Справа № 2а-1870/9215/11
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2012-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2012 р. Справа № 2a-1870/9215/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Воловик С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Коробчук Ю.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача-1 та відповідача-2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 2a-1870/9215/11

за позовом ОСОБА_1

до відповідача-1 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області,

відповідача-2 Буринського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області,

про визнання нечинними і скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1О.) звернувся з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі відповідач-1, УМВС України в Сумській області), Буринського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі відповідач-2, Буринський РВ УМВС України в Сумській області) в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати нечинним та скасувати п. 2 Наказу УМВС України в Сумській області № 1464 від 09 листопада 2011 року;

- визнати нечинним та скасувати Наказ Буринського РВ УМВС України в Сумській області № 22 о/с від 17 листопада 2011 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера-водія ізолятора тимчасового тримання;

- поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді міліціонера-водія ізолятора тимчасового тримання Буринського РВ УМВС України в Сумській області;

- стягнути з Буринського РВ УМВС України в Сумській області середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Буринського РВ УМВС України в Сумській області компенсацію моральної шкоди в розмірі 3 000, 00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує наступним. З 20 лютого 2006 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді міліціонера-водія ізолятора тимчасового тримання Буринського РВ УМВС України в Сумській області.

Так, 06 листопада 2011 року ОСОБА_1 ніс службу на посту № 1 в ізольованому коридорі блоку камер №№ 1, 2, 3 ізолятора тимчасового тримання Буринського РВ УМВС України в Сумській області. Близько 16 години інспектор-черговий ізолятора тимчасового тримання ОСОБА_4, згідно графіка проведення прогулянок, вивів заарештованого ОСОБА_5 на прогулянку до прогулянкового дворику. Під час несення служби в камерному блоці, позивач, почувши підозрілий звук зі сторони прогулянкового дворику, відразу ж покликав з чергової частини ОСОБА_4 та повідомив йому про свою підозру. Після цього, ОСОБА_4 відчинив двері камерного блоку і вони разом з позивачем вибігли до прогулянкового дворику, де побачили ОСОБА_5 на металевому перекритті периметрового огородження.

Зазначеними діями, які виразились у залишенні без нагляду внутрішнього поста ізолятора тимчасового тримання та незабезпеченні контролю за заарештованим ОСОБА_5, що призвело до втечі останнього, ОСОБА_1 порушив вимоги Наказу МВС України від 20.01.2005 р. № 60 дск, в звязку з чим, згідно Наказу УМВС України в Сумській області № 1464 від 09.11.2011 р. та Наказу Буринського РВ УМВС України в Сумській області № 22 о/с від 17.11.2011 р., його було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за п. "є" ст. 63 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

На переконання позивача, вказані накази відповідачів не відповідають діючому законодавству України та підлягають скасуванню, оскільки під час несення служби ОСОБА_1 сумлінно виконував свої службові обовязки і не допускав ніяких порушень службової дисципліни, які могли б знаходитись в причинному звязку із втечею заарештованого ОСОБА_5 Враховуючи незаконність звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ, він, згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, повинен бути поновлений на займаній посаді та має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, незаконне звільнення з роботи спричинило ОСОБА_1 моральні страждання, які виразились в нервових переживаннях, негативних емоціях, повязаних із втратою сталих нормальних життєвих звязків, звичного способу життя, необхідністю вжиття додаткових зусиль по їх відновленню, у тому числі і звернення до суду.

З вищезазначених підстав ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

УМВС України в Сумській області та Буринський РВ УМВС України в Сумській області з позовними вимогами не погодились, в запереченні на адміністративний позов (а.с. 43-47) зазначили, що втеча заарештованого ОСОБА_5 стала можливою внаслідок особистої недисциплінованості, грубого ігнорування вимог наказу МВС України № 60 дск від 21.01.2005 р., низьких моральних якостей з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_1; незабезпечення належного керівного впливу на стан виконання підлеглими вимог Інструкції, відсутністю контролю за станом виконання вимог керівництва УМВС щодо забезпечення належного технічного укріплення приміщень ІТТ та своєчасного усунення виявлених недоліків з боку ОСОБА_6; порушень вимог наказу МВС України № 181 від 28.04.2009 р. в частині здійснення контролю за несенням служби черговим нарядом ІТТ з боку ОСОБА_7; відсутності організаційного та керівного впливу за діяльністю спеціальних установ міліції з боку відповідального від керівництва райвідділу ОСОБА_8; невжиття заходів щодо своєчасного усунення недоліків у технічному оснащенні ІТТ Буринського РВ, попередження випадків надзвичайних подій, повязаних з охороною затриманих і взятих під варту осіб та самоусунення від виконання покладених на них прямих службових обовязків з боку ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Матеріалами службового розслідування було встановлено, що позивач в порушення вимог п. 2.15.2 наказу МВС України № 60 дск від 21.01.2005 р. та п. 1 функціональних обовязків самовільно залишив свій пост та не забезпечив контроль за заарештованим ОСОБА_5, що призвело до його втечі. За таких обставин відповідачами було прийнято рішення про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, про що були видані оскаржувані накази.

З огляду на наведені обставини, представник УМВС України в Сумській області та Буринського РВ УМВС України в Сумській області вважає накази про звільнення ОСОБА_1 законними та обґрунтованими, в звязку з чим в судовому засіданні просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши позивача, повноважних представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 20 лютого 2006 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ (а.с. 7). Вступаючи на службу, позивачем 03 лютого 2006 року були підписані зобовязання, Кодекс честі працівника органів внутрішніх справ, Етичний кодекс працівника органів внутрішніх справ (а.с. 49-55), а 23 лютого 2006 року була прийнята Присяга працівника органів внутрішніх справ (а.с. 56). Згідно Наказу № 18 від 26 жовтня 2010 року (а.с. 48), ОСОБА_1 був призначений на посаду міліціонера-водія ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб підпорядкованого Буринському районному відділу Управління МВС України в Сумській області.

06 листопада 2011 року о 9 годині 00 хвилин, згідно постової відомості ізолятора тимчасового тримання Буринського РВ УМВС України в Сумській області (далі ІТТ Буринського РВ), на службу по охороні затриманих та взятих під варту осіб черговим по ІТТ на добове чергування заступив інспектор-черговий, старший лейтенант міліції ОСОБА_4, а на внутрішній пост № 1 заступив міліціонер-водій, старший сержант міліції ОСОБА_1.

О 16 годині 00 хвилин того ж дня ОСОБА_4, відповідно до графіку проведення прогулянок ІТТ Буринського РВ, вивів ОСОБА_5 на прогулянку та, у порушення вимог п. 2.49 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, не забезпечив постійного нагляду за ОСОБА_5, не виставивши постового біля прогулянкового дворику (пост № 2 відповідно до табелю постів ІТТ), сам залишив прогулянковий дворик, що дало змогу ОСОБА_5 скоїти втечу. Вжитими керівництвом УМВС України в Сумській області та Буринського РВ заходами встановлено місцезнаходження ОСОБА_5 та о 22 годині 00 хвилин того ж дня останнього затримано.

За фактом зазначеної надзвичайної події відповідачем-1 було проведено службове розслідування під час якого відібрані пояснення у заарештованого ОСОБА_5, який здійснив втечу (а.с. 62-64), помічника начальника райвідділу оперативного чергового ЧЧ штабу Буринського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_7 (а.с. 67), начальника штабу Буринського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 (а.с. 68), інспектора-чергового ІТТ ОСОБА_4 (а.с. 66) та міліціонера-водія ІТТ ОСОБА_1 (а.с. 65).

За результатами службового розслідування УМВС України в Сумській області дійшло висновку про те, що втеча заарештованого ОСОБА_5 стала можливою внаслідок особистої недисциплінованості, грубого ігнорування вимог наказу МВС України № 60 дск від 20.01.2005 р., низьких моральних якостей з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_12; незабезпечення належного керівного впливу на стан виконання підлеглими вимог Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, відсутності контролю за станом виконання вимог керівництва УМВС щодо забезпечення належного технічного укріплення приміщень ІТТ та своєчасного усунення виявлених недоліків з боку ОСОБА_6; порушень вимог наказу МВС України № 181 від 28.04.2009 р. у частині здійснення контролю за несенням служби черговим нарядом ІТТ з боку ОСОБА_7; відсутності організаційного та керівного впливу за діяльністю спеціальних установ міліції з боку відповідального від керівництва райвідділу ОСОБА_8; невжиття заходів щодо своєчасного усунення недоліків у технічному оснащенні ІТТ Буринського РВ, попередження випадків надзвичайних подій, повязаних з охороною затриманих і взятих під варту осіб та самоусунення від виконання покладених на них прямих службових обовязків з боку ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13; недостатнього керівного впливу на діяльність спеціальних установ міліції з боку старшого інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції ВОГП УМВС України в Сумській області ОСОБА_14 та начальника ОСОБА_15 (а.с. 70-73).

На підставі вказаних висновків УМВС України в Сумській області 09 листопада 2011 року був прийнятий Наказ № 1464 (а.с. 9-11) про звільнення з органів внутрішніх справ міліціонера-водія ІТТ Буринського РВ старшого сержанта міліції ОСОБА_1 за п. "є" ст. 63 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України. На виконання зазначеного наказу, Буринським РВ УМВС України в Сумській області 17 листопада 2011 року був прийнятий Наказ № 22 о/с (а.с. 8).

Отже, підставою для прийняття оскаржуваних наказів відповідачі визначили грубе порушення позивачем вимог наказу МВС України від 20.01.2005 р. № 60 дск, які виразились у залишенні без нагляду внутрішнього поста ІТТ, незабезпеченні контролю за заарештованим ОСОБА_5, що призвело до втечі останнього та проявлену нещирість при проведенні службового розслідування. Зазначені порушення, допущені ОСОБА_1, на переконання відповідачів, є співрозмірними з застосованим видом дисциплінарного стягнення звільнення з органів внутрішніх справ.

Проте, надаючи правову оцінку обставинам справи, суд не може погодитись з указаними доводами УМВС України в Сумській області та Буринського РВ УМВС України в Сумській області, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Так, п. 63 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ УРСР № 114 від 29.07.1991 р., встановлено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, визначається Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України № 3460-IV від 22 лютого 2006 р. (далі Статут).

Відповідно до ст.ст. 1, 7 Статуту службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтями 2, 5 Статуту встановлено, що невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни є дисциплінарним проступком. За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, види дисциплінарних стягнень та їх застосування визначені статтями 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Так, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

На переконання суду, виходячи з положень вказаних норм, такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, повинно бути застосованим лише за тяжкі проступки, які призвели до значних негативних наслідків. При цьому, неможливість застосування іншого виду дисциплінарного стягнення, повинна бути чітко вмотивована.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 06 листопада 2011 року заступив на службу на внутрішній пост № 1, де згідно табеля постів з охорони ІТТ (а.с. 13), під його охороною перебували камери №№ 1, 2, 3 та коридор блоку камер. Основними обовязками позивача на вказаному пості, окрім іншого, були: ні за яких обставин не залишати пост, доки не буде замінений, пильно нести службу, здійснювати постійний нагляд за поведінкою в камерах затриманих і взятих під варту осіб, подати сигнал тривоги, викликати на пост чергового і вжити необхідних заходів до припинення протиправних дій, якщо виявлено підготовку до втечі та ін.

Тобто, до обовязків ОСОБА_1, як чергового внутрішнього поста № 1, не входив нагляд за заарештованими у дворику для прогулянок, оскільки вказаний обовязок входить до обовязків чергового зовнішнього поста № 2. Почувши підозрілий звук зі сторони прогулянкового дворику, позивач покликав чергового по ІТТ ОСОБА_4 та повідомив йому про свою підозру. Після цього, ОСОБА_4 відчинив двері камерного блоку (внутрішній пост № 1) та вони разом з позивачем вибігли до прогулянкового дворику, де побачили заарештованого ОСОБА_5 на металевому перекритті периметрового огородження.

Отже, допущені ОСОБА_1 порушення, які виразились в залишенні без охорони внутрішнього поста № 1, не призвели до втечі заарештованого ОСОБА_5 та не стали підставою для настання інших негативних наслідків.

З огляду на наведені обставини, враховуючи характер порушення, обставини, за яких воно було вчинене та наслідки до яких воно призвело, а також беручи до уваги те, що згідно послужного списку (а.с. 57-61) ОСОБА_1 одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1 та за сумлінне виконання службових обовязків, належну підготовку закріпленого автотранспорту та особистий вклад в боротьбу зі злочинністю йому двічі оголошувались подяки, суд приходить до висновку про безпідставність застосування відповідачами такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ та невідповідність оскаржуваних наказів частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, в адміністративному позові ОСОБА_1 просить суд визнати нечинними та скасувати накази УМВС України в Сумській області та Буринського РВ УМВС України в Сумській області. Згідно ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На переконання суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання нечинними оскаржуваних наказів, не в повній мірі захищають права та інтереси позивача, про захист яких він просить, оскільки такий спосіб захисту (визнання акта нечинним), як випливає з системного аналізу статей 105, 162, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, може стосуватись лише випадків оскарження нормативно-правових актів. Відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправними та скасувати п. 2 Наказу УМВС України в Сумській області № 1464 від 09.11.2011 р. та Наказ Буринського РВ УМВС України в Сумській області № 22 о/с від 17.11.2011 р. в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера-водія ізолятора тимчасового тримання.

Крім того, згідно п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ УРСР № 114 від 29.07.1991 р. у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Тому вимоги позивача про поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку є обґрунтованими. Так, згідно довідки Буринського РВ УМВС України в Сумській області № 631 від 13 лютого 2012 року середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення становило 1 883, 07 грн., а розмір грошового забезпечення за період з 18 листопада 2011 р. по 28 лютого 2012 р. складає 6 578, 71 грн.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача-2 компенсації моральної шкоди в розмірі 3 000, 00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем-2 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Буринського РВ УМВС України в Сумській області моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд вважає за необхідне адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, Буринського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання нечинними і скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 Наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області № 1464 від 09 листопада 2011 року.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Буринського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області № 22 о/с від 17 листопада 2011 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого сержанта міліції ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає: 41700, Сумська область, м. Буринь, вул. Дзержинського, 14, ід.н. НОМЕР_1), міліціонера-водія ізолятора тимчасового тримання Буринського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області.

Поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає: 41700, Сумська область, м. Буринь, вул. Дзержинського, 14, ід.н. НОМЕР_1) на службі в органах внутрішніх справ на посаді міліціонера-водія ізолятора тимчасового тримання Буринського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області.

Стягнути з Буринського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (41700, Сумська область, м. Буринь, вул. Демяна Бідного, 2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає: 41700, Сумська область, м. Буринь, вул. Дзержинського, 14, ід.н. НОМЕР_1) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.11.2011 р. по 28.02.2012 р. в розмірі 6 578, 71 (шість тисяч пятсот сімдесят вісім) грн. 71 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова в частині поновлення на службі та стягнення втраченого заробітку за один місяць в розмірі 1 883, 07 (одна тисяча вісімсот вісімдесят три) грн. 07 коп. підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) С.В. Воловик

З оригіналом згідно

Суддя С.В. Воловик

повний текст постанови складений 05.03.2012 р.