Справа № 2а-2546/10/0370
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2010 рокуСправа № 2а-2546/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Йовик С.Б.,

за участю прокурора Ревухи І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2П,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі Луцького міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Луцька в інтересах держави в особі Луцького міського центру зайнятості (надалі Луцький МЦЗ) звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, виплачених як допомога по безробіттю у розмірі 4052,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з 26.01.2006 року був зареєстрований у Луцькому міському центрі зайнятості як безробітний, у звязку з чим йому виплачена допомога по безробіттю у розмірі 4052,34 грн. Під час перевірки 18.06.2010 року, проведеної спеціалістами Луцького МЦЗ, було встановлено, що ОСОБА_2, будучи зареєстрованим безробітним, не повідомив про те, що з 10.01.1997 року він зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, а тому відповідно до законодавства України не мав права отримувати грошове забезпечення по безробіттю. Просить стягнути з відповідача безпідставно виплачену суму допомоги по безробіттю у розмірі 4052,34 грн.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовних вимог не визнав та пояснив, що 10.01.1997 року зареєструвався, як субєкт підприємницької діяльності, однак фактично підприємництвом не займався та доходів від підприємницької діяльності не отримував. Оскільки не проходив перереєстрацію як субєкт підприємницької діяльності, то під час реєстрації в Луцькому міському центрі зайнятості та надання статусу безробітного, не вважав себе підприємцем, а тому не повідомив про дану обставину. Вважає, що допомога по безробіттю у розмірі 4052, 34 грн. виплачена йому правомірно та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст.18 Закону України Про зайнятість населення № 803 ХІІ від 01.03.1991 року з наступними змінами та доповненнями для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення.

Підпункт н пункту 4 Положення про державну службу зайнятості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.1991 року №47 Про затвердження положень щодо застосування Закону УРСР Про зайнятість населення визначає, що державна служба зайнятості відповідно до покладених на неї завдань реєструє безробітних, забезпечує їх працевлаштування, в тому числі за бажанням направляє безробітних на сезонні роботи та оплачувані громадські роботи, виплачує допомогу по безробіттю, матеріальну допомогу по безробіттю, надає одноразову матеріальну допомогу безробітним та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, а також матеріальну допомогу громадянам, які проходять підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості, надає безпроцентні позики безробітним для зайняття підприємницькою діяльністю.

В абзаці 5 пункту 7 вищезгаданого Положення визначено, що районні, міськрайонні, міські та районні центри зайнятості несуть відповідальність за раціональне використання коштів державного фонду сприяння зайнятості населення, що знаходяться в їх розпорядженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 26.01.2006 року зареєструвався в Луцькому міському центрі зайнятості як особа, що шукає роботу.

У дослідженій судом заяві ОСОБА_2 від 08.02.2007 року про надання статусу безробітного відповідач зазначив, що не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує.

На підставі поданої заяви, наказом директора Луцького МЦЗ № НТ 070208 від 08.02.2007 року відповідачу надано статус безробітного та призначено виплату матеріальної допомоги по безробіттю.

За період з 02.02.2006 року по 04.09.2007 року Луцьким МЦЗ ОСОБА_2 виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 4052,34 грн.

Проведеною Луцьким міським центром зайнятості перевіркою встановлено, що з 10.01.1997 року ОСОБА_2 був зареєстрований виконавчим комітетом Луцької міської ради як субєкт підприємницької діяльності.

Згідно із ч.1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до п. є ч.1 ст. 4 вказаного закону держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: виплату безробітним в установленому порядку допомоги по безробіттю матеріальної допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю членам сім'ї, які перебувають на їх утриманні, та інших видів допомоги.

Статтею 11 Закону України № 803 ХІІ передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист у сфері зайнятості згідно із законодавством України про зайнятість. Особи, визнані у встановленому порядку безробітними, мають право на одержання допомоги по безробіттю.

Таким чином, право на одержання допомоги по безробіттю мають лише ті особи, які визнані у встановленому порядку є безробітними.

Відповідно до п. б ч.3 ст. 1 Закону України № 803 ХІІ від 01.03.1991 року в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах: громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство".

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 10.01.1997 року був зареєстрований виконавчим комітетом Луцької міської ради як субєкт підприємницької діяльності, що підтверджується витягом є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 47), а тому в розумінні п. б ч.3 ст. 1 Закону України № 803 ХІІ від 01.03.1991 року з моменту реєстрації його як субєкта підприємницької діяльності він відносився до категорії зайнятого населення і не мав права на отримання допомоги по безробіттю.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч.3 ст.36 Закону).

Згідно з абзацом 1 пункту 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2006 року N 357 у разі встановлення центрами зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Абзацом 4 пункту 7 вказаного Порядку передбачено, що у разі відмови особи повернути кошти або відмови роботодавця відшкодувати кошти, а також у разі неповернення (невідшкодування) їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, доведені в судовому засіданні, підтверджені належними доказами та підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про зайнятість населення, Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Луцького міського центру зайнятості кошти, отримані як допомога по безробіттю у розмірі 4052,34 грн. (чотири тисячі пятдесят дві гривні тридцять чотири копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст, якої буде виготовлений 13 листопада 2010 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук