Справа № 2а-15546/10/0570
Суддя: Горбенко К.П.
Дата ухвалення: 2010-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Абдукадирова К.Е.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2010 року справа №2а-15546/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Горбенко К.П.

суддів Лях О.П., Попова В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства фінансів України та Державної судової адміністрації в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року по адміністративній справі №2а-15546/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Головного управління Державного казначейства України при Міністерстві фінансів України, ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання незаконною бездіяльності Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України та Державної судової адміністрації України по виконанню постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» щодо нарахування посадового окладу суддям відповідності до встановленої мінімальної заробітної плати, надбавки за вислугу років, грошового утримання та інших виплат, передбачених чинним законодавством за період з 1 червня 2005 року по 30 грудня 2009 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Головного управління Державного казначейства України при Міністерстві фінансів України, ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання незаконною бездіяльності.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те що, він з 25 липня 2002 року працює суддею Будьоннівського районного суду м. Донецька Донецької області. Постановою №1310 від 21.12.2005 року Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865» доповнено постанову КМУ №865 про те, що розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332,00 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної їх перерахунок не проводиться. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2007 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2009 року, визнано протиправним та скасовано пункт 4 Постанови КМУ від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці суддів». Вважає, що обчислення посадового окладу суддів з 03 грудня 2007 року повинно здійснюватися не з розміру мінімальної заробітної плати, зафіксованої в сумі 332,00 грн., а з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої у відповідний місяць, за який нараховується заробітна плата.

Крім цього, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що одним з основних завдань відповідача є здійснення матеріального і соціального забезпечення суддів та працівників апаратів судів. На порушення зазначених норм матеріального права, постанови Печерського районного суду Києва від 19 березня 2007 року, яка набула чинності 03 грудня 2007 року відповідач продовжує виплачувати заробітну плату з розрахунку 332,00 грн., ані з розрахунку мінімальної заробітної плати діючого на момент виплати, що є протиправною бездіяльністю відповідача.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково, а саме: визнано незаконною бездіяльність Міністерства фінансів України та Державної судової адміністрації України по виконанню постанови Кабінету Міністрів України №865 від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» щодо нарахування посадового окладу суддям у відповідності до встановленої мінімальної заробітної плати, починаючи з 19 серпня 2009 року; стягнено з Державної судової адміністрації України недоплачену заробітну плату, надбавку за вислугу років, грошове утримання та інші виплати, передбачені чинним законодавством за період з 19 серпня 2009 року по 30 грудня 2009 року.

Відповідач - Міністерство фінансів України з даним судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу в якій ставив питання про скасування постанови суду першої інстанції. В обґрунтування скарги посилався на те, що з 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання суддів загальної юрисдикції є ОСОБА_4 судова адміністрація України, яка згідно зі ст. 120 ЗУ «Про судоустрій України» №3018-III від 07.02.2002 року несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду.

Відповідач - ОСОБА_4 судова адміністрація України з даним судовим рішенням не погодився та також подав апеляційну скаргу в якій ставив питання про скасування постанови суду першої інстанції. В обґрунтування скарги посилався на те, що в даному випадку є неналежний склад відповідачів, вказавши що відповідачами щодо нарахування та виплати заборгованості по заробітній платі суддям є ОСОБА_4 в особі Міністерства фінансів України та органів Державного казначейства України. Апелянт зазначав, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, невірно застосував норми матеріального права.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи за апеляційними скаргами, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

До такого висновку колегія прийшла з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 25 липня 2002 року обіймає посаду судді Будьоннівського районного суду м. Донецька Донецької області.

Заробітна плата позивачеві обчислювалася виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, з урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про ОСОБА_4 бюджет України на 2007 - 2009 роки.

Відповідно до довідки від 22 квітня 2010 року, яка видана позивачу ОСОБА_3 управлінням Державної судової адміністрації в Донецькій області, вказане призвело до недоотримання ним за період з грудня 2007 року до грудня 2009 року коштів у розмірі 227 168 грн. 36 коп.

Законом України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року визначено статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII, - заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюється Кабінетом Міністрів України у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

З урахуванням статусу позивача професійного судді, якому гарантовано належне фінансове та матеріально-технічне забезпечення (ч. 1 ст. 130 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про статус суддів» ), держава має забезпечити реалізацію цих гарантій, а тому вони не можуть бути звужені або скасовані іншими нормативними актами.

Складовою основою конституційної гарантії незалежності і недоторканості суддів є їх матеріальне і соціальне забезпечення, які не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами держави, оскільки держава, виконуючи свій обовязок, забезпечує відповідне фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права.

Відповідно до абзацу другого п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України» - посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01.06.2005 року визначено у 15 розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів» затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи згідно з додатком 7.

Вказану постанову доповнено, зокрема, пунктом 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року №1310 «про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865», яким встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2007 року в адміністративній справі за позовом особи до ОСОБА_4 Україна, Кабінету Міністрів України, треті особи: ОСОБА_4 казначейство України, ОСОБА_4 судова адміністрація України про визнання протиправною бездіяльність та окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року №1310, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, визнано протиправними і скасовано пункт 4-1постанови Кабінету Міністрів України від 31 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2007 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2009 року зазначену постанову залишено без змін.

Таким чином з 3 грудня 2007 року набрання законної сили судовим рішенням, пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «про оплату праці суддів» є протиправним і скасованим.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 затверджено зміни що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, а саме постанову доповнено п. 4-1 наступного змісту: «Установити, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться».

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 №1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865» та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року встановлено, що Кабінет Міністрів України, в порушення п. 14 ст. 92 Конституції України, вийшов за межі своєї компетенції виконавши функцію законодавця щодо встановлення розмірів посадових окладів суддів, поставивши в залежність виплату заробітної плати суддям від розмірів мінімальної заробітної плати, з одночасною забороною їх перерахування, чим допустився обмеження гарантій незалежності і недоторканості суддів.

Гарантії самостійності судів і незалежності суддів забезпечують особливий порядок фінансування та організаційне забезпечення діяльності судів, встановлених законом (пункт 7 ст. 14 Закону України «Про судоустрій України» від 07.02.2002р. № 3018-ІІІ, частина 3 ст. 3 Закону № 2862-ХІІ). Реалізація належного фінансового забезпечення судів та виплати суддям гарантованої державою заробітної плати, повязана з діяльністю центральних органів виконавчої влади: Кабінетом Міністрів України, Міністерством фінансів України, ОСОБА_4 судовою адміністрацією України, ОСОБА_4 казначейством України та судом в якому працює суддя.

Положення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України зобовязують органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі закону, тобто у своїй діяльності повинні приймати такі рішення, які не суперечать чинному законодавству, а їх управлінські функції не повинні виходити за межі закону. Конституція України встановлює для субєкта владних повноважень спосіб діяльності, передбачений Конституцією та законами України, а також визначає сферу його компетенції.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що реалізація державою певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, в особі субєктів владних повноважень є "гарантією стабільності суспільних відносин", що також узгоджується з правовою позицією, викладеною в Рішенні Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп.

Постанова окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 набрала законної сили 19 серпня 2009 року після її перегляду в апеляційному порядку, та є обовязковою для виконання.

Наслідком визнання незаконним нормативно-правового акту є втрата ним чинності з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року не вирішено питання щодо повороту виконання судового рішення, тобто Постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005р. № 865» та пункт 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 856 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратили чинність з 19 серпня 2009 року.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що з моменту втрати чинності пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», яке мало місце 19 серпня 2009 року, відповідачі ОСОБА_4 судова адміністрація України, Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України, Головне управління Державного казначейства України при Міністерстві фінансів України, зобовязані були застосовувати Постанову КМУ № 865 в первісній редакції.

Статтею 55 Закону України "Про ОСОБА_4 бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 № 835-VI передбачено розміри мінімальних заробітних плат на 2009 рік. Так, станом на 1 липня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати становив 630 грн., з 1 жовтня 2009 року - 650 грн.

Відповідно до Закону України від 20 жовтня 2009 року № 1646-VI «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» - розмір мінімальної заробітної плати з 1 листопада 2009 року становить 744 грн., а з 1 січня 2010 року встановлено на рівні 869 гривень.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів зазначає, що невиплата позивачеві заробітної плати, розрахованої з посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на законодавчому рівні, починаючи з 19 серпня 2009 року - є звуженням його права на отримання належної заробітної плати від держави як конституційної гарантії, повязаного з одночасним порушенням державою конституційної гарантії недоторканості судді, втручанням виконавчої влади у виключну сферу судової влади.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів та учасник бюджетного процесу, не звернулася з бюджетним запитом до Міністерства фінансів України для подальшої підготовки пропозицій до Кабінету Міністрів України при розробленні проекту Державного бюджету України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України, від 21.12.2005 року № 1232 , якою затверджено "Положення про ОСОБА_4 казначейство України" - ОСОБА_4 казначейство України є урядовим органом державного управління, що діє у складі Міністерства фінансів України і йому підпорядковується. У своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Мінфіну та цим Положенням. Відповідно до пункту 3. Основними завданнями Державного казначейства є зокрема: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими зобов'язаннями. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань: провадить безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування; здійснює розподіл коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, а також між рівнями місцевих бюджетів відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і перерахування розподілених коштів за належністю.

Згідно зі статтею 9.1. Наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2007, № 662 "Про затвердження Порядку взаємодії Міністерства фінансів України як головного розпорядника коштів державного бюджету та відповідальних виконавців бюджетних програм на всіх стадіях бюджетного процесу", ОСОБА_4 казначейство України готує та затверджує розпорядження про виділення коштів головним розпорядникам і в установленому порядку повідомляє головному розпоряднику коштів (у розрізі відповідальних виконавців) розмір виділених сум.

Таким чином, колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції в частині того, що не здійснення перерахунку коштів позивачеві фактично є відмовою державного органу у реалізації позивачу його права, яка обумовлена юридичною значущістю та негативними наслідками для заявника, оскільки не надає і не визнає за собою субєктивного права позивача на реалізацію конституційної гарантії та охоронюваних правовідносин з приводу отримання від держави соціальних послуг, а також реалізації особою свого абсолютного права.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в частині визнання протиправною бездіяльності відповідачів починаючи з 19.08.2009 та зобовязання провести перерахунок заробітної плати та грошового забезпечення позивача з 19.08.2009 року.

Доводи відповідачів щодо відсутності коштів необхідних для виплати позивачу посадового окладу та грошового забезпечення виходячи із 8,5 розмірів мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день проведення виплати, судова колегія до уваги не приймає оскільки зазначеними відповідачами не виконувались покладені нормативними актами обовязки щодо належного фінансування професійного судді, як складової частини його незалежності.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст. 233 Кодексу Законів про працю). З огляду на що, загальний строк подання адміністративного позову для захисту прав, свобод та інтересів особи, який становить один рік з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, встановлений ч. 1 ст. 99 КАС України, до даних правовідносин не застосовується.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія;-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Міністерства фінансів України та Державної судової адміністрації в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року по адміністративній справі №2а-15546/10/0570 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року по адміністративній справі №2а-15546/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Головного управління Державного казначейства України при Міністерстві фінансів України, ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання незаконною бездіяльності Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України та Державної судової адміністрації України по виконанню постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» щодо нарахування посадового окладу суддям відповідності до встановленої мінімальної заробітної плати, надбавки за вислугу років, грошового утримання та інших виплат, передбачених чинним законодавством за період з 1 червня 2005 року по 30 грудня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особами, які беруть участь у справі і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: