Справа № 22-а-27258/11
Суддя: Воробйова Н. С.
Дата ухвалення: 2011-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду

Київської області у складі:

головуючого: судді Воробйової Н.С.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Семенцова Ю.В.

розглянула в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області

справу за апеляційною скаргою управління соціального захисту населення Білоцерківської

райдержадміністрації Київській області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області від 4 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Білоцерківської райдержадміністрації Київській

області про зобовязання проведення доплати грошової допомоги на оздоровлення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Білоцерківського міськрайонного

суду Київської області з вказаним позовом. Посилався на те, що він являється інвалідом другої групи

по захворюванню, спричинену наслідками Чорнобильської катастрофи і відповідно до ст. 48 Закону

України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних

плат за 2009 рік, виплата якої покладається на органи соціального захисту, яким є відповідач і який

порушує вказані вимоги Закону.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 жовтня 2010 року позов

задоволено.

Визнано відмову управління соціального захисту населення Білоцерківської

райдержадміністрації Київській області щодо перерахунку одноразової грошової допомоги на

оздоровлення за 2009 рік ОСОБА_1 виходячи з розміру мінімальної заробітної плати

неправомірною. Зобовязано відповідача здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1

4225 грн. недоотриманої суми одноразової грошової допомоги за 2009 рік.

В апеляційній скарзі управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради

Київської області просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у

задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія

суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам

другої групи - пять мінімальних заробітних плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається

на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх

проживання органами соціального захисту населення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у

спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується

Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно

до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи

Зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією

законами України.

Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаною вище постановою Кабінету Міністрів

України, суперечить вимогам ст.48 Закону та іншим нормам Законів.

Зазначена допомога на оздоровлення виплачується управлінням соцзахисту населення в тих

розмірах, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року за № 562

"Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи" за 2009 рік.

Судом встановлено, що відповідачем виплата щорічної допомоги на оздоровлення позивачу

проведена за 2009 рік в розмірі 120 грн. (24 лютого 2010 року, аркуш справи 4).

Ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України

визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування

цих видатків.

Але законами про Державний бюджет України на відповідні роки розмір вказаної допомоги не

визначений, як наприклад, розмір одноразової грошової допомоги ветеранам війни, на яких

поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Крім того, ст.62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" надає Кабінет Міністрів право визначати порядок

застосування цього Закону, але не делегує йому повноважень щодо визначення розміру допомоги на

оздоровлення, встановленої цим Законом.

Відповідно до ст.71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які ^страждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не може призупинятися іншими

законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Слід зазначити, що п.28 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та

про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені зміни до ст.48 Закону України

"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",

якими було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах,

встановлених Кабінетом Міністрів України.

Але за рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10-рп визнано

неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та

про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в т.ч. п.28 розділу 2 цього Закону, яким

було внесено вказані вище зміни до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,

які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не

може бути оскаржене.

Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними

актами, то суд обґрунтовано вважав, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню

саме положення ст.48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи" та положення зазначених вище Законів про встановлення розміру

мінімальної заробітної плати, а не постанови Кабінету Міністрів України.

Разом з цим, визначені постановою Кабінету Міністрів № 836 розміри щорічної допомоги на

оздоровлення залишалися тривалий час незмінними, хоча розмір мінімальної заробітної плати

неодноразово змінювався, а з 2005 року постановою Кабінету Міністрів № 562 розмір цієї допомоги

був змінений, але всупереч ст.48 Закону він також визначений у твердій грошовій сумі, не

змінювався цей розмір Кабінетом Міністрів України і на 2009 рік.

Крім того, відсутність належного фінансування виплат, передбачених Законом України "Про

статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не

може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Судом враховуються також ті обставини, що виплату вказаної допомоги позивачу за 2009 рік в

розмірі по 120 грн. було проведено 24 лютого 2010 року, про що вказано вище в постанові, а за ст.152

Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані

неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення

про їх неконституційність, тобто, в даному випадку з 22 травня 2008 року.

Отже, враховуючи наведене, управління соцзахисту населення повинно було виплачувати позивачу

щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент

виплати.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції ~ частині

задоволення позовних вимог щодо стягнення конкретної суми в розмірі 4225 грн., як рІЗь^ЦЮ між

фактично виплаченою сумою та належною сумою відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2009 рік,

оскільки суд не вправі визначати розмір грошової суми, яку належить нарахувати та виплатити

позивачу, в звязку з тим, що вчинення цієї дії є виключною компетенцією тільки управління

соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області.

З урахуванням наведеного вище, колегія суд дів дійшла висновку про часткове скасування рішення

суду від 4 жовтня 2010 року та винесення нової постанови.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Білоцерківської

райдержадміністрацїї Київській області задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 жовтня 2010 року в

частині зобовязання управління соціального захисту населення Білоцерківської

райдержадміністрації Київській області виплатити ОСОБА_1 4225 грн. за

2009 рік скасувати та постановити в цій частині нову постанову.

Відмовиш у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління

соціального захисту населення Білоцерківської райдержадміністрації Київській області в

частині зобов'язання управління соціального захисту населення Білоцерківської

райдержадміністрації Київській області виплатити ОСОБА_1 4225 грн. за

2009 рік.

В іншій частині рішення Білоцерківського міського суду Київської області від 4 жовтня 2010

року залишиш без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в

касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після

набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: