Справа № 2-а/1970/2103/12
Суддя: Мандзій О.П.
Дата ухвалення: 2012-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/2103/12

"26" червня 2012 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

секретаря Бойко Н.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі про визнання нечинними та скасування рішень № 22 від 29.03.2012 року та № 23 від 29.03.2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі (надалі - відповідач) про визнання нечинними та скасування рішень № 22 від 29.03.2012 року та № 23 від 29.03.2012 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що начальником Управлінням Пенсійного фонду України в Монастириському районі на підставі матеріалів документальної перевірки та акту № 67 від 23.03.2012 року винесені рішення № 22 та № 23 від 29 березня 2012 року, згідно яких до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 2940 грн. та 827,91 грн. Проте, зазначені рішення прийняті з порушенням вимог ч. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якою передбачено що нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій зазначені в абзаці другому частини 15 статті 106 вищевказаного Закону, та несплачені фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування підлягають списанню. Дане підтверджується листом Пенсійного фонду України від 10.08.2011 року №16564/03-30.

Враховуючи вказані обставини, вважають рішення Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі від 29.03.2012 року № 22 та № 23 протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, окрім тих які були залишені без розгляду, підтримали з мотивів вказаних у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі у судовому засіданні позов не визнала. У наданих письмових запереченнях на позов вказала, що рішення № 22 від 29.03.2012 року про застосовано фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу) на які нараховуються страхові внески, а рішенням №23 від 29.03.2012 року застосовано фінансові санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків на підставі та у відповідності до вимог Закону.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представників позивача та відповідача, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Монастириською районною державною адміністрацією (свідоцтво серія В00, №723994 від 25.12.2012 року), ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до статей 14 та 15 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058) відповідач є страхувальником і відповідно платником страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Матеріалами справи підтверджено, що 23.03.2012 року Управлінням Пенсійного фонду України в Монастириському районі проведено позапланову перевірку приватного підприємця ОСОБА_1 щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування за період з 25.12.2002 року до 23.03.2012 року (а.с.16-18).

Перевірка здійснена головним спеціалістом з контрольно перевірочної роботи за нарахуванням та сплатою платежів управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі ОСОБА_4 В ході перевірки встановлено не облікованого найманого працівника ОСОБА_5 без укладення трудового договору, який працює водієм на маршрутному таксі з жовтня 2010 року та отримував не обліковану за робітну плату (а.с. 33).

Акт перевірки № 67 від 23.03.2012 року погоджений позивачем без заперечень.

За результатами перевірки викладено висновок про порушення п.п.2 ч.6 ст.17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме не нараховано у встановлені строки та не сплачено за працівника ОСОБА_5 страхові внески за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року, сума яких становить 976,08 грн. та утриманих 58,80 грн. Крім того, встановлено порушення п.п. 1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»підприємцем не нараховано та у встановлені строки не сплачено за свого вищезазначеного працівника єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування за січень 2011 року в сумі 369,07 грн., підлягає утриманню 35,28 грн.(а.с 34).

Суд звертає увагу на те, що позивач та його представник підтвердили висновки та факти викладені у акті перевірки від 23.03.2012 року.

29.03.2012 року враховуючи порушення викладені в акті № 67, а саме приховування (заниження) сум заробітної плати (виплат доходу), відповідачем керуючись п.3 ч.9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»винесено рішення № 22 про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу) на які нараховуються страхові внески, яким застосовано штрафні санкції в сумі 2940 грн. Одночасно керуючись п.4 ч.9 ст.106 Закону №1058, відповідачем УПФУ в Монастириському районі рішенням №23 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків застосовано до ОСОБА_1 фінансові санкції в розмірі 827,91 грн. (а.с. 8-9).

Відповідно до частини 13 статті 106 Закону про нарахування пені на накладення штрафів, передбачених частиною 9 даної статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду України в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до частини 6 статті 20 Закону № 1058 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Підпунктом 12-«й»пункту 11 Розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення»Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»частину першу девяту статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»виключено.

При цьому, відповідно до абзацу 6 пункту 7 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення»Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообовязкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Як встановлено абзацом 2 частини 15 статті 106 Закону №1058 фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються.

Водночас, пунктами 2-4 частини 9 статті 106 Закону №1058 (у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування») було передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10% своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу;

- за приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, накладається штраф у розмірі всієї суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу), а в разі повторного протягом року такого порушення - штраф у триразовому розмірі суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу);

- за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Враховуючи наведенні норми, суд приходить до висновку, що у відповідності до абзацу 2 частини 15 статті 106 Закону№1058 фінансові санкції не застосовуються лише у випадку передбаченому п.2 ч.9 ст. 106 Закону №1058 - за несплату (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) страхувальниками страхових внесків.

Таким чином обмежень щодо застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески чи за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків законодавством не встановлено.

Суд відзначає, що до позивача за наслідками перевірки штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату страхувальником страхових внесків (п.2 ч.9 ст.106 Закону №1058 ) - не застосовувалися.

Суд погоджується з правильністю розрахунку сум штрафних санкцій вказаних у рішеннях № 22 та № 23 від 29 березня 2012 року, та вважає обґрунтованими письмові докази щодо порядку проведення розрахунку штрафних санкцій (а.с. 29, 46 - 49), наданих на вимогу суду.

Інші доводи представника позивача на прийняття судового рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення №22 та №29 від 23.03.2012 року прийняте відповідачем у відповідності до норм Конституції України, законів України та у межах наданих відповідачу повноважень, а тому заявлений позивачем позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

Керуючись ст. ст. 2, 69, 70, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі про визнання нечинними та скасування рішень № 22 від 29.03.2012 року та № 23 від 29.03.2012 року відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

/Постанова складена в повному обсязі та підписана 02 липня 2012 року/

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.