Справа № 1519/2-а-2277/11
Суддя: Целух А. П.
Дата ухвалення: 2011-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1519/2-а-2277/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2011 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі в м. Одесі про визнання протиправними дії та про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

22 квітня 2011р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що належить до соціальної категорії Дитина війниі відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війниз 01.01.2006 року має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Законами України Про Державний бюджет на 2006 рікта Про Державний бюджет на 2007 рікдія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнибула зупинена. Однак рішенням Конституційного Суду України № б-рп/2007 від 09 липня 2007 року окремі положення Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік, якими була зупинена дія положень Закону України Про соціальний захист дітей війни, на підставі яких, повинна бути нарахована соціальна допомога, визнані такими, що не відповідають Конституції України та є неконституційними. Однак відповідач починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року сплачував вказане підвищення у розмірі меншому, ніж гарантовано вказаним законом. Тому просить визнати дії Управління пенсійного фонду України щодо невиплати державної соціальної допомоги неправомірними; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату несплаченої державної соціальної допомоги як дитині війниу розмірі 30 % надбавки, що передбачена ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнидо пенсії за період з 01.01.2006 року по 01.04.2011 року; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. Також він просив зобовязати відповідача в подальшому, тобто у наступні роки, надавати надалі виплату щомісячної державної соціальної допомоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 13 травня 2011р. вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про зобовязання виплатити щомісячну державну соціальну допомогу Дітям війниза період з 2006 року по 22 жовтня 2010р. включно у відповідному розмірі були залишені без розгляду, у зв'язку із пропуском строку.

В частині розгляду позовних вимог щодо зобовязання відповідача нарахувати та виплатити як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 22 жовтня 2010р. позивачем не був пропущений строк позовної давності. Оскільки соціальні виплати носять щомісячний характер, то в даному провадженні суд вважає можливим розглядати вимоги в частині з 22 жовтня 2010р.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Управління пенсійного Фонду України в Малиновському районі м. Одеси в останнє судове засідання не зявився, був сповіщений про час та місце слухання справи належним чином.

Дослідивши наявні в справі докази, оцінивши повідомлені позивачем, суд дійшов висновку, що є наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення. Позов підлягає задоволенню в частині з 22 жовтня 2010р., тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України Про соціальний захист дітей війни. Зокрема, ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війнипередбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є собою, яка відноситься до категорії Діти війни. Це підтверджується наступним. Відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війнидіти війни це ті, яким на 2 вересня 1945р. не виповнилось 18 років. Так, згідно паспортних даних ОСОБА_1 народився 12 липня 1937 року, отже на нього розповсюджується дія Закону України Про соціальний захист дітей війнита він має право на отримання державної соціальної підтримки підвищення пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Проте, відповідачем з 2006 по 2010 роки виплати проводились в неналежному розмірі меншому, ніж встановлено законом (замість 30% в 2007 році виплати не проводились, а в 2008-2010р. 10% згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. № 530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян).

З огляду на те, що суд розглядає позовні вимоги в частині, в якій не пропущений строк позовної давності, тобто з 22 жовтня 2010р., суд вважає, що відповідач повинний був здійснювати за цей період нарахування та виплату коштів в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком на підставі наступного.

Так, згідно зі ст. 77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006рік, ст. 71 Закону України Про державний бюджет України на 2007 р., п.41 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік зупинена дія ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війнина відповідний поточний рік.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень ст.ст. 29, 36, ч.2 ст.56, ч.2 ст.62, ч.1 ст.66, п.7, 9, 12-14, 23, 29, 30, 41, 43-46 ст.71, ст.ст.98, 101, 103, 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 ріквизнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в тому числі положення п. 3, 12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни відновлена на 2007 рік з 7 липня 2007 р. та нарахування і виплата соціальної допомоги дітям війни повинно проводитись з липня по грудень 2007 року в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України окремих положень ст.65 розділу І, п.61, 62, 63, 66 розділу ІІ, п.3 розділу ІІІ Закону України Про Державний Бюджет України на 2008 рік…і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України положень ст.67 розділу І, п.п.1-4, 6-22, 24-100 розділу ІІ цього ж Закону, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в тому числі положення п.41 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів.

Таким чином, вищенаведені соціальні доплати дітям війни поновлені з 22.05.2008 року. Відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В 2009 та 2010 роках дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнине припинялась, а тому, відповідно до цього Закону, позивач має право на отримання щомісячної надбавки до пенсії в розмірі 30%, в тому числі і за період з 22 жовтня 2010р.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведені обставини правомірності дій щодо ненарахування та невиплати позивачу державної соціальної допомоги дітям війни за період з жовтня 2010р. в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Європейський Суд з прав людини при розгляді справи Кечко проти Українизазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань.

Суд не зазначає конкретні суми нарахування, оскільки це є повноваженнями органів Пенсійного Фонду України. Проте, наголошує, що розрахунок необхідно проводити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, в виду того, що іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). У звязку з чим на користь позивача з Державного бюджету України слід стягнути 1,70 грн. судових витрат, понесених на сплату судового збору.

Пункт 1 ч. 3 ст. 87 КАС України зазначає, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу, які понесені позивачем в сумі 300 грн. за складання позовної заяви, що підтверджується залученими до справи доказами рахунком № 6038 від 06.04.2011 р. про сплату коштів позивачем на рахунок ТОВ Надія як субєкту господарювання та яке має право займатись адвокатською практикою згідно довідки з єдиного державного реєстру України, актом виконаних робіт по виготовленню заяви.

Згідно ст. 90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права ,які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги, витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. № 560 Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави передбачає граничний розмір компенсації за правову допомогу при умові участі адвоката чи іншого фахівця в галузі права у розгляді цивільної чи адміністративної справи.

Однак правова допомога позивачу надавалась тільки в частині виготовлення позову, без укладання договору про участь адвоката чи іншого фахівця права у розгляді адміністративної справи.

Тому суд вважає, що вимога про відшкодування витрат у сумі 300 грн. за правову допомогу і яка полягає у виготовленні адміністративного позову, задоволенню не підлягає.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобовязання відповідача в подальшому, тобто у наступні роки, надавати надалі виплату щомісячної державної соціальної допомоги у повному обсязі, так як у відповідності до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Отже, зі змісту наведеної імперативної норми закону вбачається, що рішення суду не може прийматись як застереження від будь яких порушень, та не може бути умовним, а розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявні неіснуючі порушення, суперечить приписам чинного законодавства України.

Керуючись ст.ст.8, 150,152 Конституції України, рішеннями Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року, № 6-рп від 09.07.2007р., Законом України Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", ч. 2 ст. 87 Закону України Про пенсійне забезпечення, ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ст.ст. 9-11,70,99, 100, 159-163,167, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі в м. Одесі про визнання протиправними дії та про зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати відмову управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 соціальної допомоги як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в період з 22 жовтня 2010р. неправомірною.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну допомогу Дітям війнив розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22 жовтня 2010р.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ