Справа № 2-а-56/1115/2010
Суддя: Орендовський В. А.
Дата ухвалення: 2010-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-56/1115/2010
Провадження № без номера провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2010 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Орендовського В.А.,

при секретарі Котляр Я.В.,

у відсутності сторін та їх представників, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобовязання субєкта владних повноважень нарахувати і виплатити 30% надбавку до пенсії як дитині війни,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2010 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області (далі відповідач) про про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобовязання субєкта владних повноважень нарахувати і виплатити 30% надбавку до пенсії як дитині війни, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни має статус „дитина війни та відповідно до ст.6 зазначеного Закону має право, як дитина війни з 01 січня 2006 року на отримання щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% відсотків від мінімальної пенсії за віком, однак така допомога відповідачем їм не виплачувалась, їх письмове звернення про збільшення пенсії відповідно до вимог Закону відповідач залишив без задоволення. Крім того, позивач зазначив, що пунктом 17 статті 77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік від 20 грудня 2005р. №3235-IV та пунктом 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19 грудня 2006р. №489-V дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни зупинено на 2006 рік та 2007 рік відповідно, проте рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 та №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними п.3 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік та п.12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік відповідно, якими зупинено дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Позивач просить суд: поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів; визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування і виплати їм як дитині війни несплаченої державної соціальної допомоги в розмірі 30% надбавки до пенсії, починаючи з 01.01.2006 року; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити як дитині війни передбачену Законом України „Про соціальний захист дітей війни щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року в розмірі 3895 грн. 50 коп., проіндексувавши її з урахуванням інфляції, що мала місце протягом вказаного періоду та разом становить 4542 грн. 48 коп.

Сторони у судове засідання не зявились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що просить суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, виклавши свою позицію у письмових запереченнях, у яких зазначив, що Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ №1261 від 24.10.2007 року, при цьому у п.9 вказаного Положення передбачено вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного фонду України, до якого не входять видатки на покриття витрат по сплаті щомісячної допомоги «дітям війни». Законом України „Про соціальний захист дітей війни також не передбачено, що дану виплату дітям війни повинні проводити з бюджету Пенсійного фонду України. Також, представник відповідача зазначив у запереченнях на позовні заяви, що позивачами в частині позовних вимог без поважних причин пропущений річний строк позовної давності, передбачений ст.99 ч.2 КАС України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 122 КАС України у звязку із клопотанням сторін про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на основі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, зваживши доводи, викладені в позовних заявах, враховуючи письмові заперечення проти позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із положень ЗаконуУкраїни Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року №2195-IV, а саме:

ст.1 - дитиною війни визнається особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років;

ст.6 дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком;

ст.7 фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

У судовому засіданні встановлено, що позивачОСОБА_1 народився - 19.03.1938 року і у відповідності до ст.1 Закону, який набрав чинності з 01.01.2006 р., набув статусу дитини війни, а тому згідно зі ст. 6 Закону має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком. За даними відповідача починаючи з січня 2008 р. позивачу нараховувалась та виплачувалась надбавка до пенсії, як особі зі статусом дитини війни у наступних розмірах: січень-березень 2008 р. по 47 грн.; квітень-червень 2008 р. по 48,10 грн.; липень-вересень 2008 р. по 48,20 грн.; жовтень-грудень 2008 р. по 49,80 грн.

Відповідно до п.12 ст.71 та ст.111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19 грудня 2006 року №489-V, дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. №6-рп/07 у справі №1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п.12 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо призупинення дії положення статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни з урахуванням статті 111 цього Закону. Відповідно до п.5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України вона має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, враховуючи норми ч.2 ст.152 Конституції України, відповідно до якої закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 9 липня 2007 року зворотної дії в часі не має і на період до 9 липня 2007 року не поширюється, при цьому з 9 липня 2007 року дати ухвалення рішення Конституційним судом України №6-рп/2007, вищевказані норми Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік втратили чинність, а отже, з цього часу повністю відновлено дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Судом встановлено, що всупереч рішенню Конституційного Суду України Управлінням Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградській області вказане підвищення до пенсії позивачеві за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року не перераховано (не розраховано) і не виплачено.

Крім того, підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 р. № 107-VI внесено зміни до Закону України Про соціальний захист дітей війни, відповідно до яких дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 зміни, які були внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. №107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, враховуючи норми ч.2 ст. 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. зворотної дії в часі не має і на період із 1 січня 2008 р. до 22 травня 2008 р. не поширюється. Тобто із 22 травня 2008 р. дати ухвалення рішення Конституційним судом України № 10-рп/2008 вищевказані норми Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України втратили чинність, а отже, з цього часу було відновлено дію ст. 6 Закону в повному обсязі.

Ураховуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині перерахування недоплаченої, як дитині війни, щомісячної державної соціальної допомоги за період з 1 січня 2008 року до 22 травня 2008 року.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дитини війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону є дітьми війни, тобто фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян зі згаданим статусом на соціальний захист.

У своїх запереченнях відповідач вказує, що згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України.

За умови відсутності у Державному бюджеті України коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни створюється ситуація правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка.

Проте, на думку суду, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

Слід зазначити, що реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, у звязку з чим суд відкидає посилання відповідача на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Так, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (справа Кечко проти України, рішення від 08.11.2005 року).

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії, ґрунтуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності.

У той же час, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дитині війни надбавки до пенсії, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Враховуючи, що позивач наділений державою правовим статусом дитина війни, вказаний статус включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії. Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

Таким чином, між позивачем і державою встановлено певний правовий звязок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобовязання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Відповідно до вимог ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З урахуванням викладеного, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на неврегульованість питання обчислення розміру пенсії дітям війни чинним законодавством, оскільки ст.6 Закону визначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, тобто дане питання цілком врегульоване чинним законодавством України.

Більше того, як вбачається із п.п.1, 3, 15 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 р. № 1261, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство праці та соціальної політики, одним з основних завдань якого є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та

виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління в районах, містах і районах у містах.

Суд, діючи в межах заявлених позивачами вимог, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, дійшов до висновку, що порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся, тривало з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р.

Разом з тим, позивач без поважних причин порушив процесуальний строк звернення до суду, у звязку з чим, з урахуванням матеріалів справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.99 ч.1 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Статтею 99 ч.2 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст.100 ч.1 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. У відповідності до ст.100 ч.2 КАС України якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи у 2006 та 2007 роках відповідач не виплачував позивачам підвищення пенсії як «дитині війни», а в 2008 році став здійснювати виплати у розмірі 10% мінімальної пенсії за віком, тобто з цього часу першої підвищеної виплати пенсії, виходячи з обєктивних обставин справи, позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач не надав суду доказів поважності причини пропуску строку позовної давності, при цьому представник відповідача наполягає на відмові у задоволенні адміністративного позову у звязку з пропущенням строку звернення до суду без поважних причину, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з пропущенням строку звернення до суду з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 16 грудня 2008 року позивачу ОСОБА_1, оскільки він 17 грудня 2009 року звернувся до Управління Пенсійного Фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області з приводу виплати надбавки до пенсії як «дитині війни».

Зважаючи на те, що суд не вправі виконувати функції субєкта владних повноважень, покладені на нього законом, а також те, що питання стосовно здійснення перерахунку та виплати пенсії відносяться до компетенції органів Пенсійного фонду України, суд визнає необхідним зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату щомісячної надбавки до пенсії ОСОБА_1за період з 17 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно,як особі, що має статус дитини війни відповідно до ст.6 ЗаконуУкраїни Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року, врахувавши при цьому, що позивачу фактично була нарахована та виплачена надбавка до пенсії, як особі зі статусом дитина війни, в наступних розмірах: квітень-червень 2008 р. по 48,10 грн.; липень-вересень 2008 р. по 48,20 грн.; жовтень-грудень 2008 р. по 49,80 грн.

Викладені судом обставини підтверджуються зібраними у справі письмовими доказами: офіційними документами позивача, які посвідчують його особу та правовий статус дитини війни, заявою ОСОБА_1 до відповідача, відповідними довідками, листами, інформацією та письмовими запереченнями Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області, а також іншими матеріалами справи.

Згідно з вимогами ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вище вимогам відповідач як субєкт владних повноважень під час судового розгляду справи не довів правомірність прийнятого ним рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин справи та вимог законодавства України, у звязку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню в обумовленому судом обсязі, у решті позову потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобовязання субєкта владних повноважень нарахувати і виплатити 30% надбавку до пенсії як дитині війни - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області щодо нарахування і виплати несплаченої щомісячної грошової надбавки до пенсії, як особі, що має статус дитини війниу розмірі 30% мінімальної пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 17 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області здійснити перерахунок і виплату щомісячної грошової надбавки до пенсії, як особі, що має статус дитини війниу розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війниОСОБА_1 за період з 17 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомиргородський районний суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Новомиргородського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2