Справа № П/811/2394/15
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року Справа № П/811/2394/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Притули К.М.,

при секретарі: Потєхіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Кіровського відділу Державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції та Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови в частині, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулось до суду з позовом в якому просить звільнити з-під арешту наступне спірне нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що був накладений на підставі постанови від 27.02.2008 року, винесеної Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ, постанови від 08.05.2009 року, винесеної Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ, постанови від 15.12.2009 року, винесеної Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ.

В судовому засіданні, за ініціативою суду було поставлено на обговорення питання про закриття провадження в даній справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти закриття провадження у даній справі.

Представники відповідачів в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У пункті 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів, звернено увагу судів на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Отже, в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України розглядаються спори, які виникають в результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Як випливає із змісту розяснень Пленуму Вищого адміністративного суду України, які викладені у Постанові від 20.05.2013 року № 8, та наведених норм процесуального закону, критерієм віднесення спору до публічно правового, який підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, є субєктний склад такого спору та характер правовідносин у яких виник спір.

Надаючи оцінку субєктному складу спору, необхідно зазначити, що позивачем є юридична особа - ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс, а відповідачами Кіровський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції та Ленінський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції які за своїм правовим статусом є органами державної виконавчої влади. При цьому, слід зазначити, що позивач не є ні стороною, ні іншим учасником виконавчого провадження, у межах якого накладено арешт на майно, зняти який він просить.

Водночас за характером спірні правовідносини не є публічно - правовими.

Відповідно до змісту довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що власником арештованої квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_2.

Так, позивачем зазначено, що 05.09.2007 року ОСОБА_3 уклав з АІКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір №30/10.06/88-188 КЛ. 030/09.07/71-368 К.

З метою забезпечення виконання укладеного кредитного договору, 05.09.2007 року укладено іпотечний договір.

За умовами іпотечного договору, в якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобовязань за договором кредиту №030/09.07/71-368 К від 05.09.2007 року визначено нерухоме майно квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору, відступлено ТОВ ФК "Вектор Плюс та зареєстровано в Державному реєстрі іпотек.

Тому, на думку позивача, оскільки відповідачем накладено арешт на майно ТОВ ФК Вектор Плюс, яке не є боржником у виконавчому провадженні, відповідно до ст. 60 Закону України Про виконавче провадження, наявні підстави для звернення до суду із позовом про зняття арешту із майна.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України Про виконавче провадження, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Cуду України від 26 грудня 2003 р. № 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження розяснено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПK, ст. 12 ГПK) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Отже, згідно вказаних розяснень Пленуму ВАСУ, публічно-правовими є спори, що не повязані з визнанням права власності на арештоване майно.

Згідно ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 2 ст.114 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Пленум Верховного Суду УРСР у Постанові від 27.08.1976 року № 6 Про судову практику в справах про виключення майна з опису (із змінами та доповненнями), звернув увагу судів на те, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних норм Закону та розяснень його застосування, вимоги позивача про зняття арешту з майна мають ґрунтуватися на праві власності на таке майно. Тому передумовою їх задоволення повинно бути визнання права власності на спірне майно. Проте, прийняття рішень про визнання права власності на майно не належить до юрисдикції адміністративних судів, а справи щодо визнання права власності та зняття арешту із майна не можуть розглядатися в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

В контексті вказаного висновку необхідно зазначити про безпідставність посилань позивача на п. 20 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів, яким, на його думку, розяснено, що спори про зняття арешту з майна віднесені до юрисдикції адміністративних судів, із таких мотивів.

Так, абз.1-2 п. 20 вказаної Постанови розяснено, що згідно з частиною першою статті 60 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV Про виконавче провадження, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Натомість, позивач залишивши поза увагою абз. 1-2 п. 20 Постанови, послався на абз. 3 Постанови, яким розяснено, що публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно. Про безпідставність посилань позивача на зазначене розяснення свідчить те, що предметом позову не є вимога щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, а вимога про зняття арешту із майна, що не є тотожною.

Отже, за своїм характером спірні правовідносини не є публічно правовими, а тому справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Кіровського відділу Державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції та Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови в частині, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 157 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Кіровського відділу Державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції та Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови в частині закрити.

Повідомити товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", що його вимоги можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186 і 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дата складання та підписання постанови в повному обсязі 21 вересня 2015 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_4