігульський» є обєктом природно-заповідного фонду місцевого значення, то відповідно до зазначених вимог закону дозвіл на використання природних ресурсів у тій частині Тилігульського лиману, яка входить до регіонального ландшафтного парку мала видавати місцева рада.

Законодавством не визначений більш детальний порядок видачі місцевою радою дозволу на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, крім зазначеного у законі «Про природно-заповідний фонд України».

В матеріалах справи наявне рішення Березанської районної ради Миколаївської області від 18 вересня 2014р. №7, яким погоджено приватному підприємству ім. лейтенанта Шмідта використання водних біоресурсів в акваторії Тилігульського лиману в межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський».

Позивач в судовому засіданні зазначив, що це рішення було скасовано самою радою, на що третя особа таку обставину заперечила. Ухвалою суду по даній справі було зобовязано позивача надати докази скасування цього рішення, але в цій частині ухвала суду не виконана, доказів такого суду позивачем не надано.

В той же час законність цього рішення не є предметом розгляду по цій справі, оскільки зазначене рішення стосується дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення тобто в тій частині акваторії Тилігульського лимана, що віднесена до природно-заповідного фонду.

По іншому законодавець визначив порядок отримання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у акваторіях, які не віднесені до природно-заповідного фонду.

Статтею 24 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» визначено, що видача дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних обєктах (їх частинах), здійснюється на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства.

На виконання цієї норми закону був розроблений Порядок видачі дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних обєктах (їх частинах) або відмови в його видачі, переоформлення, видачі дубліката зазначеного дозволу, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №801 від 30.10.2013р.

У пункті 1 вказаного порядку дійсно зазначено, що дія зазначеного дозволу не поширюється на використання водних біоресурсів, які перебувають в межах територій природно-заповідного фонду.

Таке положення Порядку №801 повністю відповідає нормам Закону України «Про природно-заповідний фонд України», яким передбачений спеціальний порядок отримання дозволу на використання природних ресурсів в межах природно-заповідного фонду.

Отже для здійснення вилову риби у тій частині Тилігульського лиману, яка входить у межі регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» третя особа має отримати дозвіл у місцевої ради (ч. 6 ст. 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд»), а для здійснення вилову риби у тій частині Тилігульського лиману, яка не входить до природно-заповідного фонду в органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства (ч. 1 статті 24 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів»).

Відповідно, доводи позовної заяви суд оцінює як відсутність системного аналізу вищезазначених нормативних актів, оскільки Порядок видачі дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних обєктах (їх частинах) або відмови в його видачі, переоформлення, видачі дубліката зазначеного дозволу, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №801 від 30.10.2013р., і на який посилається позивач, як на підставу свого позову, не застосовується до обєктів природно-заповідного фонду, про що прямо зазначено у цьому порядку.

Суд також звертає увагу на положення частини 4 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд», відповідно до якої межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Сторонами не надано доказів встановлення меж регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» в натурі, тому, відповідно до зазначених норм закону, межі цього обєкту повинні визначатися відповідно до проекту його створення.

Позивачем суду надана копія Проекту утворення регіонального ландшафтного парку «Тилігульський». Однак, цей проект, по перше, не відповідає вимогам Положення про Проект організації території регіонального ландшафтного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об'єктів, затвердженого Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №245 від 06.07.2005р., а по-друге не містить чітких меж цього обєкту природно-заповідного фонду. Наявна схема регіонального парку не містить координат таких меж, навіть назви місцевості та розташованих на ній географічних обєктів.

Площі водного фонду, які відповідно до додатку №1 до Рішення Миколаївської обласної ради від 28.04.1995р. №8 увійшли до складу регіонального ландшафтного парку та загальна площа всього водного фонду в ньому (а.с. 15) не відповідає площам водного фонду, які рахуються у цьому ландшафтному парку за даними відділу Держземагенства у Березанському районі Миколаївської області (а.с. 31).

Зазначене унеможливлює чітке визначення частини акваторії Тилігульського лиману, яка входить до регіонального ландшафтного парку «Тилігульський».

В той же час, як встановлено по справі, третя особа отримала як дозвіл на вилов риби і тій частині, яка не входить до регіонального ландшафтного парку (цей дозвіл є предметом оскарження), так і рішення місцевої ради щодо дозволу на вилов риби в акваторії, яка входить до нього. Більш того, Державним агентством рибного господарства третій особі були надані квоти на вилов риби в Тилігульському лимані.

В матеріалах справи також наявне звернення трудового колективу приватного підприємства імені лейтенанта Шмідта (42 особи), в якому йдеться про те, що у випадку скасування дозволу на вилов риби працівники цього підприємства залишаться без роботи, а їхні сімї без засобів до існування. Ці обставини суд оцінює з врахуванням ситуації із матеріальним забезпеченням жителів сільської місцевості, що склалася в державі, відсутність в переважному можливості для працевлаштування.

Таким чином, судом не встановлено порушень законодавства при видачі дозволу №52 від 02.12.2014р. на спеціальне використання приватним підприємством імені лейтенанта Шмідта водних біоресурсів у рибогосподарському водному обєкті.

За таких умов суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову.

Керуючись статтями 11, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.С. Князєв

Постанова оформлена у відповідності до статті160 КАС України

та підписана суддею 21 вересня 2015 року