Справа № 2а-17179/10/2670
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 лютого 2011 року 09:44 № 2а-17179/10/2670

За позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва
проскасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15.11.2010 №/0 та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.11.2010 № /0
Суддя: Вовк П.В.

Секретар судового засідання: Лехіцька Т.І.

Представники:

від позивачаОСОБА_1 ОСОБА_2 довіреність від 30.12.2010
від відповідачаОСОБА_3В, довіреність № 9/10-021, від 10.01.2011

На підставі ч. 3 ст. 160 КАСУ в судовому засіданні 08.02.2011 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст складено і підписано 11.02.2011.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_4 (надалі позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15.11.2010 № /0 та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.11.2010 № /0.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2010 відкрито провадження в адміністративній справі № 2а-17179/10/2670.

Позивач позов підтримує та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позовні вимоги мотивовані тим, що за наслідками проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Святошинському районі міста Києва було складено акт, яким встановлено неналежне ведення позивачем ОСОБА_5 обліку доходів і витрат та не утримання та не перерахування податку з доходів фізичних осіб. На підставі акту перевірки винесено рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15.11.2010 № /0 та податкове повідомлення-рішення від 16.11.2010 № /0, які на думку позивача є протиправними, та такими, що підлягають скасуванню.

Державна податкова інспекція у Святошинському районі міста Києва проти позову заперечує, просить суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі, оскільки рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15.11.2010 № /0 та податкове повідомлення-рішення від 16.11.2010 № /0 винесені на підставі та в межах чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії «АЕ»№ 083182.

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі міста Києва (надалі відповідач) було проведено перевірку, за наслідками якої складено акт від 03.11.2010 № 896/17-40/НОМЕР_1 (надалі акт перевірки), яким встановлено неналежне ведення позивачем ОСОБА_5 обліку доходів і витрат та не нарахування, не утримання та не перерахування податку з доходів фізичних осіб.

Позивач акт перевірки підписала без зауважень.

На підставі акту перевірки винесено рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15.11.2010 № /0 та податкове повідомлення-рішення від 16.11.2010 № /0.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАСУ) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо обліку позивачем товару за місцем реалізації судом встановлено наступне.

Пунктом дванадцятим ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (надалі Закон № 265/95-ВР), суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею шостою Закону № 265/95-ВР встановлено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

При цьому, відповідно до пункту 6 статті 9 Закону № 265/95-ВР реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтв про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продажу підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику.

В свою чергу, згідно з пунктами 1 та 5 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269, визначено, що книга обліку доходів витрат (далі - книга) ведеться суб'єктами підприємницької діяльності фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством.

Отже, законодавством покладений обовязок на фізичних осіб-підприємців вести ОСОБА_5 обліку доходів витрат.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 29.10.1999 № 599 «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі»(ч. 8) встановлено, що для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде ОСОБА_5 обліку доходів і витрат згідно із додатком № 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий доход».

Таким чином, графа «3»«Витрати на виробництво продукції»ОСОБА_5 обліку доходів і витрат підлягає обовязковому заповненню.

Статтею 21 Закону № 265/95-ВР встановлено, що до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неналежний облік позивачем, згідно акту перевірки встановлений у розмірі 244000,00 грн., - відповідно розмір штрафних санкцій 488000,00 грн.

Отже, відповідачем правомірно встановлено порушення позивачем вимог Закону № 265/95-ВР та правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції.

Щодо не нарахування, не утримання та не перерахування позивачем податку з доходів фізичних осіб судом встановлено наступне.

Пунктом 8.1.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV (надалі Закон № 889-IV) встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Пунктом 19.2 «а» Закону № 889-IV передбачено, що особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Судом встановлено, що 19.10.2010, згідно наданих позивачем документів, відповідачем було встановлено не нарахування, не утримання та не перерахування позивачем до державного бюджету податку з доходів фізичних осіб, що підтверджується довідкою від 19.10.2010, яку позивач підписала зазначивши «заперечень до довідки не маю».

Згідно письмових пояснень старшого державного податкового ревізора інспектора Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва ОСОБА_6, після закінчення перевірки всі документи були повернуті позивачу.

У звязку з цим, твердження позивача про безпідставність винесення відповідачем податкового повідомлення рішення у звязку з відсутністю документів, на підставі яких було встановлено не нарахування, не утримання та не перерахування позивачем податку з доходів фізичних осіб, суд не бере до уваги.

Акт перевірки, позивач теж підписала без зауважень та заперечень, таким чином погодилась з встановленими правопорушеннями.

Відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення за не нарахування, не утримання та не перерахування позивачем до державного бюджету податку з доходів фізичних осіб, який позивач підписала.

Крім того, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкове повідомлення рішення позивач в адміністративному порядку не оскаржувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем доведено правомірність винесеного рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15.11.2010 № /0 та податкового повідомлення-рішення від 16.11.2010 № /0.

Враховуючи викладені обставини, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до вищезазначеного, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 158-163 КАСУ, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в порядку передбаченому ст. ст. 185-187 КАСУ.

Суддя П.В. Вовк