Справа № 2а-12689/09/2670
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2010-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2010 року 11:59 № 2а-12689/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючої судді Власенкової О.О., суддів Каракашьяна С.К., Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Чернишевій О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Заступника Генерального прокурора України (далі - позивач)
до відповідача Кабінету Міністрів України (далі - відповідач)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство фінансів України (далі - третя особа 1) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне казначейство України (далі - третя особа 2)
провизнання протиправним та скасування абзацу 3 п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 червня 2009р. № 633-р,
за участю представників сторін:

від позивача: Атаєва Д.К. (посвідчення);

від відповідача: Станецька О.В. (довіреність);

від третьої особи 1: не прибув;

від третьої особи 2: Галдецька О.В. (довіреність),

Обставини справи::

Позивач -Заступник Генерального прокурора України звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача -Кабінету Міністрів України, в якій просить визнати протиправним та скасувати абзац 3 пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 червня 2009 року № 633-р "Питання виділення коштів Державному казначейству" (далі -розпорядження) щодо виділення Державному казначейству України 49 000 тис. грн. за рахунок коштів державного бюджету для створення і забезпечення функціонування єдиної централізованої системи управління бюджетами на базі внутрішньої платіжної системи за іншою банківською моделлю.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при прийнятті абзацу 3 пункту 1 розпорядження Кабінет Міністрів України перевищив надані йому Конституцією України і законами України повноваження та порушив порядок використання коштів резервного фонду державного бюджету, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 415 «Про затвердження Порядку використання коштів резервного фонду бюджету».

Представник відповідача позов не визнав, в запереченнях на позовну заяву і в судовому засіданні зазначив, що оскаржуване розпорядження видано Кабінетом Міністрів України в межах повноважень та відповідно до законодавства. Водночас вважає, що згідно з частиною 2 статті 171 КАС України позивач повинен довести факт застосування до нього оскаржуваного акта або те, що він є суб'єктом правовідносин, на які поширюється дія цього акта.

У попередньому судовому засіданні 08 грудня 2009 року до участі у справі третіми особами без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Міністерство фінансів України та Державне казначейство України.

Представники третіх осіб підтримали правову позицію відповідача, зазначивши, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки виділивши з резервного фонду кошти Державному казначейству України на ліквідацію наслідків надзвичайної ситуації Кабінет Міністрів України діяв у межах своїх повноважень та у встановленому законодавством порядку.

Також, представники третіх осіб, зазначили, що дія оскаржуваного розпорядження втратила чинність у зв`язку із завершенням бюджетного року.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України в судовому засіданні 20 січня 2010 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Кабінетом Міністрів України 03 червня 2009 року видано розпорядження № 633-р "Питання виділення коштів Державному казначейству", абзацом 3 пункту 1 якого передбачено виділення Державному казначейству України 49 000 тис. грн. за рахунок коштів державного бюджету для створення і забезпечення функціонування єдиної централізованої системи управління бюджетами на базі внутрішньої платіжної системи за іншою банківською моделлю.

Проведеною Генеральною прокуратурою України перевіркою встановлено, що абзац 3 пункту 1 зазначеного розпорядження відповідача суперечить вимогам законодавства, у зв'язку з чим 22 вересня 2009 року Генеральним прокурором України принесено протест № 07/2/1-192 вих. - 09 на зазначене рішення Кабінету Міністрів України з вимогою скасувати його.

Відповідь відповідача про результати розгляду протесту на час подання позову до суду до Генеральної прокуратури не надійшла.

В установленому порядку відповідачем протест не розглянуто.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення учасників судового процесу суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Частиною 1 статті 21 Закону України "Про прокуратуру" (далі -Закон) передбачено право прокурора приносити протест на акт, що суперечить закону. Вказана норма Закону не обмежує прокурора строками щодо принесення протесту на незаконний акт.

Відповідно до положень частини 4 статті 21 названого Закону прокурор, у разі відхилення протесту, принесеного на акт, що суперечить закону, або ухилення від його розгляду, має право звернутися до суду про визнання акта незаконним. Заяву до суду може бути подано протягом п'ятнадцяти днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення передбаченого законом строку для його розгляду.

Підставами для визнання акта незаконним є його невідповідність вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Умовою визнання акта незаконним є також недотримання інших вимог законодавства, на відповідність яким на підставі частини 3 статті 2 КАС України, оспорюваний акт перевіряє адміністративний суд.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1, частини 2 статті 3 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" передбачено, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Статтею 117 Конституції України та статтею 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими для виконання.

Абзацом 3 пункту 1 розпорядження виділено Державному казначейству України 49 000 тис. грн. для створення і забезпечення функціонування єдиної централізованої системи управління бюджетами на базі внутрішньої платіжної системи за іншою банківською моделлю. При цьому зобов'язано Міністерство фінансів України здійснити зазначені видатки за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету.

Відповідно до вимог частини 1 статті 24 Бюджетного кодексу України резервний фонд бюджету формується для здійснення непередбачених видатків, що не мають постійного характеру і не могли бути передбачені при складанні проекту бюджету. Порядок використання коштів з резервного фонду бюджету визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 № 415 "Про затвердження Порядку використання коштів резервного фонду бюджету" (далі -Порядок) передбачено, що кошти резервного фонду бюджету можуть використовуватись на здійснення заходів з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного, природного, соціально-політичного характеру, заходів, пов'язаних із запобіганням виникненню надзвичайних ситуацій, інших непередбачених заходів, які відповідно до законів можуть здійснюватися за рахунок коштів бюджету, але не мають постійного характеру і не могли бути передбачені під час складання проекту бюджету.

Однак, відповідачем відповідно до абзацу 3 пункту 1 оскаржуваного розпорядження з резервного фонду державного бюджету виділено кошти на цілі, які не відповідають вищевикладеним вимогам.

До непередбачених заходів, визначених у підпункті «б»пункту 6 Порядку, не можуть бути віднесені, зокрема додаткові заходи, що забезпечують виконання бюджетної програми, призначення на яку затверджено у бюджеті.

Згідно з додатком № 3 до закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»Міністерству фінансів встановлені бюджетні призначення за бюджетними програмами «Модернізація, удосконалення та раціоналізація механізмів збору даних для статистики державних фінансів»та «Модернізація державних фінансів».

Наведене свідчить про протиправність розпорядження Кабінету Міністрів України в оскаржуваній частині.

Про невідповідність оскаржуваного розпорядження Кабінету Міністрів України акту законодавства, що має вищу юридичну силу, та неузгодженості з актом такої ж юридичної сили, також дійшло висновку Міністерство юстиції України при проведенні правової експертизи проекту розпорядження.

Водночас суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовної вимоги про скасування абзацу 3 пункту 1 розпорядження, з огляду на таке.

Відповідно до частини 7 статті 23 Бюджетного кодексу України усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, за винятком тих випадків, коли окремим законом передбачені багаторічні бюджетні призначення.

Пунктом 9 Порядку використання коштів резервного фонду бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 № 415, визначено, що рішення про виділення коштів з резервного фонду бюджету приймається тільки в межах призначення на цю мету у відповідному бюджеті і втрачає чинність після закінчення відповідного бюджетного періоду.

Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду (стаття 3 Бюджетного кодексу України).

Бюджетний період, у якому видано оскаржуване розпорядження, закінчився 31 грудня 2009 року.

Отже, оскаржуване розпорядження втратило чинність разом із закінченням бюджетного періоду, а тому підстави для його скасовування відсутні.

Відповідно частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Всупереч викладеним вимогам відповідач -суб'єкт владних повноважень не довів правомірності виданого ним акта.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача -суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають

Керуючись статтями 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним абзац 3 пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 червня 2009 року № 633-р "Питання виділення коштів Державному казначейству" щодо виділення Державному казначейству України 49 000 тис. грн. за рахунок коштів державного бюджету для створення і забезпечення функціонування єдиної централізованої системи управління бюджетами на базі внутрішньої платіжної системи за іншою банківською моделлю.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до частини 1 статті 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Головуюча суддя О.О. Власенкова

Судді С.К. Каракашьян

А.Б.Федорчук