Справа № 804/8698/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 р. Справа № 804/8698/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 2043,61 грн., -

ВСТАНОВИВ:

14.07.2015р. Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Дніпропетровській області звернулася з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача заборгованість до бюджету по платежу "єдиний податок з фізичних осіб" всього в сумі 2043,61 грн. (у т.ч. пеня - 23,19 грн.).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач перебуває на обліку у позивача та станом на 08.07.2015р. має податковий борг у сумі 2043,61грн., в тому числі пеня 23,19грн. з єдиного податку з фізичних осіб, що виник у звязку з несплатою відповідачем грошових зобовязань, які самостійно визначені відповідачем на підставі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 20.06.2012р., за якою відповідачем обрано ІІ групу платника єдиного податку та ставку 20% до розміру мінімальної заробітної плати. З метою погашення вказаного боргу відповідно до ст.59 Податкового кодексу України позивачем було направлено відповідачу податкову вимогу №5561-25 від 29.10.2014р., яка була отримана відповідачем 10.12.2014р. та залишилася не сплаченою. У звязку з тим, що відповідачем добровільно не сплачено узгоджену суму грошового зобовязання, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу у судовому порядку.

Позивач в судове засідання не зявився, однак 23.07.2015р. надав до канцелярії суду клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 19-20).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до положень ч.11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи (а.с. 22).

У відповідності до вимог ч. 11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адресу повістки надсилається їм за останньою адресою і вважається врученою.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, заявлене позивачем клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.11 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у порядку письмового провадження, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч.4 ст.122, ч.4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Пунктом 7 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єктом владних повноважень - є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

З 01.01.2011р. набрав чинності Податковий кодекс України.

Відповідно до п.87.11 ст.87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Тобто, позивач контролюючий орган державної податкової служби є суб'єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізує надані йому владні управлінські функції та має право звертатися до суду з відповідними позовними вимогами щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як Фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Нікопольської міської ради 14.06.2012р. за адресою: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Санаторна, буд.26 та з 15.06.2012р. знаходиться на обліку у Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується ідентифікаційними і реєстраційними даними та копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.01.2015р. (а.с.8-9).

20.06.2012р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та обрано ставку єдиного податку у розмірі 20% до розміру мінімальної заробітної плати та ІІ група платників єдиного податку з такого виду діяльності, як діяльність ресторанів та мобільного харчування, що підтверджується копією відповідної заяви від 20.06.2012р., копією корінця свідоцтва від 02.07.2012р. (а.с.10-11).

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальний розмір заробітної плати на 1 січня 2014 рік складав 1218 грн.

Відповідно до п.293.1 ст.293 Податкового кодексу України ставки єдиного податку для платників першої - другої груп встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, та третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Як вбачається зі змісту заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 20.06.2012р. відповідачем була обрана ставка єдиного податку у розмірі 20% до розміру мінімальної заробітної плати та ІІ група платників податків (а.с. 10-11).

У відповідності до п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснювати сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітній) період (квартал, рік), але не більше як до кінця поточного звітного року.

Таким чином, з урахуванням вказаних норм відповідач повинен був сплатити суму грошового зобов'язання по 243,60грн. щомісячно за заявою від 20.06.2012р. у наступні строки, а саме: за липень 2014р. у строк до 20.07.2014р., отже, податковий борг виник 21.07.2014р.; за серпень 2014р. у строк до 20.08.2014р., отже, податковий борг виник 21.08.2014р.; за вересень 2014р. у строк до 20.09.2014р., отже, податковий борг виник 21.09.2014р.; за жовтень 2014р. у строк до 20.10.2014р., отже, податковий борг виник 21.10.2014р.; за листопад 2014р. у строк до 20.11.2014р., отже, податковий борг виник 21.11.2014р.; за грудень 2014р. у строк до 20.12.2014р., отже, податковий борг виник 22.12.2014р.; за січень 2015р. у строк до 20.01.2015р, отже, податковий борг виник 21.01.2015р.; за лютий 2015р. у строк до 20.02.2015р., отже, податковий борг виник 23.02.2015р.; за березень 2015р. у строк до 20.03.2015р., отже, податковий борг виник 23.03.2015р.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем не здійснювалися авансові платежі по сплаті єдиного податку у період з липня 2014р. по березень 2015р. у вищенаведені строки та у порядку, визначеному п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України.

Відповідно до розрахунку податкового боргу відповідача та довідки-розрахунку пені по єдиному податку, податковий борг Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з єдиного податку з фізичних осіб складає у загальній сумі 2043,61 грн., зокрема, основна сума грошового зобовязання, з урахуванням часткової сплати у розмірі 171,98грн., складає 2020,42грн., в т.ч. пеня 23,19 грн. за період з 22.04.2014р. по 29.09.2014р. (а.с. 5-6).

Згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує суму узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Так, податковим органом, у відповідності до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, була сформована податкова вимога №5561-25 від 29.10.2014р. на суму 576,42грн., яка була отримана відповідачем 10.12.2014р., що підтверджується копією корінця відповідної податкової вимоги та копією поштового повідомлення (а.с. 12).

Зазначена податкова вимога відповідачем залишилася не виконана у встановлені законодавством строки.

У відповідності до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Згідно п. 60.6 ст. 60 Податкового кодексу України у разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний Суд України у інформаційному листі від 23.04.2012р. №1044/11/13а.

У відповідності до ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком і збором.

Підпунктом 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Статтею 16, 36 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а за змістом ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач в судове засідання не зявився без поважної причини, доказів погашення узгодженого податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб за липень 2014р. березень 2015р. у встановлені строки в сумі 2043,61грн. згідно вимог п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України, суду не надав.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 2043,61грн. є обґрунтованими, а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, у яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 41, 71, 86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 2043,61 грн. - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Санаторна, буд.26; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України - податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб за період липень 2014р. - березень 2015р. у загальній сумі 2043грн. 61 коп. (дві тисячі сорок три гривні 61 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1