Справа № 806/5821/14
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року м. Київ К/800/14137/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С. , Швець В.В. , розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 20.01.2015р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації в якому просила суд визнати протиправними дії Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації щодо відмови у наданні дозволу на перереєстрацію автомобіля марки Opel Vectra J96 1998 року випуску, зобов'язати відповідача надати такий дозвіл без сплати мита та інших обов'язкових платежів, а також зобов'язати Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації зняти з балансового обліку вказаний автомобіль.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.01.2015р. у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015р. апеляційну скаргу у ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 20.01.2015р. залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що права та обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо спірного автомобіля, виникли після смерті інваліда, а не в момент забезпечення інваліда автомобілем, тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає Порядок 2006 року та відсутні підстави для зобов'язання відповідача надати дозвіл на перереєстрацію автомобіля без сплати мита та інших обов'язкових платежів.

У касаційній скарзі позивачка з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить судові рішення скасувати.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відхилення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що матері позивачки ОСОБА_3, яка була інвалідом другої групи з дитинства, на підставі наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації № 13-в від 25.01.2005р. було видано автомобіль марки Opel Vectra J96, 1998 року випуску, об'єм двигуна 1598 см. куб., тип - легковий седан В, який надійшов як гуманітарна допомога.

Судами встановлено, що мати позивачки користувалася спірним автомобілем з січня 2005 року по грудень 2009 року, тобто, менше 10 років.

Після смерті матері 17.12.2014р. позивачка звернулася до Департаменту із заявою про надання дозволу на перереєстрацію вказаного автомобіля на її ім'я без сплати мита та інших обов'язкових платежів.

Листом відповідача від 22.12.2014р. позивачці відмовлено у задоволенні зазначеної заяви.

Відповідно до ст. 11-1 Закону України "Про гуманітарну допомогу" визначено, що забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, здійснюється на умовах, передбачених законом, та у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через органи соціального захисту населення і користувався менше 10 років, може бути переданий у власність одному із членів сім'ї за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення, за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. Якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше 10 років, за бажанням членів його сім'ї автомобіль може бути переданий у їх власність безкоштовно. У разі несплати членом сім'ї інваліда, дитини-інваліда податків і зборів (обов'язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) органам соціального захисту населення у порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006р. № 999 за бажанням інвалідів головні управління соціального захисту можуть забезпечувати їх автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Автомобілями, отриманими головними управліннями як гуманітарна допомога, інваліди (за їх бажанням або за бажанням законних представників недієздатних інвалідів), діти-інваліди (за бажанням їх законних представників), які перебувають на обліку в головних управліннях соціального захисту та управліннях виконавчої дирекції, забезпечуються безоплатно в порядку черговості.

Автомобіль, отриманий головним управлінням соціального захисту як гуманітарна допомога для конкретного інваліда, який перебуває на обліку, видається безоплатно такому інваліду (за його згодою або за згодою законного представника недієздатного інваліда), дитині-інваліду (за згодою її законного представника) незалежно від черговості на десятирічний строк, визначений з дати видачі, із зняттям з обліку.

Згідно з п. 16 цього Порядку після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда.

Положеннями абз. 7 п. 41 Порядку визначено, що після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Контроль за дотриманням зазначеного строку здійснюється головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції.

Колегія суддів зазначає, що обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Порядку забезпечення інвалідів автомобілями від 19.07.2006р., в якому зазначено, що після смерті інваліда, який користувався автомобілем, визнаним гуманітарною допомогою, такий автомобіль може бути переданий у власність одному із членів його сім'ї безоплатно - у випадку експлуатації автомобіля більше 10 років, якщо ж строк експлуатації такого транспортного засобу менше 10 років, то його передача членам сім'ї померлого інваліда здійснюється виключно за умови сплати ними податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля.

Доводи касаційної скарги щодо необхідності застосування до спірних відносин Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997р. № 999 судом не можуть бути визнані обґрунтованими зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У справі, що розглядається, такою подією (фактом) є смерть інваліда ОСОБА_3

Порядок 1997 року був затверджений у зв'язку з прийняттям законів України від 22.12.1995р. № 488 "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та від 06.06.1996р. № 230 "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з метою впорядкування забезпечення автомобілями різних категорій інвалідів та спрямований на захист інтересів інвалідів.

Згідно з п. 37 Порядку 1997 року в редакції, чинній на час надання спірного автомобіля матері позивачки, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Нормами ч. 4 ст. 4 Цивільного кодексу визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Порядок 1997 року був визнаний таким, що втратив чинність, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006р.

Таким чином, питання про вилучення після смерті інваліда в його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, має вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда, якому автомобіль надавався як гуманітарна допомога.

Отже, судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про відсутність підстав застосування до спірних правовідносин Порядку 1997 року оскільки права та обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо спірного автомобіля, виникли після смерті інваліда, а не в момент забезпечення інваліда автомобілем.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 20.01.2015р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді

Пасічник С.С.

Швець В.В.