Справа № 815/2845/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"15" вересня 2015 р. №К/800/31462/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Маринчак Н.Є., Сіроша М.В., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області
на постановуОдеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015
у справі №815/2845/14
за позовомДержавної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Мін доході в Одеській області
доПублічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Порто-Франко»
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-промисловий холдинг»
простягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.10.2014 позовні вимоги Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області задоволено та стягнуто з Акціонерного комерційного банку «Порто-Франко» на користь державного бюджету України податкову заборгованість в розмірі 894951,59 грн. в рахунок оплати податкових векселів.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 у даній справі, скасована постанова Одеського окружного адміністративного суду від 30.10.2014, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду касаційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у вересні 2006 року ТОВ «Міжнародний фінансово-промисловий холдинг» здійснило митне оформлення імпортованих на митну територію України товарів, поставлених відповідно до укладеного контракту між Joint Stock Company «Voskresenskiye Miniralniye Udobreniya» та комітентом ТОВ «Волиньагрокем».

При здійсненні операцій з імпорту товарів на митну територію України у вересні 2006 року ТОВ «Міжнародний фінансово-промисловий холдинг» в порядку чинного на момент виникнення спірних правовідносин пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» видало органу митного контролю податкові векселі АКБ «Порто-Франко» на загальну суму 1598920,72 грн. При цьому, ТОВ «Міжнародний фінансово-промисловий холдинг» у якості погашення виданих податкових векселів обрав метод заліку наявної у нього та підтвердженої податковим органом суми бюджетного відшкодування.

За результатами опрацювання вищезазначених заяв векселедержатель, - ДПІ у Печерському районі м. Києва, - повідомив ТОВ «Міжнародний фінансово-промисловий холдинг» про залишення вищевказаних заяв без виконання з огляду на те, що сума бюджетного відшкодування не підтверджена ДПІ у Печерському районі м. Києва та висловив прохання сплатити зобов'язання по податкових векселях, що виникають до закінчення терміну подачі декларації за вересень 2006 року шляхом перерахування коштів до бюджету.

Відмова податкового органу зарахувати суми бюджетного відшкодування ПДВ у рахунок погашення податкових векселів оскаржувалась ТОВ «Міжнародний фінансово-промисловий холдинг» в судовому порядку, за результатом якого ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.09.2013 у справі №32/672-А адміністративний позов про зобов'язання ДПІ у Печерському районі м. Києва надати Товариству повідомлення про зарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ у рахунок погашення вищевказаних податкових векселів залишено без розгляду.

В 2009 році частина простроченої заборгованості по податковим векселям з ПДВ частково погашена банками-авалістами шляхом перерахування грошових коштів за векселедавця (ТОВ «Міжнародний фінансово-промисловий холдинг») згідно рішень суду на суму 703 969,14 грн., у зв'язку із чим залишок несплаченої заборгованості за виданими векселями склав 894951,58 грн.

Обов'язкова умова погашення векселів №АА0145252 від 11.09.2006 на суму 125826,08 грн., №АА0145253 від 12.09.2006 на суму 172200,96 грн., №АА0145254 від 13.09.2006 на суму 86100,48 грн., №АА0145255 від 13.09.2006 на суму 169098,24 грн., №АА0145256 від 14.09.2006 на суму 255625,34 грн., №АА0145259 від 18.09.2006 на суму 86100,48 грн., а всього на суму 894951,58 грн., за рахунок бюджетного відшкодування - підтвердження податковим органом в установленому порядку суми бюджетного відшкодування для кожного податкового векселя - на момент розгляду справи не виконана.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги податкового органу, виходив з того, що у зв'язку із невиконанням податкових зобов'язань ТОВ «Міжнародний фінансово-промисловий холдинг» та спливом терміну погашення податкових векселів у поручителя АКБ «Порто-Франко» виник обов'язок по сплаті вказаних векселів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив з того, що стягнення грошових коштів з відповідача з часу запровадження тимчасової адміністрації в АБ «Порто-Франко» мало відбутися лише в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до чинного на момент виникнення спірних правовідносин пункту 3 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 01.10.1997 (втратив чинність з 12.01.2011), зобов'язання по сплаті податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України виникають у день оформлення вантажної митної декларації (за винятком тимчасової чи неповної, періодичної чи попередньої декларації), але сплату можна відстрочити шляхом видачі податкового векселя.

Згідно пункту 1.16 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий вексель - це письмове безумовне грошове зобов'язання платника податку сплатити до бюджету відповідну суму коштів у порядку та терміни, визначені цим законом, що підтверджене комерційними банками шляхом авалю, який видається платником на відстрочення сплати податку на додану вартість, що справляється при імпорті товарів на митну територію України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» платники податку при імпорті товарів на митну територію України, за умови оформлення митної декларації (за винятком тимчасової чи неповної, періодичної чи попередньої декларації), можуть за власним бажанням надавати органам митного контролю податковий вексель на суму податкового зобов'язання зі строком погашення на тридцятий календарний день з дня його поставки органу митного контролю, один примірник якого залишається в органі митного контролю, другий надсилається органом митного контролю на адресу органу державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку, а третій залишається платнику податку.

Положеннями абзацу 4 та 7 пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» законодавець надав платнику податку можливість виконати свій обов'язок по сплаті податку на додану вартість та погасити податковий вексель - шляхом заліку сум бюджетного відшкодування. Зокрема, якщо платник податку на дату поставки податкового векселя органу митного контролю має підтверджену податковим органом суму бюджетного відшкодування, яка дорівнює або більша ніж сума зобов'язання по такому векселю, платник податку має право включити суму зобов'язань по податковому векселю до складу податкових зобов'язань за звітний (податковий) період, в якому відбулася його поставка органу митного контролю. При цьому податковий вексель вважається погашеним та платник податку має право на включення до складу податкового кредиту суми зобов'язань по податковому векселю у наступному звітному (податковому) періоді.

За приписами абзацу 5 пункту 19 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України платник податку може за самостійним рішенням достроково погасити податковий вексель шляхом перерахування коштів до бюджету або заліку суми бюджетного відшкодування, підтвердженого органом державної податкової служби, згідно з поданою ним письмовою заявою.

У разі відсутності дій платника податку щодо перерахування коштів до бюджету на погашення податкових векселів або неподання заяви про залік суми бюджетного відшкодування, відповідно до положень Закону України «Про податок на додану вартість» та Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1897 №1104, банк-аваліст зобов'язаний оплатити податковий вексель, оскільки аваль - це вексельне поручительство, за яким комерційний банк бере на себе відповідальність за оплату податкового векселя перед векселедержателем.

Відповідно до підпункту 14.1.1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України аваль - це вексельне поручительство, згідно з яким банк бере на себе відповідальність перед векселедержателем за виконання векселедавцем оплати податкового векселя, яке оформляється шляхом проставляння гарантійного напису банку на кожному примірнику податкового векселя.

Положення чинного на момент виникнення спірних правовідносин пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлюють окремий порядок погашення податкових векселів в залежності від дати видачі податкового векселя і від наявності підтвердженої податковим органом суми бюджетного відшкодування.

За приписами названої норми законодавства, якщо термін сплати зобов'язань по податковому векселю виникає до закінчення терміну подачі декларації до податкового органу за звітний (податковий) період, у якому відбулася його поставка органу митного контролю, платник податку не включає суму зобов'язань по векселю до складу податкових зобов'язань та погашає вексель шляхом перерахування коштів до бюджету. При цьому, платник податку має право на включення перерахованої суми зобов'язань по векселю до складу податкового кредиту у звітному (податковому) періоді, в якому відбулася така сплата.

Якщо платник податку на дату поставки податкового векселя органу митного контролю має підтверджену податковим органом суму бюджетного відшкодування, яка дорівнює або більша ніж сума зобов'язання по такому векселю, платник податку має право включити суму зобов'язань по податковому векселю до складу податкових зобов'язань за звітний (податковий) період, в якому відбулася його поставка органу митного контролю. При цьому, податковий вексель вважається погашеним та платник податку має право на включення до складу податкового кредиту суми зобов'язань по податковому векселю у наступному звітному (податковому) періоді.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у разі непогашення податкових векселів ТОВ «Міжнародний фінансово-промисловий холдинг», відповідальність за їх погашення несе особа, якою вони авальовані перед векселедержателем, тобто АКБ «Порто-Франко». При цьому, сума, зазначена у непогашеному векселі, розглядається як податкова заборгованість, яка погашається у порядку, передбаченому законодавством для погашення податкового боргу.

В той же час, апеляційний суд, погодившись з таким висновком суду першої інстанції дійшов помилкового висновку, що непогашена сума за векселями з часу запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ АБ «Порто-Франко» повинна стягуватись в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а не у порядку, передбаченому законодавством для погашення податкового боргу.

По-перше, податковий орган звернувся з даним позовом до суду у грудні 2006 році, тобто до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ АБ «Порто-Франко» постановою Правління Національного банку України від 26.09.2014 №610 та до відкликання його банківської ліцензії постановою Правління Національного банку України від 30.01.2015 №67, а отже суд має вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до виникнення названих обставин.

По-друге, згідно з частиною п'ятою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється щодо:

задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Отже, обмеження, встановлене наведеною нормою не містить застереження щодо сплати податків і зборів, а лише щодо нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з п.п. 14.1.156. Податкового кодексу України, - податкове зобов'язання, це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Щодо обмежень, запроваджених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку, то ці заходи підлягають застосуванню на стадії виконання судового рішення на підставі відповідного законодавства.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що постановою суду апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог та неправильно застосовано зазначені вище норми матеріального права, що є підставою відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 скасувати та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.10.2014.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Н.Є.Маринчак
М.В.Сірош