Справа № 813/3272/14
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Справа № 876/8521/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівського міського управління юстиції на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Колієвича Андрія Ігоровича, Львівського міського управління юстиції про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Колієвича Андрія Ігоровича, Львівського міського управління юстиції, в якому, із урахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Колієвича А.І. №7588092 від 05.11.2013 року про відмову у державній реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1; зобов'язати Львівське міське управління юстиції Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.10.2013 року, реєстраційний номер 3452845, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Колієвича Андрія Ігоровича №7588092 від 05.11.2013 року про відмову у державній реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1. Зобов'язано Львівське міське управління юстиції Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.10.2013 року, реєстраційний номер 3452845, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06.04.2014 року у справі №1309/455/12 про задоволення позову про витребування майна з чужого володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, тому приходить до висновку, що подане позивачем судове рішення є належним документом, що підтверджує право власності на вказане майно в розумінні п.п.10 п.27 Порядку державної реєстрації прав та їх обтяжень та ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Враховуючи, що право власності підтверджено судовим рішенням, отже відмова відповідача у реєстрації права власності є безпідставною, що є підставою для скасування рішення від 05.11.2013 року №7588092 про відмову у державній реєстрації

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з неповним з'ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Львівське міське управління юстиції оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року в частині зобов'язання Львівське міського управління юстиції Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.10.2013 року, реєстраційний номер 3452845, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на управління юстиції не покладено повноваження щодо дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано вимоги п. 4 ч. 1 ст. 7-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що лише центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав здійснює керівництво та контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав. Таким органом є Укрдержреєстр, а не управління юстиції.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує з матеріалів справи, гр. ОСОБА_3, згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 31.03.1997 року, подарувала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 Водночас, позивач на підставі такого договору оформив право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 14.02.2008 року у справі №2-1996/11, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02.06.2008 року, визнано укладений ОСОБА_3 договір дарування квартири АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 і посвідчений другою Львівською державною нотконторою 31.03.1997 року в реєстрі за №1568 та видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, на підставі згаданого договору, ОСОБА_1 реєстраційне посвідчення від 25.04.1997 року про право власності на квартиру по АДРЕСА_1 - недійсним.

Після набрання законної сили цим судовим рішенням, ОСОБА_3 07.10.2008 року було укладено з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6, а остання, у свою чергу, на підставі такого договору оформила право власності на неї.

Ухвалою Верховного Суду України від 10.02.2011 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14.02.2008 року та ухвала Апеляційного суду Львівської області від 02.06.2008 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.08.2011 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17.01.2012 року скасовано рішення суду першої інстанції від 11.08.2011 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У 2012 році ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м.Львова із позовом до ОСОБА_6, за участю третьої особи - ОСОБА_3 про витребування майна із чужого володіння.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06.04.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Згідно рішення апеляційного суду Львівської області від 16.07.2012 року, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, а рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05.06.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення апеляційного суду Львівської області від 16.07.2012 року скасовано, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06.04.2012 року - залишено у силі.

Встановлено, що 17.10.2013 року ОСОБА_1 було подано до Реєстраційної служби Львівського РУЮ заяву про державну реєстрацію права власності позивача на квартиру АДРЕСА_1, відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06.04.2014 року у справі №1309/455/12.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського РУЮ від 05.11.2013 року №7588092 позивачу відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: подане рішення суду не є рішенням щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Вказане рішення державного реєстратора мотивоване тим, що судовим рішенням не визнається право власності на об'єкт нерухомого майна, права на які заявлено.

Згідно приписів статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 2 ст. 316 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

До спірних правовідносин застосовується Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. № 703, (чинним на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №703). Проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Пунктом 1 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

За приписами частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

У відповідності до пункту 16 Порядку №703за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Згідно вимог п.23 Порядку №703 встановлено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За приписами пункту 26 Порядку №703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Таким чином, відмовляючи у реєстрації права власності відповідач повинен чітко зазначити підстави такої відмови.

Відповідно до п.27 Порядку №703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем разом із заявою було подано для проведення держаної реєстрації права власності усі документи, передбачені Порядком реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а зокрема: копію паспорта громадянина України та індивідуального податкового номера, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, квитанції про сплату державного мита та внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав та належним чином завірену копію рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06.04.2012 року, яке набрало законної сили, у справі №1309/455/12. Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири ще з 31.03.1997 року, а оскільки квартира вибула із володіння позивача поза його волею, відтак, відповідно до приписів ст.ст.386, 388 Цивільного кодексу України, таку слід витребувати в користь ОСОБА_1

З аналізу вказаних справ та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що судове рішення, а саме рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06.04.2014 року у справі №1309/455/12 про задоволення позову про витребування майна з чужого володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, тому подане позивачем судове рішення є належним документом, що підтверджує право власності на вказане майно в розумінні п.п.10 п.27 Порядку №703 та ст.19 Закону Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, рішення відповідача від 05.11.2013 року №7588092 про відмову у реєстрації права власності є безпідставним, а тому правомірно скасоване судом першої інстанції.

В силу положень ч.3 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

З огляду на викладене, судом першої правомірно покладено на відповідача обов'язок повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію його права власності на квартиру АДРЕСА_1 із дотриманням норм чинного законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівського міського управління юстиції без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі №813/3272/14 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Колієвича Андрія Ігоровича, Львівського міського управління юстиції про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання до вчинення дій - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 15.09.2015 року.