Справа № 813/4324/15
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року Справа № 813/4324/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грень Н.М.,

суддя Кузан Р.І.,

суддя Хома О.П.,

секретар судового засідання Кіщак К.В.,

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України з вимогами:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_1 у ненаданні автентичного перекладу державною мовою виступу Міністра внутрішніх справ України, що розміщений на офіційному інтернет-каналі youtube.com 26.06.2015 року та 04.07.2015 року за посиланнями https:www.youtube.com/watch?v=OqzKAKx43sM та https://www.youtube.com/watch?v=kxOwhXOkpwA;

- зобовязати Міністерсво внутрішніх справ України надати ОСОБА_1 автентичний переклад державною мовою виступ Міністра внутрішніх справ України, що розміщений на офіційному інтернет-каналі youtube.com 26.06.2015 року та 04.07.2015 року за посиланнями https:www.youtube.com/watch?v=OqzKAKx43sM та https://www.youtube.com/watch?v=kxOwhXOkpwA.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з метою отримання офіційної інформації про впровадження нової патрульної служби Міністерства внутрішніх справ позивач відвідав офіційну сторінку Міністерства на інтернет-каналі youtube.com за адресою youtube.com/userшукаючи коментарі міністра щодо впровадження даної реформи. Однак не знайшов дану інформацію, викладену державною мовою. Відтак, 06.07.2015 року звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з інформаційним листом, у якому просив надати інформацію що була розміщена на офіційному інтернет-каналі youtube.com 26.06.2015 року та 04.07.2015 року за посиланнями https:www.youtube.com/watch?v=OqzKAKx43sM та https://www.youtube.com/watch?v=kxOwhXOkpwA. державною мовою.

Міністерство внутрішніх справ України листом від 10 липня 2015 року №34/30зі повідомило, що на офіційному каналі МВС України youtube.com (https:www. youtube.com/user) відео та коментарі розміщуються мовою оригіналу.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, аналогічних викладеним у письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Зокрема, зазначив, що згідно ст. 19 Закону «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Письмовий запит подається в довільній формі та має містити: імя (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу звязку, якщо такі є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

За наслідками опрацювання запита ОСОБА_1 від 06.07.2015 року встановлено, що він просив: надати інформацію, яка надавалась Міністерством внутрішніх справ, державною мовою; надавати суспільно важливу інформацію, в тому числі і державною мовою. Інших вимог щодо надання інформації запит позивача не містив.

З огляду на те, що позивач не зазначив, яку саме інформацію він бажав отримати від розпорядника інформації, а внаслідок цього допустив порушення вимог ч.5 ст. 19 Закону «Про доступ до публічної інформації», то в частині надання йому інформації, яка надавалась МВС України державною мовою, за відсутності більш детальних ідентифікуючих ознак задовольнити інформаційний запит можливості не було.

З урахуванням викладеного відповідач позов не визнає, вважає його безпідставним.

Суд, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до МВС України з інформаційним запитом від 06.07.2015 року, в якому просив надати переклад українською мовою виступу Міністра внутрішніх справ ОСОБА_5 , що розміщений на офіційному інтернет-каналі youtube.com 26.06.2015 року та 04.07.2015 року за посиланнями https:www.youtube.com/watch?v=OqzKAKx43sM та https://www.youtube.com/watch?v=kxOwhXOkpwA. Міністерство внутрішніх справ України у листі від 10 липня 2015 року №34/30зі повідомило, що на офіційному каналі МВС України youtube.com (https:www. youtube.com/user) відео та коментарі розміщуються мовою оригіналу, та не надало перекладу вказаних виступів.

На думку позивача така відмова є невиконанням відповідачем свого обовязку в частині здійснення перекладу поширеної ним офіційної інформації на державну мову, що у свою чергу порушило його право доступу до інформації про діяльність органів державної влади, оскільки російська мова для нього є іноземною та не була включена до плану навчання, що підтверджується атестатом про повну загальну середню освіту (а.с. 10).

Міністерство внутрішніх справ України листом від 10 липня 2015 року №34/30зі повідомило, що на офіційному каналі МВС України youtube.com (https:www. youtube.com/user) відео та коментарі розміщуються мовою оригіналу. При цьому посилається на п. 3 ст.6 Закону України «Про засади державної мовної політики», відповідно до якого обов'язковість застосування державної мови чи сприяння її використанню у тій чи інший сфері суспільного життя не повинні тлумачитися як заперечення або применшення права на користування регіональними мовами або мовами меншин у відповідній сфері та на територіях поширення. Одночасно відповідачем розяснено, що на офіційному сайті МВС України (https:www. мvs.gov.ua) постійно надається інформація про діяльність органів внутрішніх справ, реформування правоохоронного відомства, а також інша суспільно-важлива інформація трьома мовами державною українською, російською, та англійською.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Згідно з положеннями статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Зазначена норма кореспондується із ст. 34 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 р. (далі - Закон № 2939-VI). Законом регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації забезпечується шляхом надання відповіді на інформаційний запит.

Право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (п.1 ч. 1 ст. З Закон № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 Закон № 2939-VI).

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, (ч. 1, 2 ст. 19 Закон № 2939-VI).

Пункт 6 ч. 1. ст. 14 Закону № 2939-VI зобов'язує розпорядників інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до ст. 23 Закону № 2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до ст. 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Основи державної мовної політики визначаються Конституцією України, а порядок застосування мов в Україні Законом України «Про засади державної мовної політики» від 3 липня 2012 року № 5029-VI (далі Закон №5029-VI).

Статтею 1 Закону №5029-VI визначено, що державна мова - закріплена законодавством мова, вживання якої обов'язкове в органах державного управління та діловодства, установах та організаціях, на підприємствах, у державних закладах освіти, науки, культури, у сферах зв'язку та інформатики тощо.

Нормами ч. 2 ст. 6 Закону №5029-VI визначено Українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону №5029-VI мовою роботи конференцій, зборів та інших офіційних зібрань, які проводяться органами державної влади та органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями, є державна мова. В їх роботі можуть використовуватися й інші мови. У межах території, на якій відповідно до умов частини третьої статті 8 цього Закону поширена регіональна мова (мови), у роботі конференцій, зборів та інших офіційних зібрань може використовуватися і ця регіональна мова (мови). У разі необхідності забезпечується відповідний переклад.

Офіційна інформація про діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування поширюється державною мовою, а у межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, - також цією регіональною мовою (мовами). У разі поширення офіційної інформації мовою, яка відрізняється від державної, поширювач повинен забезпечити автентичний переклад з мови, на якій поширюється ця інформація, на державну мову, що закріплено нормами ч. 2 ст. 24 Закону №5029-VI.

Таким чином положення Закону №5029-VI покладають обовязок на державні органи здійснювати переклад оприлюдненої інформації, що стосується їх діяльності на державну мову.

Суд не бере до уваги посилання відповідача про неможливість задоволення інформаційного запиту ОСОБА_1 через невідповідність цього запиту вимогам ч. 5 ст. 19 Закону №2939-VI, оскільки в мотивувальній частині запиту позивача від 06.07.2015 року міститься інформація про дату, посадову особу, та посилання на інтернет-сторінку де дана інформація знаходиться. Відмова з наведених підстав на думку суду є надмірним формалізмом з боку відповідача.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Оскільки у даній справі оскаржується рішення, прийняте відповідачем - субєктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З врахуванням того, що відповідач виконав вимогу позивача шляхом розміщення перекладу виступу міністра внутрішніх справ ОСОБА_5, на офіційному інтернет-каналі youtube.com 26.06.2015 року та 04.07.2015 року за посиланнями https:www.youtube.com/watch?v=OqzKAKx43sM та https://www.youtube.com/watch?v=kxOwhXOkpwA, позов підлягає частковому задоволенню.

Частиною третьою статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у наданні ОСОБА_4 автентичного перекладу державною мовою виступу Міністра внутрішніх справ України, що розміщений на офіційному інтернет-каналі youtube.com 26.06.2015 року та 04.07.2015 року за посиланнями https:www.youtube.com/watch?v=OqzKAKx43sM та https://www.youtube.com/watch?v=kxOwhXOkpwA;

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. судового збору.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Головуючий суддя Грень Н.М.

Суддя Кузан Р.І.

Суддя Хома О.П.

Повний текст постанови складено та підписано 21.09.2015 року.