Справа № 2а-3118/10/0370
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2010-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2010 рокуСправа № 2а-3118/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання - Піянзіна О.К.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокстрот-Луцьк» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фокстрот-Луцьк» звернулося в суд із позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Луцької обєднаної державної податкової інспекції від 3 вересня 2010 року за №/0 і від 27 жовтня 2010 року за №/1, якими визначено суму податкового зобовязання з податку з доходів найманих працівників в розмірі 609 764,70 грн. та від 7 вересня 2010 року за №/0 і від 18 жовтня 2010 року за №/1, якими визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток з приватних підприємств в розмірі 192 811,10 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що оскаржувані рішення Луцької ОДПІ про донарахування податкових зобовязань по податку з доходів найманих працівників та по податку на прибуток приватних підприємств прийняті неправомірно, безпідставно та в порушення приписів чинного податкового законодавства при неврахуванні всіх фактичних обставин справи, оскільки перевіряючими не було взято до уваги ряд первинних документів, які підтверджують дійсність фактичного надання послуг оренди відповідно до Договору суборенди нежитлового приміщення, включення до валових витрат витрати з придбання товарно-матеріальних цінностей без надання до перевірки сертифікатів відповідності та порушення правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб, цим самим відповідач вважає, що не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в загальній сумі 203 254,9 грн., з чим позивач не погоджується, вважає, що доказом при здійсненні заходів податкового контролю може бути тільки первинний документ, тому і висновки щодо наявності зазначених порушень, є лише припущеннями перевіряючих, не підтвердженими належними доказами.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити.

Відповідач у запереченні від 30 листопада 2010 року за №7117/10/10-012 та представник відповідача в судовому засіданні предявленні позовні вимоги заперечили, обґрунтовуючи тим, що позивачем було порушено вимоги підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» зокрема, віднесено у II кварталі 2009 році до складу валових витрат витрати в сумі 252 712 грн., які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними документами, витрати в сумі 270 571 грн. з придбання послуг оренди, наданих ТзОВ «Свемон-Маркет» відповідно договору суборенди нежитлового приміщення від 1 березня 2009 року №86/09 право власності на яке зареєстровано за ПП «Пелікан», яке згідно постанови господарського суду Волинської області від 22 червня 2009 року визнано банкрутом, встановлено завищення ТзОВ «Фокстрот-Луцьк» валових витрат на придбання товарів (робіт, послуг), зазначених у рядку 04.1 декларацій з податку на прибуток підприємства на загальну суму 523 283 грн.

Крім цього згідно матеріалів перевірки, проведеною Територіальною державною інспекцією праці у Волинській області з питань додержання законодавства про працю встановлено, порушення вимог частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці», за наслідками якої донараховано з квітня 2009 року по березень 2010 року 200 777,71 грн. податку з доходів фізичних осіб. Перевіркою правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб встановлено, що ТзОВ «Фокстрот-Луцьк» як податковим агентом, в порушення підпункту 1.15 статті1, підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4, пункту 7.1 статті7, підпункту 8.1.2 пункту 8.1 статті 8, пункту 17.2 статті 17 та підпункту «а» пункту 19.2 статті 19 Закону України «про податок з доходів фізичних осіб» із сум доходу, що нараховувався (виплачувався) на користь платників податку не утримало та не перерахувало до бюджету податок з доходів фізичних осіб в загальній сумі 203254,90 грн., що позивачем не було зроблено. Просили у позові відмовити.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити частково з таких підстав.

Луцькою обєднаною державною податковою інспекцією 25 серпня 2010 року проведено планову виїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства товариства з обмеженою відповідальністю «Фокстрот-Луцьк» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 31березня 2010 року та іншого законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2010 року, про було складено акт за №4968/23-2/32501580.

Перевіркою встановлено порушення підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 130821 грн., у тому числі:II квартал 2009 року на суму 96617 грн., III квартал 2009 року 34204 грн.; підпункту 7.4.4, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено відємне значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 190049 грн., а саме: квітень 2009 року 50 542 грн., травень 2009 року 30 848 грн., червень 2009 року 11 415 грн., липень 2009 року 11 491 грн., серпень 2009 року 6 292 грн., вересень 2009 року 912 грн., жовтень 2009 року 20 227 грн., грудень 2009 року 23 344 грн., лютий 2010 року 11 646 грн., березень 2010 року 23 332 грн.; пункту 1.15 статті 1, підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4, пункту 7.1 статті 7, підпункту 8.12 пункту 8.1 статті 8, пункту 17.2 статті 17 та підпункту «а» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питання щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 203 254,90 грн., в тому числі за квітень 2009 року 13 538,80 грн., травень 2009 року 15 276,73 грн., червень 14 477,20 грн., липень 12 851,57 грн., серпень 13 125,88 грн., вересень 2009 року 14 225,80 грн., жовтень 2009 року 14 391,03 грн., листопад 2009 року 20 680,87 грн., грудень 2009 року 21 945,20 грн., січень 2010 року 22 086,21 грн., лютий 2010 року 21 166,84 грн. та березень 2010 року 19 488,76 грн.

У звязку з виявленням порушення податкового законодавства з боку ТзОВ «Фокстрот-Луцьк» Луцькою обєднаною державною податковою інспекцією сформовані податкові повідомлення-рішення від 7 вересня 2010 року за №/0, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем податок з прибутку підприємств в розмірі 192 811,10 грн., в тому числі 130 821 грн. за основним платежем та 61 990,10 грн. за штрафними санкціями та від 3 вересня 2010 року за №/0, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем податок з доходів найманих працівників розмірі 690 764,70 грн., в тому числі 203 254,90 грн. за основним платежем та 406 509,80 грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із отриманими податковими повідомленнями-рішеннями ТзОВ «Фокстрот-Луцьк» подало 13 вересня 2010 року Луцькій обєднаній державній податковій інспекції скаргу. Луцька ОДПІ рішенням про результати розгляду первинної скарги від 18 жовтня 2010 року за №24433/10/25-006 залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 7 вересня 2010 року за №/0 та від 3 вересня 2010 року за №/0, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1. пункту 5.2. вказаної статті встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Так, підпунктом 5.3.9 пункту 5.2 статті 5 цього Закону, зокрема, передбачено, що до складу валових витрат не належать будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Оскільки правила ведення податкового обліку з податку на прибуток законодавством окремо не визначені, до уваги береться загальна вимога відповідності податкового обліку - бухгалтерському, ведення якого передбачає обов'язкову наявність первинних документів, що підтверджують ту чи іншу господарську операцію.

Визначення "Первинний документ" наведено у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність". Це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Стаття 9 цього ж Закону визначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За своїм змістом наведені норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачають як підставу для не включення до валових витрат лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства нереальних сум, непідтверджених будь-якими документами взагалі.

Судом встановлено, що позивачем правомірно віднесені витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей (телефонія-мобільні телефони, стартові пакети, картки поповнення рахунку операторів мобільного звязку, аксесуари до мобільних телефонів) без надання до перевірки сертифікатів відповідності, які були отримані від ТОВ «Бумакс» відповідно до господарського договору поставки №2602-01 від 26 лютого 2009 року, так як сертифікати відповідності, в даному випадку, не належать до числа тих документів обовязковість зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку для підтвердження правомірності формування валових витрат.

Також судом доведено правомірність віднесення до складу валових витрат витрати з придбання послуг оренди, отриманих від ТОВ «Свемон-Маркет» відповідно до договору суборенди нежитлового приміщення №86/09 від 1 березня 2009 року, яке знаходиться за адресою м.Луцьк, проспект Волі,29.

В ОСОБА_1 перевірки представники Луцької ОДПІ стверджують, що дане приміщення згідно даних КП Волинського БТІ зареєстровано за ПП «Пелікан», яке визнано банкрутом на підставі постанови господарського суду Волинської області від 22 червня 2009 року по справі №7/62-Б, тому до складу валових витрат на придбання товарів (робіт, послуг) зайво віднесено витрати з придбання послуг оренди.

Відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» визнання субєкта господарювання банкрутом в судовому порядку не означає його ліквідації, а лише започатковує ліквідаційну процедуру. Не взято до уваги того, що оголошення банкрутом власника приміщення не тягне за собою автоматичного припинення договору суборенди. Суборендар зобовязаний виконувати свої зобовязання по сплаті орендної плати перед орендарем.

Крім цього, судом встановлено і цього не заперечують сторони в судовому засіданні, що ТзОВ «Фокстрот-Луцьк» згідно біржових угод купівлі-продажу транспортних засобів від 7 квітня 2009 року №884888 і №884889, укладених на Українській Товарній Біржі (м.Чернівці) між приватним підприємцем ОСОБА_4 та ТзОВ «Фокстрот-Луцьк» придбано транспортні засоби (2 автомобілі ГАЗ 33021, 2004 року випуску) вартістю відповідно 5622,44 грн. і 10892,15 грн., які згідно інформації Луцького ВРЕВ ДАІ УМВС України у Волинській області належали громадянину ОСОБА_4, розрахунки за які проведені ТзОВ «Фокстрот-Луцьк» шляхом перерахування на розрахунковий рахунок приватного підприємця ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 16 514,59 грн.(платіжне доручення №735 від 7 травня 2009 року).

Відповідно до статті 325 Цивільного кодексу України субєктом права приватної власності є фізична особа, а «Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок та моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами і реєстрація транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями чинним законодавством не передбачена, тому перевіркою зроблено правильний висновок, що ТзОВ «Фокстрот-Луцьк», як податковий агент, при виплаті громадянину ОСОБА_4 оподаткованого доходу за придбані автомобілі, зобовязане було нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податку з доходу в сумі 2 477,19 грн.

Підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21 грудня 2000 року №2181-III «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено, що у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обовязкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обовязковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобовязання з такого податку, збору (обовязкового платежу).

Перевіркою правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб встановлено, що ТзОВ «Фокстрот-Луцьк» як податковим агентом, в порушення підпункту 1.15 статті1, підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті4, пункту 7.1 статті 7, підпункту 8.1.2 пункту 8.1 статті 8, пункту 17.2 статті 17 та підпункту «а» пункту 19.2 статті19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» із сум доходу, що нараховувався (виплачувався) на користь платників податку не утримувало та не перераховувало до бюджету податок з доходів фізичних осіб в загальній сумі 203254,90 грн.

Крім цього, суд не погоджується з висновком зазначеним в ОСОБА_1 про порушення Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» з посиланням, в тому числі, на пояснення працівників, які були звільнені із підприємства, такий висновок суперечить фактичним обставинам та є помилковим, а вказані пояснення звільнених працівників є неправдивими і нічим не підтверджуються. Також не підтвердженою є інформація про порушення в виплаті заробітної плати водіям підприємства, оскільки шляховий лист не є документом , в якому визначається графік робочого часу чи розмір заробітної плати, дані шляхових листів не можуть змінювати даних обліку робочого часу та даних бухгалтерського обліку в частині виплати заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, згідно табеля робочого часу тривалість робочого дня працівників за відповідний період становила 4 години, а розмір місячної зарплати відповідав встановленому мінімальному рівню з врахуванням факту роботи неповний робочий день.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок субєктів господарювання-юридичних осіб, а також їх філій, відділень та інших відокремлених підрозділів та документування виявлених порушень, затверджених Наказом ДПА від 11 вересня 2008 року №584 акт перевірки має бути оформлений відповідно до встановлених стандартів якості, зокрема щодо доказовості та обовязковості висновків. Натомість, сумнівним є вважати належною доказовою інформацією дані, що наведені в акті перевірки, які не можуть самі по собі, без всебічного зясування всіх обставин, свідчити про факт правопорушення.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 10 серпня 2005 року №327, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової та позапланової перевірок чітко, обєктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, тому висновки щодо наявності зазначених порушень, є лише припущеннями перевіряючих, не підтвердженими належними доказами.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Тому, суд критично оцінює надані відповідачем документи (пояснення працівників, які були звільнені із підприємства) та вважає, що такі документи не є належними та достовірними доказами у даній справі, оскільки дані пояснення надані колишніми працівниками підприємства, а не працівниками, які працюють на підприємстві.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції від 7 вересня 2010 року за №/0 та від 18 жовтня 2010 року за №/1 та часткового скасування податкового повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції від 3 вересня 2010 року за №/0 та від 22 жовтня 2010 року за №/1 на суму 602 333,13 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції від 7 вересня 2010 року за №/0 та від 18 жовтня 2010 року за №/1.

Частково скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції від 3 вересня 2010 року за №/0 та від 22 жовтня 2010 року за №/1 на суму 602 333,13 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк