Справа № 2а-481/11/1201
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2011-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Карпенко С.Ф.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2011 року справа №2а-481/11/1201 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Юрченко В.П.

суддів Старосуда М.І. , Чебанова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську Луганської області та ОСОБА_2 на постанову Алчевського міського суду Луганської області від 24 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Алчевського міського суду Луганської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату недоотриманого підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 07 лютого 2011 року позовні вимоги за період з 01 січня 2008 року по 02 серпня 2010 року залишено без розгляду.

Постановою суду першої інстанції від 24 лютого 2011 року позов задоволено частково. Визнано бездіяльність неправомірною та зобов`язано провести позивачу нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 03 серпня 2010 року по 24 лютого 2011 року з урахуванням здійснених виплат.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій апелянт ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нового рішення, яким залишити без розгляду позовні вимоги, з підстав порушення норм матеріального права, зокрема, ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також відсутністю фінансування таких виплат з бюджету.

Позивачем також подано апеляційну скаргу в якій позивач посилається на юридичну необізнаність, та звертає увагу на те, що в позовній заяві ставилося питання про поновлення строку. Просить скасувати постанову, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційних скарг, вважає, що останні необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач відноситься до категорії „діти війни, що підтверджується посвідченням, знаходиться на обліку відповідача та отримує пенсію за віком.

Відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни , який набрав чинності з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених зазначеним законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Статтею 110 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" було встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6 - протягом 2006 року поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Протягом 2006 року урядом не впроваджувався порядок надання пільг, передбачених статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом, на 2007 та 2008 роки зупинено, зокрема, дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Поряд з цим, 09.07.2007 року Конституційним Судом України у справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) ухвалено Рішення № 6-рп/2007, відповідно до якого, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19.12.2006 року, а також рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України відзначив, що положеннями Закону України про Державний бюджет України не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами України, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Отже, з 22 травня 2008 року відповідач зобовязаний нараховувати та сплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в редакції закону від 18 листопада 2004 року.

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, згідно статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає.

За таких обставин, положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що при розрахунку розміру доплати до пенсії, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

В той же час, вирішуючи спір, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги позивача в межах передбачених ст. 99 КАС України, згідно якої, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до суду з позовом 03 лютого 2011 року, а тому з урахуванням шестимісячного строку, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з 03 серпня 2010 року.

Колегія суду апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача щодо поважних причин пропуску строку звернення до суду з яких зазначено юридичну необізнаність та неможливість особисто дати пояснення суду. Юридична необізнаність не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки всі нормативно-правові акти оприлюднюються в установленому законом порядку та є доступними для ознайомлення для всіх громадян. Крім того, виплата пенсії носить періодичний щомісячний характер, отримуючи яку позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Доводи про неможливість надання особисто пояснень суду не підтверджено жодними доказами, а також суперечать наявним матеріалам справи. Так, позивач стверджує, що без заяви про розгляд справи у його відсутність взагалі не приймались судом позови. Разом з тим, позовна заява зареєстрована в суді 03.02.2011 року, провадження по справі в частині позовних вимог відкрито 07.02.2011, а заява про розгляд справи у відсутності позивача подана лише 24.02.2011 року. Крім того, подання заяви є особистим волевиявленням позивача, яка подана в день проведення судового засідання 24.02.2011 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 183-2, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську Луганської області, ОСОБА_2 на постанову Алчевського міського суду Луганської області від 24 лютого 2011 року у справі № 2а-481/11/1201 залишити без задоволення.

Постанову Алчевського міського суду Луганської області від 24 лютого 2011 року у справі № 2а-481/11/1201 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду в письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Колегія суддів: В.П. Юрченко

ОСОБА_3

ОСОБА_4