Справа № 2а-762/10
Суддя: Присакар О. Я.
Дата ухвалення: 2010-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2010 року о 09 год. 00 хв. суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Присакар О.Я. розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі Одеської області про визнання дії безпідставною та зобовязання вчинити певні дії щодо виплати підвищення до пенсії дітям війни, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі Одеської області, мотивуючи тим, що він ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни та відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на одержання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком у виплаті якої за 2006, 2007 та 2008 р.р. йому відповідачем було відмовлено, просить визнати безпідставною відмову відповідача щодо виплати йому щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2006-2007 р.р. та у розмірі 20 % мінімальної пенсії за віком за 2008-2009 р.р. та зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату вказаного щомісячного підвищення до пенсії за 2006-2009 р.р. у загальній сумі 5087 грн. 10 коп.

Згідно заперечення представника відповідача № 5929/08 від 16.11.2010 року, відповідач з позовом не згодний, посилаючись на те, що згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення дітям війни до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком здійснюється за кошти державного бюджету, які передбачаються законами України про бюджет на кожний відповідний рік. Державними бюджетами на 2006 та 2007 р.р. кошти на підвищення пенсій дітям війни у вказаному розмірі не передбачалися і не виплачувалися, а у 2008 р. з 1 січня передбачено і виплачується дітям війни підвищення до пенсій у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також відповідач посилається на те, що визначений Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розмір мінімальної пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій за вказаним законом, а також зазначає, що положення законів про бюджет за 2007-2008 р.р., які визнані неконституційними стосовно ст. 6 Закону України № 2195-ІV, втратили чинність зо дня ухвалення Конституційним Судом рішень, а за 2006 р. не визнавались неконституційними. Відмову у задоволенні заяви позивача не вважає неправомірною, оскільки діяв в межах повноважень та бюджетного фінансування.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які мають статус дитини війни, на їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про соціальний захист дітей війни».

Закон України «Про соціальний захист дітей війни» (далі Закон № 2195-ІV) встановлює правовий статус дітей війни, визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки. Статтею 1 Закону передбачено, що діти війни є громадяни України, яким на час закінчення (02.09.1945 р.) другої світової війни було менше 18 років.

Згідно паспорту громадянина України серії КЕ № 011066, виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за віком є дитиною війни і статус його як дитини війни підтверджується пенсійним посвідченням та не заперечується відповідачем.

Статтею 6 Закону України № 2195-ІV передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% від мінімальної пенсії за віком. Позивач є пенсіонером і має право на зазначене підвищення до пенсії, яке повинен нарахувати та виплатити відповідач, але останній листом № 123/х-01 від 06.09.2010 р. відмовив йому в цьому.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 р. у справі № 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) п. 12 ст. 71, ст. 111 ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 р.» від 19.12.2006 р., яким була зупинена на 2007 р. дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а рішенням Конституційного Суду від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008 р. були визнані неконституційними зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким ст. 6 Закону України № 2195-ІV була викладена в новій редакції, згідно якої дітям війни передбачалась виплата підвищення до пенсії у розмірі надбавки встановленої для учасників війни, тобто на 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, рішеннями Конституційного Суду була поновлена попередня редакція ст. 6 Закону про право дітей війни на підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. В рішеннях Конституційного Суду України зазначено, що вони є обовязковими до виконання на території України, остаточними та мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень, статей законів, що визнані неконституційними та також зазначено, що положення законів про бюджет, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КС України рішення. Це ж передбачено і ст. 152 Конституції України.

З огляду на вказане, підвищення до пенсії позивачу як дитині війни у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком слід нарахувати з 09 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 р. по 31 грудня 2008 р., при чому слід врахувати, що у 2008 р. позивачу щомісячно виплачувалось підвищення у 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про державний бюджет України на 2006 р.» була зупинена дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і положення закону про бюджет (ст. 100) у вказаній частині ніким не скасовувалось та до теперішнього часу не визнавалось неконституційним, з огляду на що вимоги позивача про нарахування підвищення до пенсії за 2006 р. є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум« № 966-ІV передбачено, що прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги по безробіттю та інше, виходячи з вимог Конституції та Законів України. Таким чином, вказаний розмір мінімальної пенсії за віком застосовується до положень Закону № 2195-ІV, оскільки іншого законодавством не передбачено і ствердження відповідача про його незастосування до вказаного закону безпідставні. Розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначаються Законами України про державний бюджет на відповідний рік і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 р.» він був встановлений у 2007 р. з 01 квітня 406 грн., з 01 жовтня 411 грн., а відповідним законом «Про державний бюджет України на 2008 р.» з 01 квітня 481 грн., з 01 липня 482 грн., з 01 жовтня 498 грн. і відповідач повинен був нарахувати та сплатити позивачу підвищення до пенсії як дітям війни, відповідно до Закону № 2195-ІV у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком визначеної відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у 2007 р. за період з 09 липня по 31 грудня та у 2008 р. з 22 травня по 31 грудня 2008 р.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України « Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. «Дітям війни» підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Вищезазначена позиція суду співпадає з позицією Одеського апеляційного адміністративного суду викладеною у постанові від 16.11.2010 року (справа № 2-а-1463/09/1512, головуючий- Шляхтицькій О.І.) та постанові від 26.10.2010 року (справа № 2-а-968/09/1421 головуючий Ступакова І.Г.).

Посилання відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для невиконання державою своїх обовязків та порушення прав своїх громадян. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 19, 22, 46 Конституції України, в Україні визнається принцип верховенства права; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави і держава відповідає перед людиною за свою діяльність; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України; громадяни мають право на соціальний захист; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, керуючись ч.2 ст. 11 КАС України, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог.

Враховуючи те, що провадження у справі було помилково відкрито за адміністративним позовом, поданим із порушенням строку звернення до суду, питання про поновлення строку якого судом не вирішувалося, і про пропуск стало відомо при розгляді справи, тому суд вважає за необхідне, задовольнити вимоги позивача щодо поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом, пропущений з поважних причин, оскільки законні права позивача було обмежено шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів та про належні йому виплати як дитині війни повідомлено не було, про факт порушення його прав позивачу стало відомо лише після висвітлення зазначених подій у пресі, після чого позивач звертався до Пенсійного фонду із заявою про виплату підвищення до пенсії, а після цього звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів.

На підставі викладеного, суд вважає, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Суд вважає за необхідне, зобовязати відповідача негайно виконати постанову суду, відповідно до вимог частини 1 статті 256 КАС України.

Керуючись ст. ст. 69 -71, 100, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

Визнати противоправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі Одеської області, яка виразилася в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% відсотків від мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року з зарахуванням виплачених за вказаний час коштів.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі Одеської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% відсотків від мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року до по 31 грудня 2009 року з зарахуванням виплачених за вказаний час коштів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі Одеської області негайно виконати постанову суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя