Справа № 22-а-342/11
Суддя: Самчишина Н. В.
Дата ухвалення: 2011-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-342/11 18.01.2011 18.01.2011 18.01.2011
Справа № 22а-342/11 Головуючий першої інстанції Черніков В.І.
Категорія 70 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

18 січня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів Самчишиної Н.В., Буренкової К.О.,

при секретарі Меріковій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку письмового провадження без участі осіб, які беруть участь у справі, адміністративну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_2 та

управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2010 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Новобузькому районі Миколаївської області (далі УПФ) про захист соціальних прав,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2010 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він має статус дитини війни, а відповідач не виконує вимоги ст. 6 Закону України від 18 листопада 2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» (далі Закон від 18 листопада 2004 р.), яким передбачено підвищення до його пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. У звязку з чим, позивач просив зобовязати відповідача зробити перерахунок пенсії з врахуванням такого підвищення починаючи з 22 травня 2008 р. та забезпечити виплату заборгованості. Крім того, на думку позивача, діями відповідача йому завдано моральні страждання, у звязку з чим він просив стягнути з відповідача 500 грн. моральної шкоди.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2010 р. позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність УПФ, повязану з не нарахуванням та не виплатою в повному обсязі підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано УПФ здійснити перерахунок та виплату позивачці підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 22 травня 2008 р. і в подальшому постійно. У задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди змінити.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.

Положеннями ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно з п. 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. на цей рік зупинено.

До того ж, Законом України від 19 січня 2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено п. 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Між тим, протягом 2006 року Кабінет Міністрів України не приймав рішень на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік». А тому пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., у 2006 році запроваджені не були.

В свою чергу, п. 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2007 рік із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення на 2007 рік дії ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р.

Після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., тобто з цього часу відновилось право позивачки на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Що стосується нарахування підвищення пенсії за 2008 рік, то підпунктом 2 п. 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладено в новій редакції.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) вказані зміни щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Після чого положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. знову почали діяти в їх первинній редакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році, а потім і у 2010 р. встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названі норми передбачають встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно, її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом від 18 листопада 2004 р. залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., мають діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 р. і до зміни законодавства щодо розміру та умов виплати зазначеного виду підвищення до пенсії.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідив обставини спору, належно оцінив надані докази та в межах позовних вимог дійшов обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, в межах строку позовної давності повинен здійснити позивачу перерахунок та виплату підвищення до пенсії як дитині війни саме з 22 травня 2008 р. На підставі чого задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Крім того, суд дійшов вірного висновку суду про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, тому рішення в цій частині також є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, твердження ОСОБА_2 про необґрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні її вимог про відшкодування моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки останній не надав суду належних доказів на їх підтвердження.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 200, 206 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду в Новобузькому районі Миколаївської області відхилити, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2010 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий

Судді