Справа № 1570/2251/12
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2015 р. м. Київ К/800/14759/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Кочана В.М.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - ГУ МВС України в Одеській області), Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року,

В С Т А Н О В И ЛА:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області від 17 лютого 2012 року №203 «Про покарання співробітника УДАІ ГУ МВС»; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області №87 о/с від 1 березня 2012 року в частині його звільнення за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення); зобов'язати ГУ МВС України в Одеській області поновити на посаді водія-співробітника автогосподарства ДАІ підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в Одеській області; стягнути з УДАІ ГУ МВС України в Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеськоого окружного адміністративного суду від 6 вересня 2012 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Одеській області «Про покарання співробітника УДАІ ГУМВС України» від 17 лютого 2012 року №203 в частині звільнення позивача. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України Одеській області від 1 березня 2012 року №87 о/с в частині звільнення у запас Збройних Сил за пунктом 66 Положення (за дискредитацію) старшого прапорщика міліції ОСОБА_4, водія-співробітника автогосподарства ДАІ, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області. Зобов'язано ГУ МВС України в Одеській області поновити ОСОБА_4 на посаді водія-співробітника автогосподарства ДАІ, підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в Одеській області. Зобов'язано УДАІ ГУ МВС України в Одеській області виплатити на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2012 року, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не надано належних та достатніх доказів, які підтверджували скоєння позивачем дій, які можна кваліфікувати як дискредитацію органів внутрішніх справ. Також вказує, що на час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прокуратурою не було винесено остаточного рішення, також відсутня постанова про притягнення його до кримінальної відповідальності. Крім того, зазначає, що при винесенні зазначених наказів в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ відповідачем не дотримано вимоги статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині проведення службового розслідування, оскільки письмові пояснення при його проведенні у позивача не відбирались.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, суд апеляційної інстанції виходив з того, що звільнення є законним, оскільки висновками службового розслідування підтверджено факт вчинення дій, які дискредитують звання працівника міліції, а саме - скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), внаслідок якого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до порушення кримінальної справи, вчиненні тиску на свідків з метою надання ними завідомо неправдивих показів, перешкоджанню встановленню істини по справі.

Судами встановлено, що наказом ГУ МВС України в Одеській області від 17 лютого 2012 року №203 з органів внутрішніх справ звільнено ОСОБА_2А старшого прапорщика міліції, водія-співробітника автогосподарства ДАІ, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 1 березня 2012 року №87, позивача звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 66 Положення (за дискредитацію).

Прийняттю оскаржуваних наказів передувало службове розслідування, згідно з яким 3 жовтня 2006 року, ОСОБА_4 керуючи службовим автомобілем, державний номер НОМЕР_1, рухався по просп. Добровольського у м.Одесі, перетнув проїзну частину у невстановленому місці, виїхав на смугу зустрічного руху, у зв'язку з чим відбулось зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2107», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок ДТП пошкоджено транспортні засоби, а водій «ВАЗ-2107» отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку за результами службового розслідування від 4 жовтня 2006 року визначено вирішити питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 та відшкодування нанесених матеріальних збитків УДАІ ГУМВС України в Одеській області, після прийняття остаточного рішення прокуратурою Суворовського району м.Одеси по вказаній дорожньо-транспортній пригоді.

Постановою слідчого прокуратури Суворовського району м. Одеси від 17 жовтня 2006 року №1-1434/06 відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом ДТП за статтею 286 Кримінального кодексу України за відсутністю в діях позивача складу злочину.

Відповідно до протоколу затримання підозрюваного ОСОБА_4 від 16 лютого 2012 року, підставою для затримання стало застосування негативного впливу та тиску на свідків у справі по розгляду ДТП, що мала місце 3 жовтня 2006 року.

Дана постанова неоднарозово переглядалась судами та прокуратурою.

У висновку службового розслідування ГУМВС України в Одеській області від 10 вересня 2009 року за скаргою ОСОБА_6 зазначено, що остаточне рішення щодо притягнення старшого прапорщика міліції ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності буде прийнято після остаточного рішення органів прокуратури та суду.

Постановою слідчого прокуратури м. Одеси від 16 лютого 2012 року за частиною другою статті 286 КК України порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_4 за фактом порушення правил дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5

Відповідно до висновку службового розслідування від 17 лютого 2012 року №203 ОСОБА_4 підлягає звільненню з органів внутрішніх справ за дискредитацію за порушення вимог статті 7 Дисциплінарного статуту, Правил дорожнього руху, наказів МВС України від 16 березня 2007 року №81, від 26 березня 2010 року №90, у зв'язку з скоєнням ДТП, внаслідок якого потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до порушення кримінальної справи, вчиненні тиску на свідків з метою надання ними завідомо неправдивих показів, перешкоджанню встановленню істини.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63-65 Положення.

Окремо пунктом 66 Положення передбачено підставу для звільнення з органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Отже, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Наведене обумовлене тим, що працівники міліції мають особливий правовий статус, який полягає у віднесенні вимог морального змісту до їх службово-трудових обов'язків. При прийнятті на службу позивач зобов'язувався не використовувати службове становище з метою наживи в особистих інтересах чи інтересах інших осіб, не допускати діянь, відповідальність за скоєння яких передбачена Кримінальним кодексом України, не допускати вчинення проступків, що дискредитують високе звання працівника ОВС, тощо.

Частиною 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3640-ІV (далі - Статут) передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Статуту, у якій зазначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до статті 16 Статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту.

Проте, судами не встановлено, чи дотримано відповідачем строку при проведенні службового розслідування, оскільки проступок вчинений позивачем 3 жовтня 2006 року, а звільнення відбулось у лютому 2012 року.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо правомірності звільнення позивача з органів внутрішніх справ судами не надано належної оцінки доводам позивача щодо дотримання строку проведення службового розслідування, передбаченого статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що письмові пояснення відповідно до службового розслідування за фактом вчинення проступку у позивача не відбирались, що встановлено зі слів позивача. Проте, даний висновок не підтверджений відповідними письмовими доказами (матеріалами службового розслідування, тощо). Суд апеляційної інстанції, вказав, що розслідування даного факту дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому і кримінальної справи відносно позивача триває понад 7 років.

Таким чином, судам під час нового розгляду необхідно перевірити дотримання процедури та строків проведення службового розслідування, передбачених статтями 14, 16 Дисциплінарного статуту України.

Частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Одеськоого окружного адміністративного суду від 6 вересня 2012 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.М. Кочан

О.П. Стародуб