Справа № 1222/496/12
Суддя: Мазур М. В.
Дата ухвалення: 2012-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1222/496/12
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

25.10.2012 р. м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мазура М.В.,

при секретарі судового засідання Корабльовій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Стаханівської міської ради Луганської області до Попаснянської районної ради Луганської області, треті особи Відкрите акціонерне товариство "Стаханівський вагонобудівний завод" та Управління держкомзему в м. Стаханов Луганської області, про визнання недійсним державного акту на право користування землею,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 27.03.2012 р. надіслав на адресу Попаснянського районного суду Луганської області указаний адміністративний позов, який надійшов до суду 02.04.2012 року.

У позовній заяві позивач просив визнати дії виконавчого комітету Попаснянської районної ради народних депутатів з видачі Стахановському вагонобудівному заводу державного акта на право користування землею, серія Б № 007870, неправомірними; визнати державний акт на право користування землею серія Б № 007870, виданий 04.05.1993 р. виконавчим комітетом Попаснянської районної ради народних депутатів Стаханівському вагонобудівному заводу, недійсним; визнати запис про державну реєстрацію державного акта на право користування землею серія Б № 007870, виданого 04.05.1993 р. виконавчим комітетом Попаснянської районної ради народних депутатів Стаханівському вагонобудівному заводу (у разі її наявності), недійсним. При цьому позивач посилається на те, що про існування оспорюваного акта йому стало відомо 13.03.2012 р., коли до ради надійшла позовна заява ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" від 02.03.2012 р. № 2239 про визнання рішення недійсним, визнання права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, на думку позивача, він не порушив строки позовної давності (а.с. 2-8). Крім того, у досліджених у судовому засіданні письмових поясненнях позивача (а.с. 42-43) останній також послався на те, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України 2003 року (в редакції, чинній до прийняття Закону України від 20.12.2011 р. № 4176-VI) позовна давність на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. На думку позивача, це правило має бути застосовано в даній справі з огляду на положення пп. 3 п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 4176-VІ.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні представником третьої особи ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв'язку із тим, що він поданий після закінчення строків, установлених законом. Зокрема, представник третьої особи посилався на те, що Стахановській міській раді в Луганській області вже в травні 1993 році було відомо про дії Попаснянської районної гади Луганської області щодо видачі Стахановському вагонобудівному заводу Державного акту на право постійного користування землею, а також відомо про факт існування Державного акта серія Б № 007870 від 04.05.1993 р., отже саме з цього часу розпочато відлік строку позовної давності. З аналізу норм законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (травень 1993 року) чітко вбачається, що відповідної вимоги, на які позовна давність не поширюється, положеннями ст. 83 ЦК УРСР не було встановлено. Відтак, позовна давність в спірних правовідносинах, які виникли в травні 1993 року для захисту права за позовом особи, право якої порушено, визначалась на загальних підставах, та відповідно до ст. 71 ЦК УРСР становила три роки. Встановлений ст. 71 ЦК УРСР строк для пред'явлення позову з вимогами, що становлять предмет спору у даній справі, сплинув ще в травні 1996 року, тобто до набрання чинності ЦК України, який є чинним сьогодні. Жодних поважних причин пропуску встановленого ст. 71 ЦК УРСР строку позовної давності, а саме, обставин, які були об'єктивно непереборними та не залежали від волевиявлення сторін та пов'язані з дійсними перешкодами чи труднощами при зверненні до суду Позивачем не наведено. Як передбачено п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом. З огляду існуючих обставин, враховуючи вимоги, що визначені п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України норма, яка встановлена п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України 2003 року (до її виключення Законом України №4176-VІ) на спірні правовідносини не поширюється. Крім того, положення пп. 3 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 4176-VІ також не були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, отже застосуванню не підлягають.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання, заявлене представником третьої особи ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод", та надав аналогічні пояснення.

Представник третьої особи Управління держкомзему в м. Стаханов Луганської області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, заперечень по суті позову не має.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, вивчивши клопотання, подане представником третьої особи ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод", суд вважає за необхідне його задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд звертає увагу на те, що позивач оскаржує державний акт на право користування землею серія Б № 007870, виданий 04.05.1993 р., а також дії відповідача щодо його видачі. З огляду на це, суд має встановити, коли позивачу стало відомо про існування указаного акту. Вирішуючи це питання, суд виходить з наступного.

У матеріалах справі є копії двох екземплярів державного акту на право користування землею серія Б № 007870, на одному з яких поставлені підписи Представника Президента України в Попаснянському районі ОСОБА_1 та начальника відділу земельних ресурсів державної адміністрації Попаснянського району ОСОБА_2 (а.с. 10), а на іншому підписи Представника Президента України в Попаснянському районі ОСОБА_1, начальника відділу земельних ресурсів державної адміністрації Попаснянського району ОСОБА_2, а також Головою виконавчого комітету Стахановської міської ради народних депутатів ОСОБА_3 та представником комітету із земельних ресурсів міста ОСОБА_4 Опарою (а.с. 140).

Цей факт, між іншим, встановлено рішенням Господарського суду Луганської області від 14.05.2012 р. по справі № 8н/5014/561/2012 (а.с. 143-149), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.07.2012 р. та постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2012 р. Зокрема, цим рішенням Господарський суд Луганської області припинив провадження у справі в частині позову ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" до Стаханівської міської ради про визнання за ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" права постійного користування земельною ділянкою площею 31,98 га, якою ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" користується на підставі державного акту на право користування землею серія Б № 007870 від 04.05.1993 р., на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (за відсутності предмета спору).

Відповідно до листа ДП "Луганський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" в 1993 році дійсно було виготовлено два примірники Державного акту на право користування земельною ділянкою на бланках серії Б № 007870 (а.с. 33). Таким чином, Голова виконавчого комітету Стахановської міської ради народних депутатів ОСОБА_3 та представник комітету із земельних ресурсів міста ОСОБА_4 Опара підписали один примірник державного акту, а інший ні.

Суд також зважує на те, що ч. 1 і ч. 2 ст. 23 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" № 533-XII від 7 грудня 1990 року, який діяв на момент виникнення спірних відносин, було визначено наступне:

"Голова сільської, селищної, міської Ради народних депутатів є найвищою посадовою особою відповідно сільради, селища, міста (крім міст Києва і Севастополя).

Голова сільської, селищної, міської (крім міських міст Києва і Севастополя) Ради народних депутатів обирається населенням відповідної території прямим таємним голосуванням на строк повноважень Ради і є одночасно головою виконавчого органу місцевого самоврядування (главою місцевої адміністрації)".

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 відповідно до закону, що діяв на той момент, був одночасно Головою виконавчого комітету Стахановської міської ради народних депутатів і Головою Стахановської міської ради народних депутатів. А тому наявність його підпису на одному з примірників державного акту на право користування землею серія Б № 007870, означає, що про існування цього акту позивачу стало відомо в момент його видачі, тобто 04.05.1993 р.

Суд також бере до уваги те, що в справі є рішення виконавчого комітету Стахановської міської ради народних депутатів від 20.04.1993 р., яке було прийнято на підставі рішення Х-ї сесії міської ради народних депутатів 21-го скликання "Про передачу частини повноважень виконкому міської ради народних депутатів з питань регулювання земельних відносин", та відповідно до якого попереднику ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" було передано в постійне користування земельну ділянку площею 31,98 га під існуючою територією заводу (а.с. 158, 159). Разом із тим, межі існуючої на той момент території заводу були визначені набагато раніше розпорядженнями Ради Міністрів УРСР № 1003-0131 від 02.07.1962 р., № 774 від 12.07.1969 р., № 1488-р від 27.12.1967 р., № 307-р від 25.04.1972 р. та рішеннями виконкому Луганської обласної ради депутатів трудящих № 8 від 21.02.1966 р. і № 195 від 06.05.1969 р.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що позивачу було відомо про існування Державного акту на право користування землею серія Б № 007870 з моменту його видачі, а саме з 04.05.1993 р.

Відповідно до ч 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Суд погоджується із доводами представника третьої особи про те, що в даному випадку слід застосовувати положення ст.ст. 71, 83 Цивільного кодексу України 1963 року, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а тому строк звернення до суду щодо цих правовідносин сплинув у травні 1996 року. Позивачем не було надано жодних переконливих доказів чи доводів того, що причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

Правові наслідки пропуску строку звернення до суду передбачені положенням частини першої статті 100 КАС України, згідно якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Відповідно до ч. 2 ст. 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 99. ст. 100 КАС України,-

У Х В А Л И В :

Клопотання представника третьої особи ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" задовольнити.

Залишити без розгляду адміністративний позов Стаханівської міської ради Луганської області до Попаснянської районної ради Луганської області, треті особи Відкрите акціонерне товариство "Стаханівський вагонобудівний завод" та Управління держкомзему в м. Стаханов Луганської області, про визнання недійсним державного акту на право користування землею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя М.В. Мазур