Справа № 2-а-418/2010
Суддя: Гольша О. А.
Дата ухвалення: 2010-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вільшанський районний суд Кіровоградської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2а-418

2010 рік

13 травня 2010 року смт. Вільшанка

Суддя Вільшанського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом прокурора Вільшанського району Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Вільшанському районі Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобовязання проведення перерахунку пенсії,

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду у Вільшанському районі Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобовязання проведення перерахунку пенсії, посилаючись на те, що ОСОБА_2 являється «Дитиною війни» та відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», рішень Конституційного суду України № 6-рп від 09.07.2007р. та № 10-рп від 22.05.2008р. повинна отримувати щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, хоча їй така допомога в 2007р. не виплачувалась взагалі, а з 2008р. виплачується у розмірі 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, замість належних 30 % мінімальної пенсії за віком або прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, перед ОСОБА_2. виникла недоплачена відповідачем соціальна допомога.

Прокурор вказує, що ОСОБА_2 людина похилого віку, юридично не обізнана, про порушення своїх прав дізналася лише нещодавно, з чим і звернулась до прокуратури, а тому вважає, що річний строк звернення до адміністративного суду пропущений з поважних причин.

У звязку з наведеним прокурор просить відновити пропущений строк для звернення до суду з захистом порушених прав, свобод та інтересів, визнати протиправною бездіяльність відповідача у недоплатах до пенсії ОСОБА_2 щомісячних надбавок передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязати відповідача нарахувати на її користь недоплачену як «Дитині війни» щомісячну державну соціальну допомогу за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2008р. та з 22.05.2008р. по день подачі позовної заяви до суду.

Управління Пенсійного фонду України у Вільшанському районі Кіровоградської області надало суду заперечення на адміністративний позов в якому, посилаючись на Закон України № 3235-ІV від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зазначає, що дію ст. 6 Закону України № 2195 від 18.11.2004 року «Про соціальний захист дітей війни» призупинено, а Конституційний Суд України своїм рішенням від 09.07.2007 року визнав неконституційною лише норму Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» щодо призупинення дії ст. 6 зазначеного Закону. Статтею 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», встановлено, що в 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується громадянам, що визнані інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Але рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп було визнане таким, що не відповідає Конституції України положення статті 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік». Управління Пенсійного фонду України у Вільшанському районі вважає, що законодавством України не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини для підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», так як ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності достатнього страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначеного Законом. Проте, в ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений на рівні прожиткового мінімуму застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. В 2008р. дітям війни відповідно до вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2008 року до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вважає, що в УПФ України відсутні правові підстави щодо проведення перерахунку та виплати ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни.

Прокурор, належним чином повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання, в якому просить справу слухати в письмовому провадженні без участі представника прокуратури.

ОСОБА_2 належним чином повідомленай про час, місце і дату розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність в письмовому провадженні.

Представник відповідача в особі начальника управління Пенсійного фонду України в Вільшанському районі Кіровоградської області ОСОБА_3 позов не визнав з підстав, зазначених в запереченні, просить справу слухати в письмовому провадженні у відсутність представника управління Пенсійного фонду України у Вільшанському районі, в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 122 КАС України, суд в звязку з клопотаннями осіб, які беруть участь у справі, здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Приписами ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що дитина війни, це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років.

В ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», № 2195-ІV від 18.11.2004р. (зі змінами), зазначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Особа, в інтересах якої прокурор звернувся до суду ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відноситься до соціальної категорії - «Дитина війни», перебуває на обліку в УПФ України у Вільшанському районі Кіровоградської області, має право на пільги, встановлені законодавством України для дітей війни, що підтверджується копіями документів, які знаходяться в матеріалах адміністративної справи: паспортом громадянина України серії ЕА № 114072 (а.с. 3), пенсійним посвідченням серії ААБ № 151356 з відміткою «ДИТИНА ВІЙНИ» (а.с. 4), тобто на нього розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно ст. 72 КАС України дана обставина доказування не потребує як така, що визнається сторонами, суд не має сумнівів щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року № 489-V (зі змінами) дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», № 2195-ІV від 18.11.2004 року (зі змінами) зупинено на 2007 рік.

Проте рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, положення ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», від 19.12.2006р. № 489-V (зі змінами), яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - визнано таким, що не відповідає Конституції України (визнано неконституційним).

Згідно п. 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України зазначене рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей Законів, що визнані неконституційними.

В ст. 52 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тобто рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. зворотної дії в часі не має і на період до 09 липня 2007р. не поширюється.

З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що з 09.07.2007р. - з дня прийняття рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 відновлено право ОСОБА_2 на нарахування та отримання нею підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законоданчих актiв України» вiд 28.12.2007р., який набрав чинності з 01.01.2008р., ч. 1 ст. 6 Закону України «Про соцiальний захист дiтей вiйни», викладена в новiй редакції, в якій визначено, що дiтям вiйни (крiм тих, на яких поширюється дiя Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантiї їх соцiального захисту») до пенсiї або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соцiальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. № 3551-ХІІ визначено, що учасникам війни пенсії підвищуються на 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

22 травня 2008 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 10-рп/2008, згідно якого положення, пунктів 36-100 роздiлу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рiк та про внесення змiн до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено право ОСОБА_2 на нарахування йому підвищення до пенсії у розмiрi 30% мiнiмальної пенсiї за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України № 26-рп/2008 від 27.11.2008 року зазначено, що зi змiсту частини другої статті 95 Конституцiї України, якою встановлюється, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-якi видатки держави на загальносуспiльнi потреби, розмiр i цiльове спрямування цих видаткiв, з чого випливає, що вони не можуть визначатися iншими нормативно-правовими актами. Самі ж загальносуспільні потреби, до яких належить і забезпечення права на соціальний захист громадян України, проголошені у статтi 46 Конституцiї України, передбачаються у державних програмах, законах, інших нормативно-правових актах. Визначення вiдповiдних бюджетних видаткiв у Законi про Державний бюджет України не може призводити до обмеження загальносуспiльних потреб, порушення прав людини i громадянина, встановлених Конституцiєю України, зокрема щодо забезпечення рiвня життя для осiб, якi отримують пенсiї, iншi види соцiальних виплат та допомоги, що є основним джерелом iснування, не нижчого вiд прожиткового мiнiмуму, визначеного законом.

Таким чином, встановлена частиною третьою статті 46 Конституції України мінімальна соціальна гарантія для визначення пенсії та інших видів соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування, - прожитковий мінімум, який встановлюється законом, не може бути зменшений ані законом, ані підзаконним нормативно-правовим актом.

Згідно з п. 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

В силу п. 7 ст. 9 цього Кодексу у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає, а тому суд не приймає до уваги посилання відповідача на ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізаціїБураги ОСОБА_4 конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії у розмiрi 30 % мiнiмальної пенсiї за віком, як дитині війни.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги прокурора про зобовязання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмiрi 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, якi втратили працездатність, визначеного Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 28.02.2010 року включно, підлягають задоволенню.

Згідно частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, якщо не встановлено інше.

Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007, № 10-рп/2008 встановлено недопустимість обмеження загальносуспiльних потреб, порушення прав людини i громадянина, встановлених Конституцiєю України, зокрема щодо забезпечення рiвня життя для осiб, якi отримують пенсiї, iншi види соцiальних виплат та допомоги, що є основним джерелом iснування.

Порушення прав ОСОБА_2, за захистом яких прокурор звернувся до суду тривало з 09.07.2007 року.

В частині 2 ст.100 КАС України зазначено, якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до зазначеної норми закону, забезпечуючи захист порушених прав ОСОБА_2, враховуючи, що згідно вищевказаного законодавства, перерахунок пенсії належить до обовязків компетентних органів Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, про можливість поновлення пропущений строк для звернення до суду для захисту порушеного права.

Частиною 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав належних доказів та не довів суду правомірність невиплати щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, особі, в інтересах якої звернувся прокурор до суду.

Згідно ч. 3 ст. 8 КАС України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Таким чином, доводи відповідача в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для нездійснення таких виплат або відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 15 положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики, одним з основних завдань якого є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюється за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворенні в установленому порядку головні управління фонду в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, управління в районах, містах і районах у містах.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається та перераховується відповідним територіальним органом Пенсійного фонду України.

Прокурором предявлено позовні вимоги до управління Пенсійного фонду України у Вільшанському районі Кіровоградської області.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку як пенсіонер та особа, що має статус «Дитини війни» в управлінні Пенсійного фонду України у Вільшанському районі Кіровоградської області, і таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті їй доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» покладено на УПФ України у Вільшанському районі Кіровоградської області, за його місцем проживання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 22, 46, 95, 152 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, ст. 71, ч. 2 ст. 100, ч. 3 ст. 122, ст. ст. 158-163, 167 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов прокурора Вільшанського району Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Вільшанському районі Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобовязання проведення перерахунку пенсії задовольнити.

Поновити прокурору Вільшанського району Кіровоградської області пропущений строк для звернення до суду для захисту порушеного права ОСОБА_2 на доплату до пенсії.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Вільшанському районі Кіровоградської області у недоплаті до пенсії ОСОБА_2, передбаченою ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Вільшанському районі Кіровоградської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та за період з 22 травня 2008 року по 28 лютого 2010 року включно.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Вільшанський районний суд Кіровоградської області протягом 20 (двадцяти) днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження може бути подана протягом 10 (десяти) днів з дня проголошення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя