Справа № 2а-17030/10/0570
Суддя: Горбенко К.П.
Дата ухвалення: 2010-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Папазова Г.П.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року справа №2а-17030/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Горбенко К.П.

суддів Білак С.В., Попов В.В.

при секретарі Турко І.Б.

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача 1 ОСОБА_4,

представника відповідача 2 ОСОБА_5,

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року по адміністративній справі №2а-17030/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, ОСОБА_6 районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, зобовязання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, ОСОБА_6 районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, зобовязання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25.12.1993р. він був прийнятий на службу в ОВС. За період служби обіймав різні посади, з 21.10.2008р. займав посаду першого заступника начальника райвідділу начальника кримінальної міліції ОСОБА_6 19.06.2010р. наказом № 869 тимчасово виконуючого обовязків начальника Головного управління МВС України в Донецькій області полковника міліції його було звільнено з посади першого заступника начальника райвідділу начальника кримінальної міліції ОСОБА_6 за неналежне виконання службових обовязків, грубе порушення вимог пп. 3.5, 3.6 наказу МВС України № 81-2007р., пп.3.2, 3.5 наказу МВС України № 157-2007, незадовільний рівень проведення індивідуально виховної роботи с підпорядкованим особовим складом, планування та відвідування підлеглого особового складу за місцем проживання, не вжиття заходів профілактичного характеру, недостатню вимогливість та відсутність належного контролю за службовою діяльністю особового складу, відповідно до вимог п.1.2 наказу МВС України № 90-2010р. Вважає зазначений наказ неправомірним та необґрунтованим, оскільки він службові обовязки виконував сумлінно, вимоги наказів МВС України не порушував, індивідуально виховну роботу з підпорядкованим йому особовим складом проводив, проявляв вимогливість, пильність і постійний контроль за службовою діяльністю особового складу. Крім того, за час служби він має масу заохочень, подяк і винагород.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року позовні вимоги було задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 869 від 19.06.2010 року «Про порушення службової дисципліни працівниками ОСОБА_6 та їх покарання» в частині звільнення з посади першого заступника начальника райвідділу начальника кримінальної міліції ОСОБА_6 майора міліції.

Не погодившись з винесеною постановою, відповідач ГУ УМВСУ в Донецькій області, оскаржив її до Донецького апеляційного адміністративного суду, посилаючись у своїй апеляційній скарзі на неправильне застосування судом при винесенні рішення норм матеріального і процесуального права, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового чи начальницького складу службової дисципліни. Згідно ст..8 Дисциплінарного статуту начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Суд залишив поза увагою наказ МВС України від 26.03.2010р. №90, яким передбачено притягнення до відповідальності керівників усіх рівнів за незаконні дії підлеглих, у тому числі за порушення відносно них кримінальних справ, та вжиття до безпосередніх керівників заходу дисциплінарного впливу звільнення з посади. Крім того, при звільненні ОСОБА_2 з займаної посади останній мав догану.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 25 грудня 1993 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, з 21 жовтня 2008р. відповідно до наказу № 465 о/с від 21.10.2008р. позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді першого заступника начальника райвідділу начальника кримінальної міліції ОСОБА_6

Інспекцією з особового складу УКЗ ГУМВС України в Донецькій області було проведено службове розслідування за фактом порушення прокуратурою м. Маріуполя кримінальної справи № 16-9613 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України, відносно старшого оперуповноваженого СБНОН ОСОБА_6 ГУМВС в області майора міліції ОСОБА_7, за результатами якої 28.05.2010р. був складений висновок, на підставі якого 19 червня 2010р. тимчасово виконуючим обовязків начальника Головного управління МВС в Донецькій області полковника міліції ОСОБА_8 був виданий наказ про порушення службової дисципліни працівниками ОСОБА_6 та їх покарання.

ОСОБА_2 вказаним наказом було звільнено з посади першого заступника начальника райвідділу начальника кримінальної міліції за неналежне виконання службових обовязків, грубе порушення вимог пп.3.5, 3.6 наказу МВС України № 81-2007р., пп.3.2, 3.5 наказу МВС України № 157-2007., незадовільний рівень проведення індивідуально виховної роботи с підпорядкованим особовим складом, планування та відвідування підлеглого особового складу за місцем проживання, не вжиття заходів профілактичного характеру, недостатню вимогливість та відсутність належного контролю за службовою діяльністю особового складу, відповідно до вимог п.1.2 наказу МВС України № 90-2010р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч. 2 Інструкції завданням службового розслідування є повне, обєктивне і всебічне розслідування обставин порушень, скоєних особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, виявлення причин і умов, що сприяли їхньому скоєнню, встановлення винних і забезпечення правильного застосування чинних нормативних актів для того, щоб кожних винний був притягнутий до відповідальності, а жоден невинний не постраждав. Службове розслідування має сприяти дотриманню законності, викореню випадків її порушення, а також вихованню в особового складу органів внутрішніх справ почуття точного і безумовного дотримання законодавства.

При проведенні службового розслідування повному, обєктивному і всебічному дослідженню підлягають: подія порушення (час, місце, спосіб, інші обставини), наявність вини працівника органів внутрішніх справ у скоєнні порушення, мета та мотиви порушення, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності порушника як ті, що помякшують чи обтяжують його відповідальність, характеристика особи, яка скоїла порушення (ставлення до служби, поведінка до порушення), причини та умови, що сприяли скоєнню порушення, характер і розмір нанесених порушенням збитків.

Відповідно до п.15 зазначеної Інструкції особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: давати усні та письмові пояснення, заявляти клопотання, надавати докази стосовно обставин, що досліджувалися, заявляти відводи щодо працівника, який проводить службове розслідування, подавати скарги на його дії та рішення (заяви і скарги подаються керівнику, який призначив розслідування, або вищому за чином керівнику, який щодо цього приймає рішення, про що інформується заявник), знайомитися після закінчення службового розслідування із затвердженим висновком, а з дозволу керівника, який призначив службове розслідування, з матеріалами перевірки в частині, що його стосуються, якщо це не суперечить вимогам про збереження державної і службової таємниці, оскаржувати затверджений висновок службового розслідування у порядку, встановленому Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про додаткові заходи щодо дотримання працівниками органів внутрішніх справ принципів законності, забезпечення прав, свобод громадян» від 15.05.2007р. № 157, зобовязано начальників структурних підрозділів центрального апарату МВС України, ГУМВС, УМВС в України Автономній Республіці Крим, областях, міста Києві та Севастополі, на транспорті, ректорам (начальникам) вищих навчальних закладів системи МВС України, уважати одним з пріоритетних напрямків у діяльності керівників усіх рівнів організацію та проведення постійної цілеспрямованості роботи з особовим складом, спрямованої на дотримання працівниками органів внутрішніх справ принципів законності, забезпечення прав і свобод громадян. Пункті 3.5 наказано наполегливо та послідовно формувати в колективах органів та підрозділів обстановку нетерпимості до будь яких проявів беззаконня і свавілля, усвідомлення кожним працівником своєї особистої відповідальності за зміцнення законності, охорону прав та законних інтересів громадян, недопустимості поважливого ставлення до тих, хто порушує закон. Щокварталу розглядати підсумки цієї роботи, рішуче присікати випадки приховування і лакування реального стану справ і дотримання законності, оцінювати їх як фальсифікацію з ужиттям відповідних висновків та заходів реагування.

Допитані у суді першої інстанції у якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що ОСОБА_2 неодноразово проводив виховну роботу зі своїми підлеглими, спілкувався з їх батьками, сімями, сусідами. На роботі проводив оперативні наради, знайомив з наказами та т.ін.

Наказом МВС України «Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, повязаних із загибеллю й травмування особового складу» від 16.03.2007 № 81 , зокрема п.3.5 на начальників головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, ректорам та проректорам вищих навчальних закладів покладено обовязки щодо організувати, постійно здійснювати та контролювати відвідування керівниками всіх рівнів не рідше одного разу на місяць, підлеглих працівників за місцем проживання з метою зясування умов та способу життя, кола інтересів, взаємовідносин у сімях, рівня матеріального та фінансового забезпечення, соціальної захищеності, як основних складових, що впливають на морально психологічний стан працівників, визначають можливість використання їх на службі, дають можливість прогнозувати їх дії та вчинки. Пунктом 3.6 наказано здійснювати комплекс невідкладних заходів щодо підвищення ефективності індивідуально виховної роботи з особовим складом, посилення її впливу на стан дисципліни, формування в працівників високих професійних та морально етичних якостей.

Факт виконання вищевказаного наказу позивачем підтверджується журналом планування та обліку проведення індивідуальної виховної роботи з особовим складом, планом індивідуально-виховної роботи кримінального блоку ОСОБА_6 ГУМВСУ в Донецькій області.

Крім того, позивачем суду першої та апеляційної інстанцій було надано посвідчення про відзнаки МВС України, почесні грамоти, накази про заохочення співробітників, що також підтверджує належне виконання ОСОБА_2 своїх службових обовязків.

Як вбачається зі службової характеристики начальника ОСОБА_6 ГУМВС України в Донецькій області полковника міліції ОСОБА_11, за час служби в органах внутрішніх справ та на займаній посаді ОСОБА_2 зарекомендував себе старанним, працелюбним, професійно грамотним, сумлінним працівником райвідділу, має великий практичний досвіт роботи з людьми, організаторські та аналітичні здібності. В повному обсязі виконує свої функціональні обовязки по керівництву особистим складом кримінального блоку.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач не був ознайомлений з функціональними обовязками, затвердженими начальником ОСОБА_6 ГУ МВС України в Донецькій області полковником міліції ОСОБА_11 від 09.01.2009р. та від 04.01.2010р., про що свідчить відсутність особистого підпису ОСОБА_2 на них.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку про те, що службове розслідування від 28.05.2010 року проведено поверхово, без урахування пояснень характеристики та особи позивача, наявності його прямої вини, обставин, які впливають на ступінь і характер відповідальності, у звязку з чим відповідачем не обґрунтовано притягнено позивача до такої міри відповідальності як звільнення з посади.

Також колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на посаді та зобовязання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області виплатити йому за час вимушеного прогулу середній заробіток, суд вважає, що підстав для задоволення цієї вимоги у суду не має, оскільки, як вбачається з пояснень представника ОСОБА_6 районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та не заперечується позивачем, ОСОБА_2 на теперішній час працював на своїй посаді та отримує грошове забезпечення, тобто фактично наказ № 869 від 19.06.2010р. не був реалізований.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вмотивованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року у справі № 2-а- 17030/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, ОСОБА_6 районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, зобовязання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 23.09.2010р. Повний текст ухвали постановлено 28.09.2010р.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: