Справа № 2а-3753/11
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2015 р. м. Київ К/800/16752/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області про зобов'язання провести перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за 2008-2011 роки з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року, позов задоволено частково: зобов'язано Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області провести ОСОБА_4 перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2011 рік, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням положень ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на день виплати цієї разової допомоги, з урахуванням раніше отриманих сум; позовні вимоги щодо перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2008 - 2010 роки залишено без розгляду; стягнуто з Управляння соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 400,00грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач має статус інваліда війни 2 групи й в 2011 році щорічна разова грошова допомога до 05 травня була йому виплачена в сумі 580,00 грн., тобто не в повному обсязі, встановленому Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Так, згідно зі ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

За змістом ст.17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Натомість Кабінет Міністрів України у постанові «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 04 квітня 2011 року №341 установив, що у 2011 році виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», зокрема, інвалідам війни ІІ групи здійснюється у розмірі 580,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж це було передбачено ст.13 Закону №3551-XII.

Водночас редакція статті 13 Закону №3551-XII, якою розмір грошової допомоги для інвалідів війни ІІ групи визначено, зокрема, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, на час виникнення спірних відносин була чинною та іншими законодавчими актами, в тому числі Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року №2857-VI не призупинялась і зміни до неї не вносились.

При цьому, виходячи зі змісту закріплених у статті 46 Конституції України соціальних гарантій, розмір мінімальної пенсії за віком в розумінні статті 13 Закону №3551-XII, як база для розрахунку допомоги, в будь-якому разі не може бути меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що правовідносини щодо виплати грошової допомоги інвалідам війни у 2011 році регулюються положеннями Закону №3551-XII і відповідач неправомірно виплатив позивачеві грошову допомогу до 5 травня за 2011 рік у розмірі 580,00 гривень, встановленому підзаконним нормативним актом - постановою Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 04 квітня 2011 року №341.

Водночас, вирішуючи питання розподілу судових витрат та стягуючи з Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 400,00 грн., суд першої інстанції не врахував приписів ч.1 ст.94 КАС України, відповідно до якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа), й вказаний недолік судом апеляційної інстанції усунутий не був.

Згідно зі ст.225 КАС України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 230, 232 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області задовольнити частково.

Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2011 року в частині стягнення з Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_4 судових витрат в сумі 400,00 грн. змінити, скасувавши в цій частині ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року.

Викласти абзац 4 резолютивної частини постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2011 року в наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 400,00 грн.»

В решті постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.