Справа № 2а-3452/10/0770
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2011-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-3452/10/0770
Ряд стат. звіту № 3.4
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2011 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Луцович М.М., суддів Іванчулинець Д.В., Дору Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Фантич В.В.

за участю перекладача ОСОБА_1;

та сторін по справі:

позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3;

представника позивача - ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5,

прокурора Андрейчик А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання рішення протиправним, -

ВСТАНОВИВ:

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця протиправним і скасування його, зобовязання Державного комітету України у справах національностей та релігій прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання позивачу статусу біженця.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона звернулася до Управління міграційної служби у Закарпатській області із заявою про надання статусу біженця. Після співбесід їй було вручено повідомлення № 45 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, де на підставі ст.10 Закону України «Про біженців»від 21.06.2001 (далі за текстом - Закон) відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні. Також рішення № 113-10 Державного комітету України у справах національностей та релігій про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні вважає необґрунтованим, оскільки відповідач не в повній мірі зясував усі обставини його обґрунтованих побоювань ризику стати жертвою жорсткого та нелюдського походження, в країні свого походження - ОСОБА_6.

Під час судового розгляду даної справи позивач та її представник підтримали позовні вимоги з мотивів, що наведені в адміністративному позові, зокрема позивач пояснила, що ОСОБА_6 є бідною країною, а тому вона з сімєю залишалися без засобів для існування, до офіційних властей держави за захистом вона не зверталася. Також пояснила, що офіційна влада в ОСОБА_6 не забороняє жінкам займатися спортом та викладати. Виїжджаючи з країни походження вона не знала про можливість отримати статус біженця в інших країнах, однак звернулася до УКБ ООН з клопотанням, щоб її з сімєю переселили до в якусь англомовну країну.

Прокурор, та представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечили, просили суд відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у письмовому запереченні, а саме вважають, що оскаржуване рішення приймалось з врахуванням та дослідженням усіх обставин справи позивача.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

16 вересня 2010 року громадянка ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом про визнання рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 27 липня 2010 року №113-10 про відмову в наданні статусу біженця протиправним.

Рішенням № 113-10 від 27 липня 2010 року відповідно статті 10 Закону України «Про біженців»відповідач відмовив громадянці ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця у звязку з необґрунтованістю заяви.

Під час розгляду матеріалів справи громадянки ОСОБА_6 нею було повідомлено, що вона народилася 03.03.1969 року у місті м. Кабул, ОСОБА_6, за етнічним походженням хазарійка, сповідує мусульманство/шиїт, одружена, ІНФОРМАЦІЯ_1, не судима, громадянка ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_6. Разом з нею в Україні перебувають чоловік ОСОБА_8 ОСОБА_9 Хайдер та син ОСОБА_8 ОСОБА_10 Наім. Позивачка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. В країні громадянської належності у неї було свідоцтво про народження, яке залишилосьу мами в Кабулі. Позивачка закінчила 12 класів державної школи м.Кабул. Далі продовжила навчання в ліцеї «Марям»в Кабулі. З 1987 по 1991 року навчалася в університеті. Після закінчення отримала спеціальність вчителя фізкультури. Працювала у школі «Умальбанін»в м.Кабул. З 2003 до 2007 року працювала завучем школи. У 2007-2008 р.р. працювала вчителем фізвиховання та пушту. Документів, щоб посвідчували особу, управлінню міграційної служби заявник не надала.

З пояснень громадянки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3, наданих під час співбесіди 02 червня 2010 року №09ZAK00054 слідує, що вона проживала в м. Кабул, із документів, які б посвідчували її особу у неї були: свідоцтво про народження (таскіра), видане після народження, посвідчення працівника освіти, видане у вересні 2008 року адміністрацією школи.

Позивач під час співбесіди, що зафіксовано у протоколі співбесіди від 02 липня 2010 року вказує, що причинами виїзду з ОСОБА_6 стала загроза їй та членам її сімї з боку руху Талібан повязана з тим, що вона була гравцем афганської збірної команди з волейболу, тобто належить до соціальної групи жінок-спортсменів.

Позивачка стверджує, що їй та членам її сімї в ОСОБА_6 загрожувала небезпека, тому що ОСОБА_2 ОСОБА_11 була гравцем збірної ОСОБА_6 з волейболу. Таліби погрожували що їй та членам її сімї. Вони вимагали, щоб вона припинила грати у збірній з волейболу, тому що жінка в ОСОБА_6 не повинна займатися спортом.

Позивач стверджувала під час співбесіди, що зафіксовано в протоколі від 02 липня 2009 року, що 01.04.2009 року вирушила із ОСОБА_6 у напрямку Казахстану. Чотири-пять днів проживала у Казахстані (де саме не знає). Далі спочатку пішки, а потім автомобілем вирушила до Росії. Девять днів проживала у Росії у якомусь гаражі, де була постійно зачиненою разом з іншими членами сімї (точного місця знаходження не знала). В Україну ОСОБА_2 ОСОБА_11 потрапила у квітні 2009 року нелегально, де була затримана за спробу нелегального перетину кордону України з Угорщиною. Отримавши доступ до написання заяви про надання їй статусу біженця в Україні, вона звертається із відповідною заявою до органу міграційної служби через посадову особу Мукачівського прикордонного загону.

Зі слів заявника, вона не була причетна до інцидентів із застосуванням фізичного насильства з боку Талібів.

В процесі розгляду заяви позивача ОСОБА_12 комітетом України у справах національностей та релігій громадянки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3 не навела достатньої аргументації своїм побоюванням, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими. У зв'язку з тим, що жодного конкретного факту особистого переслідування вона не навела, аналіз матеріалів справи особи, яка назвалась громадянка ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3, свідчить, що її побоювання стати жертвою переслідування у зв'язку з належністю до збірної ОСОБА_6 по волейболу є необґрунтованими. Отже, причиною виїзду з країни громадянської належності стало бажання позивача знайти спокій та підходящу роботу в одній з країн Європи, про що свідчить відповіді, які зафіксовані в протоколі співбесіди від 02 червня 2009 року.

Зазначені позивачем у матеріалах справи факти не дають підстав вважати, що вона переслідувалася в ОСОБА_6. Позивачем не зазначено жодного конкретного факту особистого переслідування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про біженців»біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань.

Відповідно до статті 9 частини 2 Закону України «Про біженців»особи, які з наміром набути статус біженця намагалися незаконно перетнути або незаконно перетнули державний кордон України, повинні без зволікань звернутися до відповідного органу міграційної служби через уповноваженого цього органу чи посадову особу Державної прикордонної служби України або органу внутрішніх справ із заявами про надання їм статусу біженця, а також надати посадовим особам Державної прикордонної служби України пояснення про причини спроби незаконно перетнути або незаконного перетинання державного кордону України.

Як встановлено судом, жодних доказів, які б підтверджували факт переслідування позивача у ОСОБА_6 за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, по справі не здобуто.

За таких обставин суд вважає, що рішення відповідача (рішення № 113-10 від 27 липня 2010 року) про відмову в наданні статусу біженця прийняте відповідно до Закону України «Про біженців», а тому у задоволенні адміністративного позову громадянки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Державного комітету України у справах національностей та релігій слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 160-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання рішення протиправним відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий - суддя Луцович М.М.

Судді Іванчулинець Д.В.

ОСОБА_13