Справа № 804/17830/14
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2015 рокусправа № 804/17830/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Дадим Ю.М. Кругового О.О. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: не зявився,

відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року

у справі № 804/17830/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмайстер»

до Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмайстер» звернулося у Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15 вересня 2014 року № НОМЕР_1, яким застосовано пеню в розмірі 5069,71 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Західно-Донбаська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Західно-Донбаською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів в Дніпропетровській області, на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмайстер» з питань дотримання вимог валютного законодавства під час виконання контракту від 04 березня 2014 року № 01/04032014-ІМ з нерезидентом компанією «ІМАС Sp.Z.o.o м. Ченстохова» (Польща) за період з 04 березня 2014 року по 24 липня 2014 року, за результатами якої складено акт від 26 серпня 2014 року № 193/04-10-22-01-33892810.

Перевіркою встановлено порушення статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (зі змінами та доповненнями) в частині порушення законодавчо встановлених термінів поставки імпортного товару на суму 52933,00 євро.

На підставі акту перевірки від 26 серпня 2014 року Західно-Донбаською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів в Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення від 15 вересня 2014 року № НОМЕР_1, яким нараховано суму грошового зобовязання за платежем: пеня за порушення термінів в розрахунках у сфері ЗЕД, невиконання зобовязання та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 5096,71 грн.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмайстер» та «ІМАС Sp.Z.o.o м. Ченстохова» укладено контракт від 04 березня 2014 року № 01/04032014-ІМ, предметом якого є постачання верстата для порізки, свердління та фрезерування деталей моделі SТЕМАS 01 СLF, комплектація якого відповідає Додатку № 1 та Додатку № 2. На виконання пункту 3.1 контракту «ІМАС Sp.Z.o.o м. Ченстохова» виставлений рахунок від 18 березня 2014 року на загальну суму 187422,00 євро, який частково сплачений 19 березня 2014 року на суму 52933,00 євро та 04 червня 2014 року на суму 115509,00 євро. На виконання умов контракту контрагент позивача поставив товар, який перетнув кордон 17 червня 2014 року, а товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмайстер» отримало його 19 червня 2014 року, про що свідчить відмітка на вантажній митній декларації.

Відповідно до абзаців 1, 4 статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Пунктами 1 Постанови Національного банку України від 14 листопада 2013 року № 453 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обовязкового продажу надходжень в іноземній валюті» та Постанови Національного банку України від 12 травня 2014 року № 270 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обовязкового продажу надходжень в іноземній валюті» (що діяли в період виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Таким чином, в даному випадку слід користуватися строками, затвердженими Постановами Правління Національного банку України.

Листом Державної податкової адміністрації України від 18 лютого 2002 року № 2868/7/23-5317 «Щодо визначення дати імпорту товарів, що застосовується при проведенні перевірок дотримання вимог валютного законодавства» визначено, що для практичного застосування статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР датою імпорту слід вважати дату надходження товару на митну територію України, фактичного перетину ним митного кордону України, що підтверджується проставленням відбитку штампа на СМR, товаросупровідних документах, що означає початок перебування товару під митним контролем, але при обовязковій наявності ВМД, оформленої відповідно до вимог пункту 8 Положення про вантажну митну декларацію, яка засвідчує завершення митного контролю і надання митницею дозволу на розпорядження без митного контролю на митній території України або за її межами товарами, пропущеними через митний кордон України.

Відповідно до статті 10 Митного кодексу України, межі митної території України є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном України, крім меж штучних островів, установок і споруд, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України. Межі території зазначених островів, установок і споруд становлять митний кордон України.

Згідно з статтею 3 Митного кодексу України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України. У разі якщо законодавством України передбачена можливість виконання митних формальностей без подання митної декларації, застосовуються норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день виконання таких формальностей. Норми законів України, які помякшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають. У разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обовязків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Митного кодексу України встановлено, що ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України це сукупність дій, повязаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що ввезення в Україну товару, що підлягає митному оформленню митними органами з метою забезпечення митного контролю та для застосування засобів державного регулювання ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через територію України, неможливо без його фактичного переміщення через митний кордон України, тобто поняття «перетину товаром митного кордону України» збігається із «переміщенням товару через митний кордон України - ввезенням товару в Україну», підставою для якого в режимі імпорту є наявність на товар товаросупровідного документу, на якому проставляється відбиток штампу «під митним контролем» з відповідною датою, та який підтверджує факт і дату перетину товаром митного кордону.

При цьому, «перетин товаром митного кордону України», який засвідчується відбитком штампу «під митним контролем» з відповідною датою, не можна ототожнювати з «пропуском товарів через митний кордон України», який здійснюється виключно після завершення митного оформлення в тому обсязі, який відповідає меті його переміщення через митний кордон України і який підтверджується оформленою вантажною митною декларацією.

Отже, імпортний товар вважається таким, що ввезений на митну територію України з моменту перетину митного (державного) кордону України, а не з моменту оформлення вантажної митної декларації.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що перебування під митним контролем товарів неможливе без їх фактичного ввезення на територію України і при цьому первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України, основою для якого в режимі імпорту є наявність на вантаж товаросупровідного документа, на якому проставлено відтиск штампу «під митним контролем» з відповідною датою, який засвідчує факт і дату перетину митного кордону України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» імпортом вважається купівля українськими субєктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних субєктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

У постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року визначено, що моментом здійснення імпорту відповідно до абзацу 38 статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця. Таким чином, моментом вчинення імпортної операції, зокрема моментом поставки товару за такою операцією, для застосування статей 2, 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є момент фактичного перетину імпортованим товаром митного кордону України.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відмітки у CMR датою імпорту за контрактом від 04 березня 2014 року № 01/01032014-ІМ є 17 червня 2014 року, а саме дата надходження товару на Львівську митницю.

Отже, товар перетнув кордон на 90 день після його оплати, відповідно до норм чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмайстер».

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: О.О. Круговий