Справа № 826/6346/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6346/15 Головуючий у 1-й інстанції: Нагорянський С.І. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Шевченківського районного управління ГУ МВС України в м. Києві про: визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не вирішенні по суті вимог заяви від 28 січня 2015 року щодо порядку оскарження листа від 27 листопада 2014 року та щодо дозволу на його ознайомлення з матеріалами перевірки, проведеної за заявою від 28 жовтня 2014 року; визнання протиправною бездіяльності Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, яка полягає у не наданні обґрунтованої відповіді на заяву від 28 січня 2015 року у встановлений законом строк та зобов'язання надати обґрунтовану відповідь на дану заяву.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2015 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Шевченківське РУ ГУ МВС України в м. Києві подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позову. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція повністю підтримує таку правову позицію, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 28.01.2015 року ОСОБА_3 на підставі Закону України «Про звернення громадян» було направлено поштою на адресу Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві заяву про роз'яснення порядку оскарження листа-відповіді від 27.11.2014 року, надання дозволу на ознайомлення з матеріалами перевірки по його заяві від 28.10.2014 року. Дана обставина підтверджується зворотним поштовим повідомленням про вручення та фіскальним чеком (а.с. 14).

Проте, відповіді на заяву на час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем отримано так і не було.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій відповідача з приводу надання відповіді позивачу на його звернення, колегія суддів виходить з наступного.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що звернення було розглянуто та своєчасно надано відповідь на нього. Разом з тим, жодних доказів про направлення чи вручення відповіді ОСОБА_3 Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві не було надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Як вбачається з копії висновку від 02 березня 2015 року, наявного в матеріалах справи, була проведена перевірка за зверненням позивача стосовно роз'яснення йому порядку оскарження попередніх рішень, які знаходяться в канцелярії Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві за № П-475 від 02.02.2015 року.

При цьому, висновок містить наступну резолютивну частину такого змісту :

1.Перевірку по зверненню гр. ОСОБА_3 вважати закінченою.

2.Матеріали вх. № П-475 від 02.02.2015 року списати до справ Шевченківського РУ.

3.Про результати перевірки повідомити зацікавлених осіб.

Апелянтом було надано копію нібито наданої ними відповідь (вих. № 59/П-475) на заяву позивача від 28.01.2015 року

Матеріали справи містять копію витягу з журналу реєстрації вихідної кореспонденції відповідача за 18.03.2015 року, де під порядковим номером 40 вказано «гр. ОСОБА_3 59/П-475».

Разом з тим, апеляційна інстанція не може не зауважити, що дата реєстрації листа як вихідного документа у відповідній державній установі не обов'язково є саме дата його відправки, а, отже, надання відповіді.

Так, в п.5.7. Інструкції № 9гн «Про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України» вказано, що закінченням строку розгляду та вирішення звернень вважається дата направлення письмової відповіді.

Реєстр відправки вихідної кореспонденції є внутрішнім документом підприємства, організації, установи і не підтверджує дати фактичного надсилання відповіді за результатами розгляду звернення громадянина.

Крім того, дату з якої починається відлік терміну на надання відповіді, відповідач обчислює з 02.02.2015 року, хоча дата на штемпелі поштового відправлення скарги від 28.01.2015 року і відмітка на повідомленні про врученні цього відправлення зазначені - 30.01.2015 року, відповідно граничною датою надання відповіді позивачу за його зверненням, у відповідності з приписом ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» є 01.03.2015 року.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків і з зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Так, поняття скарги закріплено в ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, де вказується, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону України «Про звернення громадян»).

Відповідно до вимог звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян», скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 18 вказаного Закону передбачено право громадян одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Підпунктами 1, 5, 6 та 9 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не вжив усі необхідні заходи для своєчасного розгляду зави позивача та не надав належної відповіді всупереч вимогам ЗУ «Про звернення громадян».

Також суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач в порушення ч. 2 ст. 71 КАСУ, не надав належних доказів у підтвердження законності своїх дій, зокрема, не підтвердив факт направлення відповіді позивачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.