Справа № 22-а-18079/11
Суддя: Яцина В. Б.
Дата ухвалення: 2011-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Харківської області
Категорія - пенсійна
Головуючий 1 інстанції Черних Є.А.
Доповідач - Яцина В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2011 року. м.Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В .Б.,

суддів Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області

на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Барвінківському районі Харківської області про визнання дій неправомірними, зобовязання до вчинення дій та стягнення сум, -

В СТАНОВИЛА:

19 березня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є інвалідом 3-ї групи, як особа що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС та віднесена до 1-ї категорії. Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію відповідно до підстав, які визначені у ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року N 796-ХП (далі - Закон N 796-ХП), однак у меншому розмірі, ніж це передбачено нормами вказаного закону, оскільки відповідач неправомірно обмежив ці виплати. Позивач не згодний з такими діями відповідача, та просив визнати таку діяльність відповідача неправомірною. Зобов'язати відповідача провести перерахунок зазначених пенсій і виплачувати пенсію у розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 липня 2006 року.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок державної пенсії, призначеної позивачу відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та перерахунок щомісячної додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязаний відповідач здійснити перерахунок та виплату державної пенсії, призначеної

позивачу відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6-ти (шести) мінімальних пенсій за віком, а також - здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії, призначеної позивачу відповідно до ст. 50 вказаного Закону України у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.03.2010р., з урахуванням раніше оплачених сум.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено

Не погоджуючись з таким рішенням Управління ПФУ в Барвінківському районі Харківської області в апеляційній скарзі поставило питання про його скасування та відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову та в апеляційній скарзі просить постановити нове рішення, в якому повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів за відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю відповідно до правил ст. і 95, п. 1 ч.І ст. 197 КАС України розглянувши справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що скарга Управління ПФУ в Барвінківському районі Харківської області підлягає відхиленню, а скарга позивача - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач має право на отримання державної пенсії в розмірі, передбаченому ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії відповідно до ч.І ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідач неправомірно відмовив у проведенні перерахунку даних пенсій с посиланням на норми Постанов КМУ, які обмежують розмір цих пенсійних виплат.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач є інвалідом ПІ групи та належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, знаходиться на пенсійному забезпеченні у відповідача, на підставі чого має право на отримання державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України N 796-ХІІ позивач звертався до відповідача з заявою про нарахування державної та додаткової пенсій у розмірах, встановлених зазначеною нормою Закону, на що Управління Пенсійного фонду України відмовило в перерахунку призначених пенсій з огляду на відсутність підстав такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії. Не застосування позовної давності, передбаченої ст., 267 ЦК України, суд першої інстанції обгрунтував нормою ч.І ст. 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», яка передбачає, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю особи, не обмежується строком давності.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом № 796-ХП. У статті 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам 3 групи - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, інвалідам 2 групи -у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю, незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до частини четвертої статті 54 цього Закону, якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у звязку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 3-ї групи, щодо яких

установлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком, для інвалідів 2-ї групи - 8 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Мінімальний розмір пенсії за віком було встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, яка втратила чинність з набранням чинності з

01.01.2004року редакції ст.. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (далі Закон № 3058-ІУ), в якій було зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 24.12.2004 року № 2291- IV, що набув чинності з

12.01.2005року була змінена редакція ст.. 28 Закону № 1058-ІУ, внаслідок чого вперше було встановлено, що мінімальний розмір пенсії за наявності відповідного страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з ч. З ст. 67 вказаного Закону N 796-ХІІ, яка набрала чинності 31.10.2006 р., у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до частини 3 статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ також передбачено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч. 2 ст 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з правила ч. 4 ст. 9 КАС України про пріоритетність законів над підзаконними актами, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст. ст. 50 та 54 Закону України N 796-ХІІ, а не наведені відповідачем на обґрунтування своїх заперечень проти позову постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом пенсійних прав та конституційних гарантій.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов до вірного висновку про неправомірність дій управління Пенсійного фонду України щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії до визначених законом розмірів, відповідач не спростував своєї вини у бездіяльності, а доводи його апеляційної скарги підлягають відхиленню, за їх необґрунтованістю.

Що стосується періоду перерахунку та застосування наслідків спливу позовної давності, судова колегія у цьому питанні виходить з наступного.

Обмежуючи зобовязання відповідача по перерахунку та виплаті спірних основної та додаткової пенсії позивачу суд першої інстанції послався на положення ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнобов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими перерахунок призначеної пенсії, у разі виникнення права на її підвищення, проводиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, - якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Однак вказана норма закону на цей спір не поширюється, оскільки у даному випадку зобовязання відповідача про перерахунок пенсії позивачу не повязані із наданням позивачем яких-небудь документів і виникають в силу наведених норм Законів України, які відповідачем неправомірно не були застосовані.

Не підлягає застосуванню й обмежений строк звернення до суду, встановлений ст. 99

КАС України, що має субсидіарний характер, тобто вказана норма застосовується лише у випадку, якщо закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не містить з цього приводу інших правил. Крім того, правила ст. 99 КАС України у порівнянні з нормами цивільного судочинства, за якими відбувся розгляд справи в районному суді, обмежують в часі право особи на судовий захист , а отже - й доступ до правосуддя. Тому в контексті обовязків держави забезпечити права особи на справедливий суд, які містяться ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при апеляційному розгляді справи такі обмежувальні правила не повинні застосовуватися судом.

З огляду на те, що спір виник щодо розміру пенсій, які за ст. 63 Закону N 796-ХІІ сплачуються за рахунок державного бюджету, а не Пенсійного фонду України, у даному випадку не застосовуються правила ч. 2 ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" чи ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яким суми пенсії (або відповідно - нараховані суми пенсії), не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. З наведених підстав, оскільки спірні виплати є не відшкодуванням шкоди, не підлягає застосуванню й норма ч. 1 ст. 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку».

Разом з тим спірна основна та додаткова пенсія за законом гарантується особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому позивач мав щонайменше «законні сподівання» на відповідні суми за державні кошти і таке сподівання може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто предмет спору має для позивача цивільно- правове значення і тому задля забезпечення принципу правової визначеності на спірні виплати мусить розповсюджуватися загальні правила позовної давності, передбачені чинним ЦК України.

Однак, суд першої інстанції вказаних норм матеріального права не врахував, допустив помилку у застосуванні норм матеріального права і безпідставно не застосував норми ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності, внаслідок чого при визначенні строку перерахунку та виплати пенсій позивачу припустився помилки, що відповідно до ч. 1 ст. 195, п 1 ч. 1 ст. 201 КАС України є підставою для відповідної зміни рішення суду.

Крім того, пунктом 28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в редакції від 28 12.2007 року, було зменшено встановлений вказаними вище нормами Закону України ЇМ 796-XJ1 розмір спірної основної та додаткової пенсії. Вказане обмеження діяло до 22,05 2008 року і було скасовано рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10- рп/2008 року (справа щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет України).

Внаслідок цього вказаний період дії введеного Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження розміру спірних основної та додаткової пенсій позивача, з 01.01.2008 по 21.05,2008 року, підлягає виключенню з їх перерахунку та виплати

Наведене свідчить, що з урахуванням дати звернення позивача до суду, відповідно до ст . 257, ч, 4 ст, 267 ЦК України, у звязку із спливом позовної давності позов підлягає задоволенню частково, лише за період з 19 березня 2007 року, за виключенням з цього розрахунку періоду з 01.01.2008 по 21.05.2008 року.

У питанні необхідності визначення судом кінцевої дати перерахунку пенсії у присудженому розмірі, колегія суддів виходить з того, що період, за який відповідач зобовязаний провести відповідні перерахунки та виплати, за відсутності у законі такої прямої вказівки не може обмежуватися ми визначатися на майбутнє. Належним захистом прав позивача є зобовязання проведення відповідачем визначеного судом перерахунку позивачу спірних основної та додаткової пенсії на підставі встановлених судом обставин та діючого закону, без визначення кінцевої дати проведення спірних виплат. За законом обовязок відповідача щодо виплати пенсії позивачу носить триваючий характер, який після ухвалення судом рішення може змінюватися чи притінятися лише у разі наступної зміни встановлених судом відповідних фактичних чи правових підстав для нарахування пенсії позивачу, які на день ухвалення рішення суду ще невідомі, грунтуються на припущеннях, що суперечить принципу правової визначеності.

Оскільки таким чином в іншій частині суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги позивача цього висновку не спростовують, -

ця скарга підлягає частковому задоволенню, в рішення суду - відповідній зміні.

Керуючись абз. 15 п І розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 210-212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2010 року змінити та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області здійснити перерахунок та виплату державної пенсії, призначеної ОСОБА_1 відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6-ти (шести) мінімальних пенсій за віком, а також - здійснити йому перерахунок щомісячної додаткової пенсії, призначеної відповідно до ст. 50 вказаного Закону України у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19 березня 2007 року, за виключенням з цього розрахунку періоду з 01 січня по 21 травня 2008 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді колегії: