Справа № 372/5523/14-а
Суддя: Проць Т. В.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/5523/14-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2015 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Проць Т.В.

при секретарі Бенчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області без фіксування судового процесу технічними засобами справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Обухівського району Київської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Обухівського району Київської області, у якому просила визнати протиправними дії селищної ради щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про надання у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва, скасувати рішення відповідача №5 від 05 серпня 2014 року, зобов'язати раду винести на засідання чергової сесії та розглянути її клопотання про надання у власність земельної ділянки, надати вмотивоване рішення за результатами розгляду вказаного клопотання.

В судове засідання позивач не зявилась, в поданій суду заяві просила розглядати адміністративний позов у її відсутність та задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, в поданих суду запереченнях просиві відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач 09 квітня 2013 року звернулась до ОСОБА_2 селищної ради Обухівського району Київської області з проханням виділити та передати у приватну власність земельну ділянку, площею 0,10 га в межах смт.Козин з цільовим призначенням для індивідуального будівництва. До вказаного клопотання позивачем додано копію паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_3, графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки, а саме роздруківку знімку території смт.Козин.

ОСОБА_2 селищного голови від 12.04.2013 року №417 позивачу відмовлено та повідомлено, що її клопотання не відповідає вимогам ст.116, 118, 121 З України.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Обухівського району Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії ОСОБА_2 селищної ради щодо відмови у розгляді клопотання позивача про надання безоплатно їй у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, орієнтовно площею 0,10 га в межах ОСОБА_2 селищної ради. Зобовязано останню винести на засідання її сесії та розглянути вказане клопотання.

Рішенням 53-ої сесії VI скликання ОСОБА_2 селищної ради Обухівського району Київської області від 05 серпня 2014 року №5 «Про виконання рішення суду та розгляд заяви ОСОБА_1С.» вирішено добровільно виконати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року по справі №372/4852/13 та винесено на розгляд вказане клопотання, та відмовлено у його задоволенні.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Основним нормативно-правовим актом з регулювання земельних правовідносин є Земельний кодекс України. Завданням Кодексу, разом з іншими нормативно-правовими актами, що регулюють земельні відносини, є забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ч.2 ст.116 вказаного Кодексу набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. (п. «в» ч. 3 наведеної правової норми).

Передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад (п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. За частиною 6 цієї норми громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної державної адміністрації або місцевої ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи приведені норми, необхідною умовою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є, зокрема, конкретно визначене заявником місце розташування земельної ділянки, відображене за допомогою графічних матеріалів, які подаються останнім разом з відповідним клопотанням.

Як убачається з матеріалів справи, до вищезгаданого клопотання про надання земельної ділянки у приватну власність позивачем у якості графічних матеріалів додавався витяг із карти місцевості Обухівського району Київської області з виділенням пунктиром меж смт.Козин. Так, позивач стверджує, що під поняттям графічних матеріалів, зазначених у частині 6 статті 118 ЗК України, слід розуміти конкретний населений пункт, в якому особа бажає отримати земельну ділянку.

Однак, із такими твердженнями позивача суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, за визначенням ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч.1 ст.79).

Законами України не визначено поняття графічних матеріалів, а також не конкретизовано вимог щодо їх оформлення. Втім, враховуючи наведене тлумачення земельної ділянки, суд приходить до висновку, що графічні матеріали, які додаються до клопотання про одержання земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації, слід розглядати як зображення обмеженої орієнтованою площею частини земної поверхні, що має певні просторові координати в межах тої чи іншої адміністративно-територіальної одиниці (напр.: район, місто, село) та визначає місце розташування запитуваної земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів. Належними графічними матеріалами, зокрема, можуть бути викопіювання із планово-картографічного матеріалу місця розташування земельної ділянки, завірене посадовою особою компетентного органу, або ж викопіювання з кадастрової карти (плану), генерального плану населеного пункту та іншої містобудівної документації тощо.

Земельним законодавством України не встановлено повноважень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який наділений правом розпоряджатися земельними ділянками державної чи комунальної власності, на власний розсуд обирати земельну ділянку в межах компетенції у конкретному населеному пункті у випадку, якщо громадянин України висловлює бажання отримати таку на підставі статті 118 Земельного кодексу України в цій місцевості.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем до клопотання графічні матеріали (знімок-карта території) не відповідають вимогам законодавства, оскільки не відображають місце розташування земельної ділянки та не дають змоги суб'єкту владних повноважень перевірити чи відповідає це місце вимогам законів, прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншій містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку, що зобов'язаний здійснити останній згідно положень ч.7 ст.118 ЗК України.

Зважаючи на викладене, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо невмотивованості оспорюваного рішення суб'єкта владних повноважень, позаяк воно ґрунтувалось на тому, що надані позивачем документи (графічні матеріали) не відображають площу, конфігурацію та точне місце розташування бажаної земельної ділянки. Тобто, в основу спірного рішення покладена невідповідність вимогам земельного законодавства клопотання позивача в частині надання належних графічних матеріалів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що Козинська селищна рада Обухівського району Київської області правомірно відмовила в задоволенні клопотання позивача рішенням №5 від 05.08.2014 року, яке прийняте обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 9, 86, 158-163, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Обухівського району Київської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Обухівський районний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

СуддяОСОБА_4