Справа № 2а-4173/12/1470
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2012-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

29.08.2012 р. Справа № 2а-4173/12/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мельника О. М.

за участю секретаря судового засідання Зощака В.В. розглянувши адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "СМР-Миколаїв", вул. Новозаводська, 15/3, м.Миколаїв, 54028

доЦентрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, вул. Адміральська, 38, м.Миколаїв,54001

провизнання протиправними дії, визнання протиправною та скасування постанови від 05.12.10р. та від 08.06.12р.. № 23131542, зобовязання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовними вимогами про визнання протиправними дії Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції щодо оголошення заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить TOB "СП "СМР-Миколаїв", яка встановлена постановами від 05.12.10р. та від 08.06.12 р. у виконавчому провадженні №23131542; визнання не чинними та скасування постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 05.12.10р. та від 08.06.12 р. у виконавчому провадженні № 23131542 в частині оголошення заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить TOB "СП "СМР-Миколаїв"; зобов'язання Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції зняти в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить TOB "СП "СМР-Миколаїв", яка встановлена постановами від 05.12.10р. та від 08.06.12 р. у виконавчому провадженні № 23131542.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 грудня 2010 року накладено арешт на квартиру та оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику "СП "СМР- Миколаїв" лише в межах суми боргу, 08 червня 2012 року знову було накладено арешт на квартиру та оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику "СП "СМР-Миколаїв" лише в межах суми боргу, про що винесена відповідна постанова. В виконавчому написі № 977 нотаріус запропонував звернути стягнення на предмет іпотеки - шестикімнатну квартиру № 15, яка розташована по вулиці Громадянській, 16 у м. Миколаєві. Звернути стягнення на будь-яке інше майно нотаріус не пропонував, а тому державний виконавець не мав права здійснювати будь-які дії щодо іншого майна позивача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, на номер зв'язку зазначений в адміністративному позові відповідач не відповідав.

Суд дослідив матеріали адміністративної справи та дійшов висновку про необхідність задоволення адміністративного позову частково з огляду на наступне.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від 28.06.1996р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про виконавче провадження" (від 21.04.1999 N 606-XIV) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до положень частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом; судові накази, виконавчі написи нотаріусів, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Положеннями частини другої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Положеннями частини третьої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені права, що має державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження.

Положеннями статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Щодо твердження позивача про безпідставність винесення оскарженого рішення в частині відкритті виконавчого провадження, суд дійшов висновку про безпідставність такої позиції.

Адже, статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі документи, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Зокрема, відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі написи нотаріусів.

При цьому, статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено вимоги до виконавчого документа.

За таких обставин, суд не приймає до уваги твердження позивача про безпідставність відкриття виконавчого провадження, адже відповідач зобовязаний в порядку статті 19 Конституції України діяти в межах та порядку встановлених законами України. З огляду на те, що поданий для виконання документ відноситься до виконавчих та відповідає вимогам статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" у відповідача відсутні були підстави для прийняття іншого рішення, ніж передбаченого статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження"- відкриття виконавчого провадження.

Щодо твердження позивача про безпідставне та необґрунтоване застосування арешту на все майно та заборони на його відчуження.

Частиною другою статті 55 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Статтею 62-1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюються відповідно до умов іпотечного договору.

На майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати".

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса на нотаріально посвідчених примірниках іпотечного договору та договору про іпотечний кредит чи на нотаріально посвідчених копіях цих документів або за рішенням суду орган державної виконавчої служби здійснює реалізацію предмета іпотеки в порядку, встановленому іпотечним договором.

14 лютого 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Спеціалізованим підприємством "СМР" (надалі TOB "СП «СМР») та товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" в особі Миколаївської філії TOB "Укрпромбанк" (надалі банк) був укладений кредитний договір №03/КВ-08 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в іноземній валюті) (надалі кредитний договір).

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору Відповідач зобов'язався відкрити TOB "СП "СМР" невідновлювальну відкличну кредитну лінію та в її межах надати кредитні кошти в сумі 200 000,00 євро строком з 14.02.2008 року по 13.02.2013 року включно, а TOB "СП "СМР" зобов'язалося сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 11 % річних та повернути отримані кошти.

В забезпечення виконання зобов'язань TOB "СП "СМР" за кредитним договором між товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «СМР-Миколаїв»(надалі Позивач, Іпотекодавець) та банком 14 лютого 2008 року був укладений іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та зареєстровано в реєстрі за номером 508 (надалі іпотечний договір). За умовами іпотечного договору Позивач передав банку в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1.

08 листопада 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №977 (надалі виконавчий напис).

Згідно з вказаним виконавчим написом приватний нотаріус запропонував звернути стягнення на нерухоме майно шестикімнатну квартиру за № 15, що розташована в м. Миколаєві, по вул. Громадянській, буд. № 16. Отримані від реалізації квартири кошти згідно виконавчого напису необхідно направити на погашення заборгованості в сумі 2 617 061,75 грн. за кредитним договором.

05 грудня 2010 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №23131542 з примусового виконання виконавчого напису № 977, вчиненого 08.11.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про що винесена відповідна постанова (копія постанови додавалась до позовної заяви). Цією постановою був накладений арешт на квартиру та оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику TOB "СП "СМР- Миколаїв" лише в межах суми боргу.

08 червня 2012 року державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ ОСОБА_3 було накладено арешт на квартиру та оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику TOB "СП "СМР- Миколаїв" лише в межах суми боргу, про що винесена відповідна постанова.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження»арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження можуть бути встановлені у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

TOB "СП "СМР-Миколаїв" в кредитних правовідносинах є майновим поручителем, який відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Аналізуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині оскарження обсягу арешту, застосованого оскаржуваним рішенням. Адже, оскаржуваним рішенням накладено арешт на все майно боржника та введено заборону відчуження всього його майна. Вказаного висновку суд дійшов з огляду на те, що в порядку статті 55 Закону України "Про виконавче провадження" чітко та виключно встановлено, що державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. Так як накладення арешту на об'єкт іпотеки є дотриманням положень статті 11 Закону України "Про іпотеку". Викладене підтверджуються тим, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Оскільки матеріалами справи встановлено, а сторонами не спростовано факт, що позивач є майновим поручителем, то відсутні підстави для застосування арешту на все майно боржника та заборони відчуження всього його майна. Адже, такі виконавчі дії підлягають вчиненню лише в межах суми стягнення, тобто в даному випадку лише в межах вартості предмета іпотеки, визначеного виконавчим написом.

Щодо визнання протиправними дії Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції щодо оголошення заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить TOB "СП "СМР-Миколаїв", яка встановлена постановами від 05.12.10р. та від 08.06.12 р. у виконавчому провадженні №23131542, суд зазначає, що визнання протиправними рішень є достатнім для відновлення порушених прав позивача, тому окремо дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 05.12.10р. та від 08.06.12 р. у виконавчому провадженні № 23131542 в частині оголошення заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить TOB "СП "СМР-Миколаїв".

Зобов'язати Центральний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції зняти в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить TOB "СП "СМР-Миколаїв", яка встановлена постановами від 05.12.10р. та від 08.06.12 р. у виконавчому провадженні № 23131542.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.М. Мельник