Справа № 826/25/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/25/15 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із позовом, в якому просила: визнати неправомірною ненадання їй управлінням ДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві наступної інформації: чи обмежувався (заборонявся) силами УДАІ МВС м. Києва рух транспортних засобів в центральній частині м. Києва в напрямку Майдану Незалежності на прилеглих до нього вулицях 18, 19, 20 лютого 2014 р.; підстави обмеження руху силами УДАІ МВС м. Києва рух транспортних засобів в центральній частині м. Києва в напрямку Майдану Незалежності на прилеглих до нього вулицях 18, 19, 20 лютого 2014 р.; надати відповідні документи (накази чи розпорядження про обмеження руху, постових відомостей розстановки нарядів дорожньо-патрульної служби ДПС ДАІ ГУМВС України в м. Києві та картки маршрутів патрулювання стаціонарних постів м. Києва за зазначений період); зобов'язати УДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві надати їй наступну інформацію: чи обмежувався (заборонявся) силами УДАІ МВС м. Києва рух транспортних засобів в центральній частині м. Києва в напрямку Майдану Незалежності на прилеглих до нього вулицях 18, 19, 20 лютого 2014 р.; підстави обмеження руху силами УДАІ МВС м. Києва транспортних засобів в центральній частині м. Києва в напрямку Майдану Незалежності на прилеглих до нього вулицях 18, 19, 20 лютого 2014 р.; надати відповідні документи (накази чи розпорядження про обмеження руху, постових відомостей розстановки нарядів дорожньо-патрульної служби ДПС ДАІ ГУМВС України в м. Києві та картки маршрутів патрулювання стаціонарних постів м. Києва за зазначений період).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2015 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернулась з запитом від 27.10.2014 до управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, в якому просила надати їй наступну інформацію: чи був обмежений рух в центральній частині м. Києва на майдані Незалежності та прилеглих до нього вулицях 18-20 лютого 2014 p., якщо так, то надати інформацію де саме та на якій підставі був обмежений рух в центральній частині міста Києва та надати відповідні документи - накази чи розпорядження про обмеження руху, постові відомості розстановки нарядів дорожньо-патрульної служби ДПС ДАІ ГУМВС України в м. Києві та картки маршрутів патрулювання стаціонарних постів м. Києва за зазначений період.

Листом від 05.11.2014 № 10/Н-335із управлінням Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві надано відповідь, в якій повідомлено позивача про те, що у період 18-20 лютого 2014 року в центральній частині міста Києва продовжувалися акції протесту, учасниками яких були створені штучні перешкоди на проїзній частині вулиць Хрещатик, Городецького, Михайлівська, Інститутська, Трьохсвятительська, Петрівська Алея, Володимирський узвіз, по яких на окремих ділянках був неможливий проїзд автотранспорту. Особовий склад Державтоінспекції міста Києва, у відповідності до вимог Законів України «Про міліцію», «Про дорожній рух», постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 №341, проводив відповідні заходи щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, охорони громадського порядку навколо вищезазначених ділянок вулично-дорожньої мережі та роз'яснював водіям маршрути їх об'їзду.

В подальшому, позивач повторно звернулась із запитом від 10.11.2014, що містив аналогічні вимоги щодо обмеження руху саме силами УДАІ ГУМВС України в м. Києві.

Листом 13.11.2014 №10/Н-342із на запит ОСОБА_2 управлінням Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві надано відповідь, згідно якої повідомлено позивача, що УДАІ ГУМВС України в м. Києві не обмежувало та не забороняло рух транспортних засобів у період 18-20 лютого 2014 p.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки позовною вимогою є визнання неправомірною ненадання відповіді на інформаційні запити та зобов'язати надати відповідну інформацію, а судом встановлено, що відповіді на такі запити були надані, отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивач звернувся до відповідача з інформаційними запитами про надання публічної інформації, однак відповіді на запити не містили запитуваної інформації, що призвело до порушення права позивача на доступ до інформації, гарантованого Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 15 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів (частина перша статті 20 Закону № 393/96-ВР).

Згідно статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ст. 1 Закону №2939-VI).

Відповідно до ст. 22 зазначеного вище Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки УДАІ ГУМВС України в м. Києві не обмежувало та не забороняло рух транспортних засобів у період 18-20 лютого 2014 pоку, відповіді на інформаційні запити позивача були надані в повній мірі.

При цьому, надання підстав обмеження руху транспортних засобів силами УДАІ ГУМВС України в м. Києві, а саме наказів та розпоряджень не є можливим в зв'язку з їх відсутністю, адже, як зазначалося у відповідях, адресованих позивачу, перешкоди на проїзних частинах вулиць створювали саме учасники протесту. Особовий склад Державтоінспекції міста Києва лише забезпечував безпеку дорожнього руху та роз'яснював водіям безпечні маршрути об'їзду.

Відповідно до абзацу 12 частини 1 статті 10 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ, міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана, зокрема, забезпечувати в межах своєї компетенції безпеку дорожнього руху, додержання законів, правил і нормативів у цій сфері.

Щодо постових відомостей про розстановки нарядів ДПС ДАІ ГУМВС України в м. Києві та карток маршрутів патрулювання відповідачем зазначено, що вказані відомості є службовою інформацією у системі Міністерства внутрішніх справ України відповідно до п. 9.4 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Наказом МВС України 14.05.2012 № 423.

Питання щодо неможливості надання даних документів та обмеження чи заборони руху транспортних засобів у період 18-20 лютого 2014 року встановлене у справі №826/12451/14 за позовом ОСОБА_5 до УДАІ ГУМВС України в м. Києві про визнання незаконним рішення та визнання незаконними дій, участь у якому приймала безпосередньо ОСОБА_2 В матеріалах справи міститься копія постанови від 25.09.2014 у справі №826/12451/14.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач під час надання відповідей на запити позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень - довів правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.