Справа № 2609/29009/12
Суддя: Лозинська М. І.
Дата ухвалення: 2013-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-45/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2013 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді- Лозинської М.І.,

за участі секретаря- Панченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов»язання виплатити грошову допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у травні 2009 року звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просила зобов`язати Міністерство оборони виплатити їй грошову допомогу як дружині померлого військовослужбовця, який отримав інвалідність 1 групи внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

Згідно з постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до Постанови Київського апеляційного суду від 12 липня 2011 року постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення згідно з яким позов задоволено та зобов`язано Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу за отримання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 1 групи інвалідності, у розмірі 48-місячного грошового утримання згідно з п.п.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України « Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби , що сталися у 2006 році» № 284 від 21 лютого 2007 року та п.3 ст.41 Закону України « Про внесення змін до Закону України « Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04 квітня 2006 року № 3597- V.

Згідно з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 жовтня 2012 року Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2010 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи позивачем подано заяву про зміну предмета та підстав позову відповідно до якої позивач просила визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови виплатити суму одноразової грошової допомоги на користь ії користь,як дружини померлого військовослужбовця ОСОБА_2 у зв`язку з присвоєнням йому ІНФОРМАЦІЯ_1 першої групи інвалідності у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, передбаченого пунктом 3 статті 41 Закону України « Про військову службу та військовий обов`язок» у редакції від 04.04.2006 року № 3597-ІV та зобов`язати здійснити виплату одноразової грошової допомоги на ії користь у розмірі 48-місячного грошового забезпечення ії чоловіка, передбаченого пунктом 3 статті 41 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок».

В ході розгляду справи позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задоволення.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала пославшись на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_2.у разі настання інвалідності -нерозривно пов`язана з особою ОСОБА_2 -і не може входити до складу спадщини, а тому права на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ОСОБА_2 члени його сім`ї не мають.

Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає , виходячи із наступного.

Встановлено, що 15 березня 2006 року полковник ОСОБА_2 звільнений з військової служби за станом здоров»я. Згідно довідки МСЕК від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 встановлена 1 група інвалідності ( 100% втрати інвалідності) внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Після встановлення інвалідності ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер у цей же день.

Встановлено, що з 06 липня 1985 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011- ХІІ ( в редакції на час встановлення ОСОБА_2 інвалідності) військовослужбовці, а також військовозобов`язані , призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення ( контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби ( зборів), у розмірі , залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним , призваним на збори , та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України « Про умови державного обов`язкового страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум» від 19 серпня 1992 року № 488 державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних , призваних на збори проводиться Національною акціонерною компанією «Оранта » за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони України , Міністерству транспорту та зв`язку, Національній гвардії, Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.

Пунктом 6 зазначених Умов передбачено, що Національна акціонерна страхова компанія « Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення ( контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби ( зборів),-у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенню до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Статтями 59 Закону України « Про Державний бюджет України на 2005 рік» та 61 Закону України « Про Державний бюджет України на 2006 рік» передбачалось, що нарахування страхової суми з державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців відповідно до статті 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» здійснюється виходячи із рівня 85 гривень.

Судом встановлено, що страховою компанією « Оранта» позивачці , як дружині померлого , перераховано страхову суму в розмірі 8500 грн.

Скасовуючи рішення першої та апеляційної інстанції, Вищий адміністративний суд України виходив із того, що судами при розгляді справ не з»ясувано підстави позовних вимог, а саме чи заявлені позивачкою вимоги про зобов`язання відповідача виплатити їй одноразову грошову допомогу в зв`язку зі смертю військовослужбовця члену сім»ї в розмірі десятирічного грошового утримання, чи про отримання суми одноразової грошової допомоги, на яку мав право особисто військовослужбовець.

Відповідно до частини 5 статті 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими до суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Як вбачається із змісту поданої заяви про зміну підстав та предмету позову, та з`ясовано в ході судового розгляду, ОСОБА_2 заявлено вимоги у зв`язку з тим,що вона як спадкоємець померлого має право на одержання суми одноразової грошової допомоги, на яку мав право особисто військовослужбовець.

Проте, такі посилання позивачки суд вважає безпідставними та необґрунтованими , виходячи із наведеного.

Згідно з частиною 2 статті 41 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» , який викладений у новій редакції згідно із Законом України від 04 квітня 2006 року « Про внесення змін до Закону України « Про загальний військовий обов`язок і військову службу» № 3597-ІV, у разі загибелі ( смерті) військовослужбовця, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, інших військових формуваннях, під час виконання ним обов`язків військової служби сім»ї загиблого ( померлого) або його утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого ( померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія в зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, згідно з частиною третьою цієї статті передбачено, що у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби , залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України , і призначається пенсія по інвалідності.

Таким чином, згідно з приписами законодавства право на одноразову грошову допомогу внаслідок втрати ступеня працездатності має сам військовослужбовець, а не члени його сім»ї.

21 лютого 2007 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 284 , якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році згідно з пунктом 2 якого встановлено, що військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби , у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби виплачується грошова допомога у розмірі 48-місячного грошового забезпечення інвалідам першої групи.

Згідно з ст.1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані особою спадкодавця, зокрема: право на відшкодування шкоди ,завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, право на пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Відповідно до ст.1227 ЦК України суми відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, які належали спадкодавцю, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім»ї, а у разі їх відсутності-входять до складу спадщини.

Виходячи з аналізу статей 1219 та 1227 ЦК, право членів сімей та спадкоємців виникає лише тоді, коли суми відшкодувань за життя військовослужбовця були йому нараховані або присуджені, але він не встиг їх отримати, або коли своєчасно звернувся за їх отриманням, але з вини відповідача їх не отримав.

Такої ж правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України , яка ним викладена в Ухвалі від 30 жовтня 2012 року, згідно з якою скасовані рішення апеляційної та першої інстанції в даній справі.

Отже, враховуючи,що ОСОБА_2 за життя не була призначена одноразова грошова допомога, що визначена у частині 3 статті 41 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», рішення про призначення такої допомоги комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги, не приймалось, зважаючи на відсутність вини відповідача у не вчиненні таких дій по призначенню допомоги, беручи до уваги дату смерті ОСОБА_2 та призначення йому інвалідності, суд вважає, що правові підстави для зобов`язання відповідача по виплаті ОСОБА_1 такої допомоги та визнання дій відповідача неправомірними відсутні.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідно до рішення комісії від 14.06.2012 року Міністерством оборони України було прийнято рішення про виплату їй допомоги як дружині померлого в розмірі 48 місячного грошового забезпечення в сумі 50400 грн., оскільки таке рішення було прийнято в порядку примусового виконання постанови Апеляційного адміністративного сулу від 12.07.2011 року, тобто в ході проведення виконавчих дій, що було досліджено та з`ясовано в ході судового розгляду.

Тому, суд вважає ,що дана обставина не може братись до уваги , як така, що свідчить про те, що одноразова грошова допомога померлому була призначена за життя, а тому у позивача , як спадкодавця не виникло право на ії отримання.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись Законом України « Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.1219,1227, ст.ст.9,17, 158-163,186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання виплатити грошову допомогу відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом десяти днів з дня ії проголошення.

Суддя: