Справа № 817/1839/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1839/14

15 вересня 2015 року 11год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 Україна"

до Головного управління Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_4 Україна (по тексту постанови ТзОВ ОСОБА_4 Україна ) звернулося до суду з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Міндоходів у Рівненській області №000006/22-05, №000007/22-05 від 19.06.2014.

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

Вказує, що всупереч приписів Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платниками податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України за №1236 від 28.11.2012 р. до оспорюваних у справі рішень не було додано розрахунку податкового зобовязання та штрафних (фінансових) санкцій з наведенням в ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку) відповідного звітного періоду. Зазначає, що висновки акта перевірки, покладені в основу оспорюваних у справі рішень є протиправними та не відповідають реальним обставинам справи.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю, з підстав викладених у позовній заяві та долучених до матеріалів справи додаткових пояснень (а.с. 48-53, т. 4) просили позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача позов заперечив у повному обсязі. Пояснив, що розрахована сума грошового зобов'язання щодо податкових зобов'язань з податків, що підлягають сплаті до бюджету, визначена контролюючим органом відповідно до положень підпункту 54.3 .2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. (із змінами і доповненнями), у сумі 27038,68 грн., в тому числі в тому числі: ввізне мито 3185, 23 грн. та податок на додану вартість - 23853,45 грн., підлягає погашенню платником податків відповідно до вимог податкового законодавства. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом, Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_4 Україна вимог законодавства України з питань державної митної справи, в тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року.

У результаті проведеної перевірки виявлено порушення позивачем вимог законодавства України з питань державної митної справи у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, встановлено порушення законодавства України з питань державної митної справи, а саме, порушення вимог статей 81, 259, 260, 261, 262, 264, 267 Митного кодексу України від 11.07.2002 №92-ІV, статей 49, частини 1 статті 51, 52, 53, п. 10, п. 21 ст. 58, частини 1 статті 257, 289 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (із змінами та доповненнями), пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 р. (зі змінами та доповненнями), внаслідок заявлення декларантом неповних відомостей щодо складових митної вартості імпортованих товарів, та документально не підтверджених заявлених до митного оформлення відомостей про складові митної вартості оцінюваних товарів, призвело до заниження бази оподаткування товарів, та, як наслідок, до несвоєчасного, недостовірного та неповного нарахування та сплати митних платежів, що справляються у разі ввезення товарів на митну територію України, та визначення додаткових податкових зобов'язань у сумі 27038,68 грн., в тому числі в тому числі: ввізне мито - 3185,23 грн. (код платежу 15010100); податок на додану вартість (дані - ПДВ) - 23853,45 грн. (код платежу 14010300).

При цьому, розрахована сума грошового зобов'язання щодо податкових зобов'язань з податків, що підлягають сплаті до бюджету, визначена контролюючим органом відповідно до положень підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. (із змінами і доповненнями), у сумі 27038,68 грн., в тому числі в тому числі: ввізне мито 3185, 23 грн. (код платежу 15010100); податок на додану вартість (ПДВ) - 23853,45 грн. (код платежу - 14010300), підлягає погашенню платником податків відповідно до вимог податкового законодавства.

На підставі виявлених порушень складено акт № 0008/4/17-00-22-05/НОМЕР_1 від 06.06.2014 року та винесено податкові повідомлення-рішення:

· від 19.06.2014.№000006/22-05, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, увезених на територію України субєктами підприємницької діяльності в розмірі 35 780, 18 грн., з яких 23 853, 45 грн. основного платежу та 11 926, 73 грн. штрафних санкцій;

· від 19.06.2014.№000007/22-05, яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем: мито на товари, що ввозяться (пересилаються) на територію України субєктами підприємницької діяльності в розмірі 3 981, 54 грн., з яких 3185, 23 грн. основного платежу та 796, 31 грн. штрафних санкцій.

У ході розгляду справи встановлено, що за митними деклараціями: від 29.03.2012р. №204050001/2012/040946, від 22.06.2012р. №204050001/2012/042094; від 13.07.2012р. №204050001/2012/042322; від 20.08.2012 №204050001/2012/042755; від 20.09.2012 №204050001/2012/043005, від 14.06.2012р. №204050001/2012/042017, від 10.07.2012p. №204050001/2012/042292, від 13.08.2012р. №204050001/2012/042637; від 13.08.2012р. №204050001/2012/042639; від 31.08.2012р. №204050001/2012/042847; від 26.09.2012 p. №204050001/2012/043079, від 08.10.2012р. №204050001/2012/043187; від 12.10.2012р. №204050001/2012/043235; 16.10.2012 p. №204050001/2012/043258; від14.09.2012р. №204050001/2012/042969; від 03.10.2012р. №204050001/2012/043142, від 19.09.2012р. №204050001/2012/042997, від 12.09.2012р. №204050001/2012/042946, від 20.09.2012р. №204050001/2012/043008, від 25.09.2012р. №204050001/2012/043069; від 12.10.2012р. №204050001/2012/043236; від 22.10.2012р. №204050001/2012/043331; від 02.11.2012р. №204050001/2012/043481; від 14.11.2012р.№204050001/2012/043606; від 19.11.2012р. №204050001/2012/043662; від 19.11.2012р. №204050001/2012/043663, від 17.10.2012 р. № /2012/043276; від 19.10.2012р. №204050001/2012/043316; від 19.10.2012р. №204050001/2012/043317; від 23.10.2012р. №204050001/2012/0433349; від 29.10.2012р. №20405000-1/2012/043425; від 31.10.2012р., №204050001/2012/043461; від 03.11.2012 №204050001/2012/043591; від 14.11.2012р. №204050001/2012/043605; від 21.11.2012 №204050001/2012/043698, від 27.11.2012р. №204050001/2012/043752; від 18.12.2012р. №204050001/5; від 18.12.2012р. №204050001/2012/043947; від 18.12.2012р. №204050001/2012/045948, від 24.04.2013р. №204050001/2013/005377, від 23.04.2013р. №204050001/2013/005329, від 23.01.2013р. №204050001/2013/040136, від 12.11.2013р. №204050001/2013/017776, від 10.09.2012p. № 204050001/2013/013278, від 30.10.2013р. №204050001/2013/016859, від 20.06.2013р. №204050001/2013/008456, від 30.07.2013 №204050001/2013/010633, від 08.08.2013p. № 040,50001/2013/011200, від 20.08.2013 № 204050001/2013/011962, від 14.10.2013 №204050001/2013/015566; від 09.10.2013, від 09.10.2013 №204050001/2013/015256, від 11.06.2013 №204050001/2013/007862, від 03.12.2013р. №204050001/2013/019284, від 27.08.2013р. №204050001/2013/012245; від 10.05.2012 №204050001/2012/041616; від 23.05.2013 № 204050001/2013/006226; від 27.02.2012 № 204050001/2012/040350; від 05.03.2012 р. №204050001/2012/040459,- внаслідок заявлення декларантом неповних відомостей щодо складових митної вартості імпортованих товарів та відсутності документально підтвердженої інформації про розподіл загальної суми понесених транспортних, транспортно-експедиційних витрат за межами митної території України та по території України, не підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку відомості щодо витрат на доставку оцінюваних товарів, заявлені декларантом в МД та ДМВ.

Тим самим, за результатами перевірки відповідачем встановлено факт заниження митної вартості товарів внаслідок заявлення декларантом до митного оформлення відомостей, які не підтверджені документально, а саме - неповних щодо складових митної її вартості товарів за МД в розмірі - 116 089,55 грн.

З такими висновками Головного управління Міндоходів у Рівненській області суд не погоджується з врахуванням наступного.

Відносини, пов'язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 року).

Частиною першою ст. 264 Митного кодексу України визначено, що заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 190.1 ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України № 4495-VI подаються транспортні (перевізні) документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

З врахуванням вказаних приписів чинного законодавства, судом береться до уваги висновок судово-економічної експертизи Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за №7759 від 30.06.2015 року.

У результаті проведених експертом досліджень констатовано, що згідно наданих митних декларацій, в яких задекларована митна вартість товарів, імпортованих позивачем за період з 01.01.2010 по 31.12.2013 рр., в т.ч. вартість транспортних послуг по перевезенню у міжнародному сполученні товарів, вартість останніх становить 245973, 97 грн.

Крім того, у ході проведеного експертного дослідження актів здачі-приймання робіт (послуг) встановлено документальне підтвердження здійснення перевізниками господарських операцій з надання послуг з перевезення товарів, імпортованих ТзОВ ОСОБА_4 Україна позивачем за період з 01.01.2010 по 31.12.2013 рр. загальною вартістю 380 200, 00 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 1ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Як зазначено у ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно з п. 1.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №88), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до п. 2.1 Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Як зазначено у п. 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Досліджені судом наявні в матеріалах справи первинні документи, що стосуються господарської діяльності позивача з його контрагентами складені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, суд бере до уваги той факт, що згідно поданих довідок, рахунків-фактур, долучених до актів здачі-прийняття робіт (актів надання послуг), вартість наданих послуг, з перевезення товарів, імпортованих ТзОВ «ОСОБА_4 Україна» за період з 01.01.2010 по 31.12.2013, становить 373200,00 грн., в тому числі: за межами території України - 239 212,50 грн.; по території України - 133987,50 грн.

Розбіжність між даними актів здачі-прийняття робіт (актів надання послуг) та вищевказаних довідок з розподілу вартості послуг щодо вартості наданих послуг з перевезення товарів, імпортованих ТзОВ «ОСОБА_4 Україна» за період березень 2012 - грудень 2013, становить 7000,00 грн., у звязку з відсутністю довідки щодо розподілу вартості послуг з перевезення товарів за межами території України та по території України до акта №КР-000084 від 13.11.2012 р.

Тим самим, суд встановлено документальне підтвердження вартості послуг з перевезення товарів за межами території України, імпортованих ТзОВ «ОСОБА_4 Україна», яка включається до складових митної вартості оцінюваних товарів та піддається обчисленню за період з 01.01.2010 по 31.12.2013, в сумі 246 2112, 50 грн. (239 212,50 грн.+ 7000,00 грн.); по території України така вартість становить 133 987, 50 грн.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження також у висновку судово-економічної експертизи Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за №7759 від 30.06.2015 року.

Згідно вказаного висновку документально підтверджується:

· вартість наданих послуг, з перевезення товарів за межами території України, імпортованих ТзОВ «ОСОБА_4 Україна», яка включається до складових митної вартості оцінюваних товарів та піддається обчисленню, за період з 01.01.2010 по 31.12.2013, в сумі 246212,5 грн. (239 212.50 + 7000.00);

· вартість послуг, з перевезення товарів по території України, імпортованих ТзОВ «ОСОБА_4 Україна», яка не включається до складових митної вартості, оцінюваних товарів та піддається обчисленню, за період з 01.01.2010 по 31.12.2013, в сумі 133 987, 50 грн.

З огляду на вказані обставини, висновки покладені в основу акта перевірки №0008/4/17-00-22-05/НОМЕР_1 від 06.06.2014 року та, як наслідок винесені оспорювані податкові повідомлення-рішення є протиправними, а рішення контролюючого органу підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Крім того, на думку суду заслуговують на увагу покликання позивача на порушення порядку надсилання оспорюваних у справі рішень.

Так, у відповідності до п. 2.4 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платниками податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України за №1236 від 28.11.2012 р. до оспорюваних у справі рішень не було додано розрахунку податкового зобовязання та штрафних (фінансових) санкцій з наведенням в ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку) відповідного звітного періоду. Жодних доказів, які свідчили б про направлення контролюючим органом платнику податків всіх необхідних документів згідно вказаного Порядку надано суду не було.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які знаходяться у матеріалах справи, та не може ґрунтуватися припущеннями, крім цього, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи та наданих представниками позивача письмових доказів, з огляду на норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 Україна" всі здійснені документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень в сумі 4087, 62 грн., в тому числі судовий збір у розмірі 397, 62 грн. та витрати на проведення судової економічної експертизи в розмірі 3690, 00 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Міндоходів у Рівненській області №000006/22-05, №000007/22-05 від 19.06.2014.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 Україна" всі здійснені документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень в сумі 4087, 62 грн., в тому числі судовий збір у розмірі 397, 62 грн. та витрати на проведення судової економічної експертизи в розмірі 3690, 00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.