Справа № 2-а-1853/11
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2012-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2-а/1326/321/2012
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2012 року Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про стягнення недоплачених сум одноразової грошової допомоги як учаснику війни за 2011 рік в розмірі 2 172,00 грн., щорічної допомоги на оздоровлення за 2006-2011 роки в розмірі 17 860,00 грн. та зобовязання в подальшому виплачувати вказані соціальні допомоги у зазначених розмірах, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з адміністративним позовом в суд до Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про стягнення недоплачених сум одноразової грошової допомоги як учаснику війни за 2011 рік в розмірі 2 172,00 грн., щорічної допомоги на оздоровлення за 2006-2011 роки в розмірі 17 860,00 грн. та зобовязання в подальшому виплачувати вказані соціальні допомоги у зазначених розмірах. Позивач посилається на те, що при виплаті йому як учаснику війни щорічно разової грошової допомоги до 5 травня у 2011 році відповідачем порушено вимоги Конституції України, Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Так, відповідно до ст. 14 розділу ІІІ Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ щорічно до 5 травня, як учаснику війни повинна виплачуватися разова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, проте позивач отримав 120 грн. Вважає, що йому відповідачем не було доплачено допомоги у розмірі 2 172 грн. Просив стягнути з Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради недоплачену йому суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику війни за 2011 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, встановленому відповідно до ч. 7 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної в ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з урахуванням раніше проведеної виплати; зобовязати відповідача надалі щорічно виплачувати йому щорічну одноразову допомогу до Дня Перемоги у розмірі, визначеному ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема, - трьох мінімальних пенсій за віком.

Також у позовній заяві позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1. Чинним законодавством учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення, яка передбачена ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС»в розмірі пяти мінімальних заробітних плат , яку виплачують органи соціального захисту населення, розмір якої визначається на момент виплати, та зазначив, що органи соціального захисту населення відмовили йому в виплаті допомоги в належному розмірі за 2006 2011 роки, однак виплатили за цей період допомогу на оздоровлення в сумі 90,00 грн. за кожен рік. Вважає, що такі дії відповідача є неправомірними. Крім цього, просить поновити строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, оскільки дізнався про порушення таких із отриманням 01.08.2011 року відповіді від відповідача.

Просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву від 13.01.2012 року про слухання справи у його відсутності, позов підтримав повністю, просить такий задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, не зявився. В письмових запереченнях проти адміністративного позову заперечив, просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідно до ч. 5 ст. 13 зазначеного Закону щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Франківський відділ соціального захисту управління соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради є органом місцевого самоврядування та здійснює лише перерахунок державних коштів, шляхом реалізації делегованих державою повноважень та проводить соціальні виплати у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом України «Про державний бюджет України». Крім цього, у письмових запереченнях проти позову відповідач зазначив, що виплату позивачу згаданої ним допомоги було проведено відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 4 квітня 2011 року № 341 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистських переслідувань». Зокрема, відповідно до п. 1 зазначеної постанови виплата у 2011 році разової грошової допомоги іншим ветеранам війни, в тому числі учасникам війни здійснюється у розмірі 120 грн. Франківським відділом соціального захисту у травні 2011р. виплачено ОСОБА_1 допомогу в зазначеному розмірі 120 грн. Тому вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником війни, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією посвідчення серії Д № 948361, виданого Управлінням соціального захисту населення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради 18 лютого 2004 року.

Відповідно до листа відповідача від 25.07.2011 р. № 2605/11/840 позивач у 2011 році отримав, як учасник війни, разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 120,00 грн.

Відповідно до ст. 14, розділу ІІІ Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (що діяла на час спірних правовідносин) щорічно до 5 травня, учасникам війни виплачується разова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Жодних змін до вказаної статті, під час існування спірних правовідносин, не вносилось, призупинення її дії не здійснювалось.

Згідно ж постанови Кабінету Міністрів України від 4 квітня 2011 року № 341, що теж була чинною на час існування спірних правовідносин, розмір згаданої допомоги виплачувався у 2011 році особам із статусом учасника війни у розмірі 120 грн.

Проте відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються зокрема основи соціального захисту, а в її ст. 75 установлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада. Конституція не давала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів. Тому при нарахуванні та виплаті позивачем згаданої грошової допомоги відповідачу слід керуватись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 р. № 3551-ХІІ, а не постановою Кабінету Міністрів України.

На підставі положень ч. 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності правового акта Закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

З врахуванням пріоритету Законів України над підзаконними актами виплата відповідачем суми щорічної допомоги на підставі постанови Кабінету Міністрів України, у розмірі, меншому, ніж визначено законом є неправомірною.

Відповідно до вимог ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів, або при внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При здійсненні розрахунку згаданої допомоги відповідачу слід було виходити із розміру мінімальної пенсії за віком, яким згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про державний бюджет на 2011 рік»від 23 грудня 2010 року № 2857-VІ встановлено прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць з 1 квітня 2011 року - у розмірі 764 грн. Відповідно, розмір грошової допомоги становить 2 292,0 грн. (764,00 грн. х 3).

Фактично позивач отримав від Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради грошову допомогу до пятого травня у 2011 році 120 грн. Тому розмір недоплаченої суми становить 2 172 грн.

Враховуючи зазначене, виплата щорічної разової допомоги до 5 травня за 2011 рік, здійснена відповідачем у розмірі 120 грн., визначеному постановою Кабінету міністрів України від 04.04 2011 р. № 341 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»є такою, що порушує норму спеціального Закону.

Дії відповідача щодо невиплати позивачу згаданої вище щорічної разової грошової допомоги у розмірі, встановленому ч. 7 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», слід визнати протиправними. Зобовязати відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу згадану щорічну грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни за 2011 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, встановленому ч. 7 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з урахуванням проведених виплат.

Судом також встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, що підтверджено копією посвідчення, копією довідки МСЕК.

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено виплату одноразової щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. При цьому розмір заробітної плати визначається на момент виплати. Виплату грошової допомоги проводять органи соціального забезпечення громадян за місцем їх проживання.

Як вбачається із адміністративного позову, відповідач виплатив позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2006-2011 роки в розмірі 90 грн. за кожен рік. Виплата зазначеної грошової допомоги проведена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та № 936 від 20.09.2005 р. «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування відповідних видатків як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Качко проти України).

Відтак, вимоги позивача підлягають до задоволення в частині зобовязання проведення донарахування і виплати щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат за період з 2006 по 2011 роки.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 113 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України.

Розмір допомоги на оздоровлення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 суперечить вимогам ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік»№ 3235-IV від 20.12.2005 р. розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2006 року становив 350,00 грн. Відповідно до ст. 76 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік»№ 489-V від 19.12.2006 р. розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2007 року становив 400,00 грн. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік»№ 107-VI від 28.12.2007 р. розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2008 року становив 515,00 грн. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік»№ 835-VI від 26.12.2008 р. розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2009 року становив 605,00 грн. Відповідно до ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет на 2010 рік»розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2010 року становив 869,00 грн. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік»розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2011 року становив 941,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що всі вказані норми Законів не мали жодних обмежень щодо застосування ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок чорнобильської катастрофи», яким передбачено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Тому оскільки Законами України про Державний бюджет розмір вказаної одноразової грошової допомоги не визначався, то посилання на зазначену норму не є обґрунтованим.

Даний висновок також підтверджується ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено , що дія цього закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього закону.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що звуження змісту та обсягу існуючих прав, шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається. Дане положення відображене у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.07 р. № 6-рп у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень статей 29, 36, частини другої ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, п. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст.ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та Рішенні Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.08 р.

Відповідно до вимог ст.152 ч. 2 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відтак, суд вважає, що є підставними вимоги позивача у межах строку позовної давності. Безпідставними суд вважає покликання відповідача на відсутність коштів як на підставу для відмови у позові.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне застосувати саме норму Закону, а не постанови КМУ.

На користь позивача необхідно стягнути недоотриману суму грошової допомоги за 2006 2011 роки в розмірі 17 860 грн. (1660,00 +1 910, 00 + 2 485,00 + 2 935,00 + 4 255,00 + 4 615 = 17 860,00 грн.)

Позовні вимоги щодо зобовязання відповідача надалі щорічно виплачувати позивачу щорічну одноразову допомогу до дня перемоги у розмірі, визначеному ст..14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист»- трьох мінімальних пенсій за віком та щодо зобовязання відповідача надалі виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі, визначеному ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - пяти мінімальних заробітних плат не підлягають задоволенню, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Суд не може обмежувати законодавчий орган в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних правовідносин.

Окрім цього, про належні позивачу недоотримані суми одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 2011 роки відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не було повідомлено, оскільки відповідач самостійно здійснював нарахування зазначеної допомоги, а позивач вважав, що Франківський відділ соціального захисту управління соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради діє відповідно до вимог чинного законодавства. Про факт порушених прав позивачу стало відомо лише після отриманням 01.08.2011 року відповіді від відповідача, після чого звернувся до суду за захистом порушеного права. Крім цього позивач - особою похилого віку(пенсіонер, інвалід ІІІ групи), що також впливає на самостійне його звернення до суду за захистом порушеного права.

За наведених обставин, суд вважає, що строк для звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин, а тому на підставі ст.102 КАС України його слід поновити.

Керуючись ст.ст. 3, 6-12, 14, 17, 86, 89, 94, 99, 100-102, 122, 128, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, ст.ст. 3, 8, 19, 22, 55, 75, 92, 152 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, 27 листопада 2008 року № 26-рп/2008, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 48, 62, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 82 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік», ст. 76 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», ст. 59 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік», ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет на 2010 рік», ст. 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», -

П О С Т А Н О В И В:

поновити строк звернення до суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задоволити частково.

Стягнути з Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 недоотриману суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику війни за 2011 рік відповідно до ч. 7 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»у розмірі 2 172 грн.

Стягнути з Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 недоотримані суми одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 2011 роки відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 17 860,00 грн..

У решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Мартинишин М.О.