Справа № 2-а-2375/10
Суддя: Куковенков С. В.
Дата ухвалення: 2010-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
Справа №2а-2375/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2010 року

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Куковенкова С.В.

при секретарі Куліковій В.В.,

розглянувши у відкоитому судовому засіданні в м. Олександрії справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Кіровоградської облдержадміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом. який обґрунтовує тим, що з 2003 року його дід, ОСОБА_2, як інвалід війни І групи по зору, перебував на обліку у відповідача для забезпечення пільговим автомобілем. 18 вересня 2008 року дід був забезпечений пільговим автомобілем ЗАЗ модель 110307 42, шасі №Y6D9231 днз. ВА 7951 АН, з виплатою 7% його вартості, з правом передачі керування ОСОБА_1.

20 серпня 2010 року ОСОБА_2 помер.

30 серпня 2010 року він звернувся до відповідача з заявою про те, щоб йому видали довідку для перереєстрації автомобіля за ним, як за членом сім'ї, рідним онуком померлого, на час смерті діда він проживав разом з ним.

Однак відповідач листом від 27.09.2010 р. №04-01 відмовив у видачі такої довідки, посилаючись на те, що згідно з п.16 Порядку «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.2006 року, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід.

Вважає, що відмова відповідача видати йому довідку для перереєстрації автомобіля є неправомірною, оскільки нормативним документом, який регулював правовідносини на момент взяття на облік та рішення комісії про необхідність у пільговому автомобілі (у 2001 році) була постанова Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року №999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», де зазначено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення. До того ж, ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно, у порядку. визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, в березні 2010 року автомобіль ЗАЗ модель 110307 42, шасі № ·Y6D9231 днз. ВА 7951 АН, яким був забезпечений його дід, був значно пошкоджений пожежею, в результаті чого потребував капітального ремонту. Вважаючи, що цей автомобіль після смерті діда перейде у власність його сім'ї та знаючи, що протягом десяти років дід не одержить новий автомобіль, позивач провів ремонт на загальну суму 19632,00 грн.

Тому, позивач просить визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати його видати йому довідку для перереєстрації автомобіля.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача до суду не з'явився, однак надав клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності та письмові заперечення проти позовних вимог. Свої заперечення мотивує тим, що згідно зі п.16 Порядку «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.2006 року, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім?ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше 10 років, залишається у випадку сплати ним до спеціального фонду державного бюджету вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 18 вересня 2008 року ОСОБА_2, як інвалід війни І групи по зору, був забезпечений відповідачем пільговим автомобілем ЗАЗ модель 110307 42, шасі №·Y6D9231 д.н.з. НОМЕР_1, з виплатою 7% його вартості, з правом передачі керування ОСОБА_1.

20 серпня 2010 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть.

30 серпня 2010 року позивач звернувся до відповідача з заявою про те, щоб йому видали довідку для перереєстрації автомобіля за ним, як за членом сім'ї, рідним онуком померлого, оскільки на час смерті діда він проживав разом з ним. що підтверджується довідкою з ПП «Грант житло» №32 від 30.08.2010 року.

Однак, відповідач листом від 27.09.2010р. №04-01 відмовив позивачу у видачі такої довідки, посилаючись на те, що згідно з п. 16 Порядку «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.2006 року, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше 10 років, залишається у випадку сплати ним до спеціального фонду державного бюджету вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Суд вважає, що відмова відповідача у видачі довідки є неправомірною, з наступних підстав.

Так, нормативним документом, який регулював правовідносини на момент взяття на облік та рішення комісії про необхідність у пільговому автомобілі, а саме у 2001 році, була постанова Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року №999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», де стверджено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений залишається його сім?ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Згідно з ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії. Згідно з ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина не є вичерпними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, положення п. 16 Порядку «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.06 року, на який посилається відповідач, звужують обсяг прав членів сім'ї ОСОБА_3, який отримав автомобіль як інвалід війни І групи по зору та не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем.

Суд приймає до уваги і той факт, що позивачем проведено капітальний ремонт автомобіля, на загальну суму 19632,00 грн., що підтверджується товарним чеком №791, накладною №791, товарним чеком №383, актом №182.

Керуючись ст.ст. 8, 22, 41, ч. 1. ст. 58 Конституції України, ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року №999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», ст.ст. 17, 18, 71, 158, 160, 162, 163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління праці та соціального захисту населення Кіровоградської облдержадміністрації щодо відмови видати довідку ОСОБА_1 для перереєстрації автомобіля марки ЗАЗ модель 110307 42, шасі № Y6D9231 днз. ВА 7951 АН 2008 року випуску.

Зобов'язати Головне управління праці та соціального захисту населення Кіровоградської облдержадміністрації видати ОСОБА_1 довідку для перереєстрації у підрозділах Міністерства внутрішніх справ України автомобіля ЗАЗ модель 110307 42, шасі № Y6D9231 днз. ВА 7951 АН, 2008 року випуску.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів після її винесення, через Олександрійський міськрайонний суд з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Куковенков С.В.