Справа № 817/890/13-а
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2013-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/890/13-а

03 квітня 2013 року 16год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Войтюк Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідачів: представники ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області: представник ОСОБА_3,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5: ОСОБА_5, представник ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Дубенської міської ради Рівненської області Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - виконавчий комітет Дубенської міської ради Рівненської області, ОСОБА_5,

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення і зобовязання утриматися від вчинення певних дій. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач володіє на праві приватної власності земельною ділянкою, що знаходяться у м. Дубно вул. Замкова,10 та є замовником будівництва торгового центру «Підзамче» на зазначеній земельній ділянці. Рішенням №542 виконавчого комітету Дубенської міської ради від 19.06.2008р. позивачу було дозволено будівництво вказаного торгового центру та зобовязано: отримати в установленому порядку вихідні дані для розроблення проектної документації; погодити розроблену проектну документацію в управлінні архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради. А також з відповідними службами, що видали технічне забезпечення обєкта; отримати дозвіл на виконання будівельних робіт в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області. 22 лютого 2013р. Дубенською міською радою прийняте рішення №2166, яким зупинено розгляд звернення позивача щодо надання земельної ділянки в оренду для обслуговування будівельного майданчика для будівництва торгового центру «Підзамче» на вул. Замковій,10 м. Дубно до розвязання спірного питання сусідніми землекористувачами, а також вказаним рішенням скасовано рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 19 червня 2008р. №542. Позивач вказує, що оскільки останнє рішення повністю ним реалізоване, то відповідач не мав права його скасовувати. Крім того, оскаржуване рішення відповідача може призвести до скасування дозволу на здійснення будівництва, наданого інспекцією ДАБК, а тому просить визнати незаконним рішення №2166 від 22.02.2013р. відповідача 1 та зобовязати відповідача 2 утриматися від вчинення дій, повязаних із скасуванням дозволу на виконання будівельних робіт.

До початку розгляду справи, судом на підставі письмової та усної ухвал були залучені треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виконавчий комітет Дубенської міської ради та ОСОБА_5.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні адміністративному позову.

Представник відповідача 1 подав до суду письмові заперечення, додаткові пояснення, в яких позовні вимоги позивача не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, зазначає, що при прийнятті рішення дотримувався норм чинного законодавства, крім того зазначив, що Конституційним Судом України в своєму рішення чітко вказано, що орган місцевого самоврядування має право скасовувати свої рішення, а тому в позовних вимогах позивачу слід відмовити повністю.

Представник відповідача 2 письмових заперечень суду не надав, однак в судовому засіданні позовні вимоги, які стосуються безпосередньо відповідача 2 не визнав та пояснив, що дозвіл виданий правомірно, станом на час розгляду справи він є чинним у відповідності до Перехідних Положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Рішення, яке наразі оскаржується, не є підставою для скасування вказаного дозволу, а відтак позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виконавчий комітет Дубенської міської ради заперечив проти позовних вимог та повністю підтримав позицію відповідача 1.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 та його представник надали суду письмові заперечення, в яких заперечують позовні вимоги, при цьому вказують, що рішення виконавчого комітету №542 від 19.06.2008р. було прийнято з порушенням існуючого на той час законодавства, а отже відповідач 1 правомірно своїм рішення його скасував. Крім того вказують, що земельна ділянка ОСОБА_5 межує із земельною ділянкою позивача, однак останній будівництво торгового центру з ним не погоджував, що також є порушенням законодавства. Крім того вказують, що позовні вимоги до відповідача 2 є безпідставними, так як дозвіл, виданий ним позивачу на виконання будівельних робіт, втратив свою чинність ще 01.01.2012р. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов позивача належить до часткового задоволення.

Суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, судом встановлено, що 19.06.2008р. виконавчим комітетом Дубенської міської ради Рівненської області прийнято рішення №542 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на будівництво торгового центру «Підзамче» на місці існуючого торгового павільйону на вул.. Замковій,10 в м. Дубно».

Вказаним рішенням вирішено: 1. Дозволити ОСОБА_1 будівництво торгового центру «Підзамче» на місці існуючого торгового павільйону на вул. Замковій,10 в м. Дубно, згідно викопіювання. З проведенням благоустрою прилеглої території. 2. Зобовязати ОСОБА_1: отримати в установленому порядку вихідні дані для розроблення проектної документації; погодити розроблену проектну документацію в управлінні архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради, а також з відповідними службами, що видали технічні умови на інженерне забезпечення обєкта. 3. Дозвіл на виконання будівельних робіт отримати в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області. Виконання будівельних робіт без вказаного дозволу вважається самовільним і тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством. Будівельні роботи проводити згідно державних будівельних норм. 4. Збудований обєкт підлягає реєстрації в КП «Архітектор». 5. Контроль за виконанням цього рішення доручити першому заступнику міського голови ОСОБА_7

Позивачем пункти 2 та 3 зазначеного рішення був виконаний, про що свідчать докази, наявні в матеріалах справи. Твердження відповідача 1 та третіх осіб щодо факту порушення чинного законодавства при проведенні експертизи проектної документації та те, що сама проектна документація не відповідає нормам законодавства, судом до уваги не береться, оскільки не є предметом розгляду даної справи. Щодо початку будівництва, то як пояснив позивач, фактично в даний час викопана тільки частина котловану під будівництво. Далі будівництво не розпочато, оскільки зі сторони третьої особи ОСОБА_5 чинилися різні перешкоди, що були предметом розгляду суду.

22.02.2013р. рішенням сесії Дубенської міської ради №2166 «Про звернення ОСОБА_5М.» вирішено: 1. Зупинити розгляд звернення ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки в оренду для обслуговування будівельного майданчика для будівництва торгового центру «Підзамче» на вул. Замковій,10 в м. Дубно до розвязання спірного питання сусідніми землекористувачами. 2. Скасувати рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 19 червня 2008 року №542 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на будівництво торгового центру «Підзамче» на місці існуючого торгового павільйону на вул. Замковій,10 в м. Дубно.

Щодо пункту 1 вказаного рішення, то в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами про те, що позивач в 2012р. звернувся до відповідача 1 із заявою про надання земельної ділянки в оренду для обслуговування будівельного майданчика для будівництва торгового центру «Підзамче» на вул. Замковій,10 в м. Дубно. Оскільки вказане звернення є похідним від рішення №542 від 19.06.2008р., то його зупинення, як стверджує позивач, є незаконним.

Суд, вважає таке твердження помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що ради в межах своїх повноважень приймають нормативні та інші акти у формі рішень, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Із аналізу правових норм вбачається, що надання в оренду земельної ділянки комунальної власності належить до повноважень органів місцевого самоврядування, при цьому суд зазначає, що це є правом в даному випадку міської ради, а не його обовязком. А відтак, суд приходить до висновку, що п.1 рішення сесії міської ради №2166 від 22.02.2013р. прийнятий на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України.

Щодо пункту 2 вказаного рішення, то посилання відповідача 1 та третіх осіб на той факт, що оскільки рішення №542 від 19.06.2008р. прийняте з порушенням норм законодавства, та його правомірно скасовано рішенням №2166 від 22.02.2013р., судом до уваги не береться, при цьому суд виходить з наступного.

Як зазначено вище по тексту постанови, рішення №542 від 19.06.2008р. позивачем реалізовано.

Вказане рішення є ненормативним правовим актом одноразового застосування та вичерпало свою дію фактом його виконання.

Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України (Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009).

Пунктом же 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Крім того, у пункті 5 Рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин які заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Також, суд зазначає, що відповідно до приписів статті 161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Вирішуючи даний адміністративний спір по суті, оцінюючи доводи відповідача щодо правомірності винесеного рішення №2166 від 22.02.2013р., суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 6 червня 2011 року, справа № 21-50а11; від 24 жовтня 2011 року, справа № 21-309а11, а саме: органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Акти органів місцевого самоврядування, які не мають нормативного характеру, є актами одноразового застосування, дія яких припиняється фактом їхнього виконання, у зв'язку з чим не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що п.2 рішення №2166 від 22.02.2013р. прийнятий відповідачем 1 не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог до відповідача 2, то суд зазначає, що такі позовні вимоги задоволенню не належить з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач, на виконання рішення №542 від 19.06.2008р. отримав у відповідача 2 дозвіл на виконання будівельних робіт №187 від 12 березня 2009р.

Вказаний дозвіл був виданий у відповідності до ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20.04.2000р. № 1699-ІІІ та п.2.1. Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робі, затвердженого наказом Держбуду 05.12.2000р. №373, чинних на час видачі дозволу. Строк дії вказаного дозволу зазначений до 01.01.2012р.

ОСОБА_8 України «Про планування і забудову територій» втратив чинність на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VІ.

Відповідно до ч.6 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», дозвіл на виконання будівельних робіт може бути анульовано відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у разі: 1) подання замовником заяви про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт; 2) наявності відомостей про припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (замовником), смерті фізичної особи - замовника або визнання її безвісно відсутньою; 3) перешкоджання проведенню перевірки посадовими особами інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю, якщо таке перешкоджання було здійснено протягом одного року після накладення штрафу за зазначене порушення.

З аналізу правової норми вбачається, що вказаний перелік підстав для анулювання дозволу є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а відтак, рішення №2166 від 22.02.2013р. не може слугувати підставою для скасування вищезазначеного дозволу, як стверджує позивач.

Твердження відповідача 1 та третіх осіб про те, що вказаний дозвіл станом на час розгляду справи не чинний, оскільки строк дії, на який його видано закінчився, суд вважає помилковими та виходить з наступного.

Згідно з нормами п.8 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об'єкта.

Вказана норма дає право стверджувати, що дозвіл на виконання будівельних робіт №187 від 12 березня 2009р. станом на час розгляду справи є чинним.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивач частково довів ті обставини на яких ґрунтуються його вимоги, а відтак позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення Дубенської міської ради Рівненської області №2166 від 22 лютого 2013 року щодо скасування рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 19 червня 2008 року №542 "Про надання дозволу ОСОБА_1 на будівництво торгового центру "Підзамче" на місці існуючого торгового павільйону на вул. Замковій, 10 в м. Дубно.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача - ОСОБА_1 із Державного бюджету судовий збір у розмірі 17,21 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.