Справа № 826/6433/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 вересня 2015 року № 826/6433/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Київського міського центру зайнятості
до ОСОБА_1
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить суд стягнути з відповідача кошти у розмірі 18 744,49 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 не повернуто суму коштів у розмірі 18 744,49 грн.

Позивач, належним чином повідомлений про судове засідання, явку свого представника не забезпечив.

Відповідач проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач завчасно подав до державного реєстратора заяву про припинення підприємницької діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, керуючись ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_1 зареєструвався в Дніпровському районному центрі зайнятості (далі РЦЗ), як такий, що шукає роботу.

З даного приводу відповідач подав заяву до РЦЗ з проханням надати статус безробітного від 18.03.2014 року, в якій особисто повідомив службу зайнятості про те, що він не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі: не забезпечує себе роботою самостійно; пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує; не є суб'єктом підприємницької діяльності; не отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного (6-річного) віку; допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за дитиною-інвалідом, інвалідом І групи, особою похилого віку яка потребує стороннього догляду або досягла 80-річного віку; грошове забезпечення як батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки; грошову допомогу по догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який потребує постійного стороннього догляду; не є членом селянського господарства; не є фермером або членом фермерського господарства; не навчається на денній (очній) формі навчання, де власноручно поставила свій підпис.

Зважаючи на таке, на підставі Наказу Дніпровського РЦЗ № НТ140320 від 20.03.2014 року, відповідачу був наданий статус безробітного.

В подальшому, наказом №НТ 1140325 від 25.03.2014 року, відповідачу призначено допомогу по безробіттю .

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 25.12.2014 ОСОБА_1, місце проживання: 02125, м. Киъв, вул. П. Запорожця. Б. 19, кв.1, зареєстрований як фізична особа-підприємець 10.04.2000.

Наказом Дніпровського районного центру зайнятості від 11.11.2014 №НТ141111 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв'язку із закінченням строку виплати.

Наказом Дніпровського районного центру зайнятості від 25.12.2014 « №НТ141225 припинено реєстрацію безробітного у зв'язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, вирішено повернути кошти у встановленому порядку.

У зв'язку з виявленням подання відповідачем неправдивих відомостей, відповідачу надіслано лист від 14.01.2015 №195-01/23 з пропозицією повернути протягом 15 днів з моменту отримання листа незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 18744,49 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання.

Відповідно до довідки Дніпровського районного центру зайнятості від 14.01.2015 №196-05/23 розмір виплаченої відповідачу допомоги по безробіттю, що підлягає поверненню, становить 17910,38 грн.

Окрім зазначеного, Київським міським центром зайнятості повідомлено директора Дніпровського районного центру зайнятості, що вартість навчання відповідача в НПУ ім.. М.П.Драгоманова за навчальною програмою «Основи підприємницької діяльності», за період з 20.01.2014 по 07.11.2014 складає - 834,11 грн.

Наведені обставини відповідачем в письмових поясненнях та судових засіданнях не заперечувалась.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" від 1 березня 1991 року №803-XII (чинного на час виникнення між сторонами спірних відносин, далі - Закон №803-XII) в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах: До зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, інвалідом I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за ним відповідно до законодавства. До зайнятого населення не належать іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні і зайнятість яких пов'язана із забезпеченням діяльності іноземних посольств і місій або виконанням своїх професійних чи трудових обов'язків перед роботодавцем - нерезидентом.

Статтею 1 Закону №803-XII встановлювалось, що безробітними визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що фізична особа-підприємець належить до зайнятого населення, відповідно не має правових підстав для отримання статусу безробітного та відповідних соціальних послуг, у тому числі допомоги.

Як уже зазначалось, та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, відповідними наказами Дніпровського районного центру зайнятості ОСОБА_1 було надано статус безробітного, призначено виплату допомоги по безробіттю, в результаті чого відповідачу виплачено 17910,38 грн.

Судом встановлено, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 25.12.2014 ОСОБА_1, місце проживання: 02125, м. Київ, вул. П. Запорожця. Б. 19, кв.1, зареєстрований як фізична особа-підприємець 10.04.2000.

Тобто, на час подання відповідачем заяви до центру зайнятості про надання йому статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю, в якій позивач зазначив, в тому числі, що не є фізичною особою-підприємцем, він фактично перебував у зазначеному статусі. Таким чином, відповідач, подаючи заяву, повідомив недостовірну інформацію щодо відсутності у нього статусу підприємця, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутній запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 станом на час звернення до служби зайнятості.

При цьому, судом взято до уваги, що відповідач звернувся до Дніпровського районного центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного після подання державному реєстратору заяви про припинення підприємницької діяльності, що убачається з письмових заперечень відповідача проти позову. Тому, в даному випадку, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що він завчасно подав до державного реєстратора заяву про припинення підприємницької діяльності, проте не з його вини процес припинення підприємницької діяльності не відбувся.

Слід також врахувати, що Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15 травня 2003 року №755-IV передбачено низку заходів з метою здійснення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням, зокрема, для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа

подає (надсилає) державному реєстратору реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням.

Крім того, суд вважає безпідставними заперечення відповідача проти позову щодо залишення позовної заяви без розгляду, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття " від 2 березня 2000 року №1533-ІІІстрок давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення" адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться, в тому числі, в разі прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності (абзац другий частини першої). Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (частина третя). Відповідно до Закону встановлено, що дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

Судом встановлено, що запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на час звернення до державної служби зайнятості не внесено.

Згідно зі статтею 39 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття " від 2 березня 2000 року №1533-III (далі - Закон №1533-III) спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

Частиною третьою статті 36 Закону №1533-III встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до статті 30 "Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 14 січня 1998 року №16/98-ВР встановлено, що застраховані особи зобов'язані у повному обсязі та у встановлені законодавством України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування строки сплачувати внески страховикам, повідомляти страховиків про обставини, що спричиняють зміни розміру матеріального забезпечення із загальнообов'язкового державного соціального страхування та порядку його надання (зміни стану непрацездатності, в складі сім'ї, звільнення з роботи, працевлаштування, виїзд за межі держави тощо) (частина перша). Сума вартості матеріального забезпечення та соціальних послуг, наданих застрахованій особі внаслідок зловживання або невиконання нею своїх обов'язків, стягується з цієї особи в судовому порядку (частина друга).

За висновком суду, обставина щодо перебування відповідача в статусі фізичної особи-підприємця на час звернення до служби зайнятості та отримання статусу безробітного свідчить про повідомлення відповідачем, під час подання заяви про отримання статусу безробітного, неправдивих відомостей, наслідком чого було безпідставне отримання статусу безробітного та допомоги по безробіттю в розмірі 18 744,49 грн., що вказує на відповідні зловживання з боку відповідача в розумінні статті 36 Закону №1533-III та статті 30 "Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відповідно сума допомоги по безробіттю отримана відповідачем внаслідок такого зловживання, підлягає поверненню.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, відтак адміністративний позов Київського міського центру зайнятості слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 97, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Київського міського центру зайнятості 18 744,49 грн. (вісімнадцять тисяч сімсот сорок чотири гривні 49 коп.).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі відкладення складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.С. Мазур