Справа № 2а/0370/1253/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ К/9991/45406/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2011

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012

у справі № 2а/0370/1253/11 (№64460/11)

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-руберойдовий комбінат»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 27.10.2011 № .

Луцька ОДПІ Волинської області ДПС подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, ст.ст. 7, 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для визначення за податковим повідомленням-рішення від 27.10.2011 № грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 515847 грн. за основним платежем слугували висновки позапланової виїзної перевірки щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2010, викладені в акті від 12.04.2011 № 2273/23-1/00292652, про порушення вимог п. 1.4 ст. 1, п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7, п.п. 7.4.1 п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Згідно з актом перевірки порушення вказаних норм закону полягало в неправомірному включенні до складу податкового кредиту за грудень 2010 року податку на додану вартість за операціями з придбання у ТОВ «Адекс-Пром», ТОВ «Софіта» та ТОВ «Євротурбіна» товарів - макулатури, сукна ПП-6, заправного канату для картоноробної машини та гідроциліндру.

Відсутність права на формування податкового кредиту за вказаними операціями відповідачем обґрунтовано тим, що правочини між позивачем та ТОВ «Адекс-Пром», ТОВ «Софіта» та ТОВ «Євротурбіна» в силу положень ст. 228 Цивільного кодексу України є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок, тому що не спрямовані на настання реальних правових наслідків.

Відповідач виходить з того, що актами перевірок ТОВ «Адекс-Пром», ТОВ «Софіта» та ТОВ «Євротурбіна» не підтверджено реальних господарських відносин з їхніми контрагентами в ланцюгу постачання, а також посилається на неможливість здійснення фінансово-господарської діяльності контрагентами позивача з огляду на відсутність у них управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень та транспортних засобів. Крім того, відповідач посилається на відсутність первинних документів, які підтверджують фактичне перевезення товарів та використання їх в межах господарської діяльності.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Платник податків при формуванні податкового кредиту повинен був діяти у відповідності до п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

За умови реального здійснення платником податків (покупцем) господарських операцій з придбання товару (робіт, послуг), які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм закону при формуванні податкового кредиту підстави для позбавлення його права на зазначений кредит відсутні.

Актом перевірки та судами попередніх інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло його права на податковий кредит з податку на додану вартість.

В результаті дослідження питання щодо фактичного придбання позивачем товарів судами попередніх інстанцій встановлено, що такі операції мали реальний характер, підтверджені відповідними первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, які, своєю чергою, відповідають дійсності. Податковий кредит підтверджено податковими накладними, виписаними особами, зареєстрованими платником податку на додану вартість.

Платник податків (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту, не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальником товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за порушення таким контрагентом податкової дисципліни. У разі коли контрагент не виконав свого обов'язку щодо звітування, нарахування та сплати податку на додану вартість до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законами іншого не передбачено.

Висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів (робіт, послуг) мають підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами. Відсутність у підприємства-контрагента певних основних засобів, складських та інших умов, на що також посилається відповідач, само собою також не може свідчити про фіктивність господарської операції за умови, якщо такі операції фактично відбулися.

Суди попередніх інстанцій правильно відхилили доводи податкового органу щодо нікчемності вчинених позивачем господарських зобов'язань з ТОВ «Адекс-Пром», ТОВ «Софіта» та ТОВ «Євротурбіна», оскільки для цього необхідно встановити наявність у платника податку при вчиненні таких зобов'язань мети, суперечної інтересам держави і суспільства. Відповідачем при вирішенні справи у судах попередніх інстанцій не надано належних та допустимих доказів тому, що позивач укладав з контрагентом договори з метою незаконного отримання податкових вигод чи був обізнаним з певними протиправними діями контрагента при здійсненні фінансово-господарської діяльності.

Зважаючи на відсутність підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права, надану судом правову оцінку встановленим обставинам, касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України в порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун