Справа № 2-а-98/11
Суддя: Матвєєва Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-98/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2011 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі судді Матвєєвої Ю. О. , при секретарі Кузнецова І. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Іллічівського району м. Маріуполя про виплату недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за 2004-2010 роки,

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2011 року позивач звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Іллічівського району м. Маріуполя про виплату недоотриманої суми щорічної допомоги на оздоровлення, у якій зазначив, що він є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильської АЕС та знаходиться на обліку в Іллічівському УПЗСН м. Маріуполя. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 -ХП( надалі - Закон № 796 - ХП) йому, як інваліду ІІІ групи, передбачено щорічні компенсаційні виплати на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, а з 30 липня 2010 року у звязку з встановленням йому ІІ групи інвалідності в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Оскільки враховується розмір мінімальної плати на момент здійснення виплати, то йому недоплатили у 2004 р. 798 гр. 50 коп. ( 205 х 4 - 21, 50), у 2005 р. 1138 гр.. 50 коп. ( 290 х 4 - 21 гр. 50 коп.), у 2006 р. - 1310 грн. ( 350 х 4 90 грн.), у 2007 р. - 1510 гр. ( 400 х 4 90 грн.. ), у 2008 р. - 1970 гр. ( 515 х 4 - 90), у 2009 р. - 2430 гр. ( 615 х 4 - 90), у 2010 4255 грн. ( 869 х 5 90, )а всього ним недоотримано 13412 грн., сплатити різницю у вказаній сумі відповідач відмовляється, у зв'язку з чим він звернувся до суду для захисту своїх конституційних прав. Просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати відповідача провести йому виплату різниці між фактично виплаченою щорічною допомогою на оздоровлення та тією допомогою, яка належить йому за законом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, просить суд розглянути справу за її відсутності, позов не визнала в своїх запереченнях вказує, що позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС 1 категорії та згідно ст.. 48 Закону № 796-ХП має право на щорічну допомогу на оздоровлення, яка виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Однак ст.62 Закону № 796-ХП , роз'яснено ,що застосування закону проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання місцевими органами влади. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Частиною 2 ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно Законом про державний бюджет України визначаються витрати держави на потреби суспільства, розмір та цільове призначення цих витрат. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного Кодексу України до нормативно- правових актів, що регулюють бюджетні відносини в Україні відносяться нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України. Згідно ст. 22 Бюджетного Кодексу - УПСЗН є розпорядником бюджетних коштів і у відповідності до п.5 ст.51 Бюджетного Кодексу приймає бюджетні зобов'язання та здійснює витрати тільки у розмірах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Фінансування витрат, пов'язаних з виплатою допомоги на оздоровлення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС здійснюється із розрахунку розмірів сум, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 21 гр. 50коп. та Постановою Кабінету Міністрів № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для інвалідів 3 групи - 90 гр. На підставі чого позивачеві були перераховані і виплачені суми за період 2004 p.- 2005 р. по 21гр. 50 коп., за 2006 2010 роки по 90 грн. щорічно. В запереченнях зауважила, що в 2010 році допомога на оздоровлення позивачеві була призначена в сумі 90 грн. та повинна була сплатитись у червні 2010 року, але у звязку з наявністю арешту рахунку, на якому знаходяться грошові кошти, вказана сума своєчасно виплачена не була. В січні 2010 року позивачу щорічна допомога на оздоровлення за 2010 рік в сумі 90 грн. виплачена в повному обсязі. Крім того, вважала, що позивачем було пропущено строк для звернення до суду. Посилаючись на викладене, представник відповідача просила в позові ОСОБА_1 відмовити.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України від 28 лютого 1991 р. № 796-ХП «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина. Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення. Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС, визнаний інвалідом 3 групи, а з 22 липня 2010 року йому встановлено 2 групу інвалідності та віднесений до 1 категорії в зв'язку з чим перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Іллічівського району в м. Маріуполі та користується правами та пільгами, передбаченими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796- ХП.

Статтею 48 Закону № 796-ХП передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії та інвалідам 3 групи - чотири мінімальних заробітних плат, а для інваліді 2 групи пять мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 р.» розмір мінімальної заробітної плати встановлений на 1.01.04 р. - 205 гр.

Відповідно до ст. 83 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 р.» розмір мінімальної заробітної плати встановлений на 1.04.05 р. - 290 гр.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 р.» розмір мінімальної заробітної плати встановлений на 1.01.07 р. - 400 гр.

Відповідно ст. 59 Закону України «Про державний бюджет на 2008 р. та внесення змін в деякі законодавчі акти України» розмір мінімальної заробітної плати встановлений на 1.01.2008 р.-515 гр.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлений на 01.01.2009р. 605 грн.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік розмір мінімальної заробітної плати встановлений на 01.01.2010р. 869 грн.

Постановами Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Фактично відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення: за 2004 рік - в сумі 21 грн. 50 коп. в квітні 2004 року, за 2005 рік - в сумі 21 грн. 50 коп. в квітні 2005 року, за 2006 рік - в сумі 90 грн. в квітні 2006 року, за 2007 рік - в сумі 90 грн. в лютому 2007 року, за 2008 рік - в сумі 90 грн. в лютому 2008 року, за 2009 рік - в сумі 90 грн. в серпні 2009 року, за 2010 рік в сумі 90 грн. в січні 2011 року.

Така виплата щорічної допомоги саме в таких розмірах є вірною, оскільки проводилась на підставі Законів, якими керувався відповідач при здійсненні виплат.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом № 796 -ХП зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 цього Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Таким чином дії відповідача на час виплати позивачу зазначеної одноразової грошової допомоги були правомірними та узгоджувалися із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, оскільки на той час виконання рішень Кабінету Міністрів України було обов'язковим для відповідача.

Крім того, позивачем при зверненні до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів порушено встановлений ст. 99 КАС України шестимісячний строк, який він не просить поновить та не приводить доводів поважності пропуску строків звернення до суду.

За таких обставин немає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 19, 22,50 Конституціъ України, ст. ст. 48, 63, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 18, 99, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Іллічівського району м. Маріуполя про виплату недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за 2004-2010 роки відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2011 року.

Суддя: Ю. О. Матвєєва