Справа № 2-а-349/1115/2010
Суддя: Орендовський В. А.
Дата ухвалення: 2010-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-349/1115/2010
Провадження № без номера провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2010 року м. Новомиргород

Суддя Новомиргородського районного суду Кіровоградської області Орендовський В.А. у відсутності сторін та їх представників, розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про зобовязання нарахування та виплати щорічної одноразової допомоги на оздоровлення та щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня,

В С Т А Н О В И В :

До Новомиргородського районного суду надійшов вказаний адміністративний позов, згідно до якого позивач просить зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації нарахувати та виплати йому за 2010 рік недоплачену щорічну одноразову допомогу на оздоровлення, передбачену ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та недоплачену щорічну одноразову грошову допомогу, яка повинна бути виплачена до 5 травня відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» .

Відповідач посилається на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з його участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, узвязку з чим перебуває на обліку у відповідача. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ ) йому передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення; розмір мінімальної зарплати визначається на момент виплат. Вважає, що відповідач виплатив йому в 2010 році допомогу не у відповідності до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки розмір виплати склав 90 грн.

Крім того, позивач посилається на ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно до якої він має право на отримання щорічної одноразової допомоги до 5 травня в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, проте відповідач сплатив йому лише 420 грн.

Відповідач не виконав вимог вказаних законів, а письмове звернення позивача про збільшення пенсії відповідно до чинного законодавства залишив без задоволення.

Представник відповідача направив до суду заперечення на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що Управління праці та соціального захисту населення діє відповідно до чинного законодавства.

У відповідності до ст. 183-2 КАС України суд вважає можливим розглянути справу у порядку скороченого провадження за відсутності сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, зваживши доводи, викладені в позовній заяві, враховуючи письмові заперечення проти позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І-ої категорії та йому встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково через захворювання, пов'язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідними посвідченнями. У звязку з наведеним, позивач користується правами та пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. № 3551-ХІІ позивач є особою, яка належать до інвалідів війни. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни третьої групи виплачується грошова допомога у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 р. №796ХІІ щорічна допомога на оздоровлення інвалідам третьої групи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат; при цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Зі змісту ст.1 вказаного Закону не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону, більш того ст.2 Закону передбачено обовязок Кабінету Міністрів України здійснювати застосування цих норм; щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Судом встановлено, що заявнику у квітні 2010 року виплачено разову грошову допомогу за 2010 рік у розмірі 420 грн., яка виплачується кожного року до 5 травня згідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та у червні 2010 року виплачено разову допомогу на оздоровлення за 2010 рік у розмірі 90 гривень. Коли позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок вище згаданої допомоги, відповідач листом від 28.09.2010 р. відмовив у її перерахунку.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить із наступного.

Як вбачається із положень ст. 2 Закону України від 20 жовтня 2009 р. за № 1646-VI Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, законодавцем було встановлено такий розмір мінімальної заробітної плати:

з 1 листопада 2009 року 744 гривні, з 1 січня 2010 року 869 гривень, з 1 квітня 884 гривні, з 1 липня 888 гривень, з 1 жовтня 907 гривень, з 1 грудня 922 гривні.

В той же час відповідач посилається у власних запереченнях проти позову не на чинні Закони України, а на постанову Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У ч. 1 ст. 8 КАС України задекларовано, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Це означає, що адміністративний суд не повинен застосовувати положення правового акту, у тому числі закону, якщо його застосування суперечить конституційним принципам права або порушуватиме права та свободи людини і громадянина. Частина 4 ст. 9 КАС України вказує, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховної Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вишу юридичну силу.

Саме тому суд відхиляє доводи відповідача, що розмір щорічної одноразової допомоги на оздоровлення позивача відповідає вимогам чинного законодавства.

Оскільки закони не містять обмежень щодо застосування ст. 48 Закону, при вирішенні постановленого перед судом питання слід керуватись не постановами Кабінету Міністрів України, а вищевказаними Законами України.

Тому відповідач повинен був виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, обраховуючи її розмір із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Що стосується позовних вимог стосовно щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, то суд прийшов до таких висновків.

Фактично позивач отримав від відповідача у квітні 2010 року 420 грн. При виплаті щорічної допомоги до 5 травня відповідач всупереч Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної Законом на час здійснення виплати в 2010 році, керувався постановами Кабінету Міністрів України. Проте, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню положення ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Посилання відповідача на те, що він здійснював виплати грошової допомоги в межах асигнувань, передбачених Державним бюджетом на вказані цілі, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки у відповідності до ст.17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», саме на органи праці та соціального захисту населення покладено виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Законом України „Про Державний бюджет України на 2010 рік встановлено прожитковий мінімум, тобто мінімальний розмір пенсії за віком для осіб, які втратили працездатність, який з 1 квітня 2010 року складає 706 грн.

Таким чином, суд вважає, що відповідач повинен був виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2010 року в розмірі сім мінімальних пенсій за віком на момент виплати, а не 420 грн.

З урахуванням викладеного, право позивача на отримання у повному обсязі виплат у 2010 році згідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» порушено, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень КАС України:

ч. 2 ст. 11 суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять;

ст. 162 у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень протиправними і зобовязати відповідача вчинити певні дії.

Крім того, оскільки управління праці та соціального захисту населення заперечує проти адміністративного позову, згідно ст. 71 КАС України обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак, відповідачем не надано жодних доказів, що його посадовими особами вживалися будь-які дії, в тому числі щодо направлення бюджетних запитів на збільшення сум призначення виплат, проведення нарахування виплат, направлених на виконання положень Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофита Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зважаючи на те, що суд не вправі виконувати функції субєкта владних повноважень, покладені на нього законом, а також те, що питання стосовно здійснення перерахунку та виплати соціальної допомоги відносяться до компетенції органів Управління праці та соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації, суд визнає необхідним зобовязати відповідача здійснити перерахунок за 2010 рік щорічної одноразової допомоги на оздоровлення та щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 та здійснити її виплату, прийнявши до уваги розмір фактично сплачених сум.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним і обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Судові витрати за розгляд справи потрібно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.6, 19, 46, 152 Конституції України, ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст.2, 86, 159-163, 167, 183-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про зобовязання нарахування та виплати щорічної одноразової допомоги на оздоровлення та щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області з приводу нарахування і виплати в повному обсязі за 2010 рік ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення згідно до вимог ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області здійснити перерахунок і виплатув повному обсязі за 2010 рік ОСОБА_1 щорічну одноразову допомогу на оздоровлення згідно до вимог ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,з урахуванням розміру фактично сплачених сум.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомиргородський районний суд Кіровоградської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Орендовський В.А.