Справа № 2а-0770/4099/11
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

15.09.2015 № К/800/23717/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Маринчак Н.Є., Сіроша М.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуУжгородської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області
на постановуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015
у справі №2а-0770/4099/11
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Коватехбуд»
доУжгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.01.2013 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коватехбуд» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області №198/23-1/33925714 від 25.07.2011, яким донараховано податок на прибуток в сумі 165166 грн. та 41291 грн. штрафних (фінансових) санкцій відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 у даній справі, скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.01.2013 та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено, визнано протиправними і скасовано податкове повідомлення-рішення №198/23-1/33925714 від 25.07.2011.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведена планова перевірка фінансово-господарської діяльності ТОВ «Коватехбуд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.03.2011 відповідно до затвердженого плану перевірки, за результатами якої складено акт № 606/23-1/33925714 від 29.06.2011, згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ «Коватехбуд» пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме заниження підприємством податку на прибуток в загальній сумі 156435 грн., в тому числі за третій квартал 2010 року в сумі 144616 грн., за четвертий квартал 2010 року в сумі 11819 грн.

Висновок про завищення задекларованих ТОВ «Коватехбуд» показників у рядку 04.1 Декларацій «витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11» всього на суму 625515 грн. зроблено виходячи з того, що встановлена невідповідність об'ємів транпортування каменя бутового, що використовувався позивачем в ході реконструкції дамби, з його фактичним отриманням в с. Вереця станція Королево Виноградівського району в кількості 2805 куб.м та не підтверджено перевезення каменю постачальниками залізничним транспортом.

На підставі акту перевірки та внесених змін до нього, за результатом розгляду заперечень позивача на акт перевірки, 25.07.2011 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №198/23-1/33925714, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 206457,50 грн. (165166 грн. - за основним платежем та 41291,50 грн. - штрафні санкції).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для формування позивачем валових витрат по господарським операціям з придбання каменя бутового та правомірність спірного податкового повідомлення-рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку, з чим погоджується судова колегія касаційної інстанції, враховуючи наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що реальність господарських операцій позивача з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу каменю бутового №08/10 від 02.08.2010, з приватним підприємцем ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу каменю бутового №07/10 від 01.07.2010 та з ДП «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України» при придбанні каменю бутового в кількості 3000 куб.м, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України. При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Водночас, апеляційний суд, надаючи оцінку обставинам справи, правомірно звернув увагу на помилковість посилань суду першої інстанції в обґрунтування відсутності поставок каменю позивачу вищеназваними підприємцями на довідку відокремленого підрозділу «Ужгородської дистанції залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця», якою фактично підтверджено відсутність фінансово-господарських відносин підприємців (ОСОБА_2 та ОСОБА_3) з цією установою.

Поруч з цим, апеляційний суд об'єктивно взяв до уваги, що позивач не здійснював транспортування товару до залізничної станції Королево, а згідно умов укладених договорів з підприємцями на станції Королево Виноградівського району отримував вже поставлений товар. При цьому, умовами договорів не передбачена поставка товару залізничним транспортом.

Згідно підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Оскільки позивачем підтверджено дотримання спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до валових витрат, а також надано всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання товару в господарській діяльності, відтак апеляційний суд дійшов правильного висновку про правомірність формування позивачем складу валових витрат на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з контрагентами.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Ужгородської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області відхилити.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Н.Є.Маринчак
М.В.Сірош