Справа № 813/3857/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року № 813/3857/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Голова Львівської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Львівської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Голова Львівської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 28.04.2015 №284/0/8-15 «Про надання відпустки та звільнення з роботи ОСОБА_1М.» є протиправним і підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі, оскільки вона за 18 днів до дати звільнення звернулася до відділу кадрової роботи та нагород апарату Львівської облдержадміністрації з заявою про відкликання заяви від 27.04.2015 року в частині звільнення з роботи за власним бажанням. Відповідно, після закінчення відпустки, позивач приступила до виконання своїх посадових обов'язків, про що подала відповідачу відповідну заяву. Однак, їй було повідомлено що її заява не може бути задоволена, оскільки на посаду начальника організаційного відділу апарату ЛОДА запрошено іншого працівника - головного спеціаліста організаційного відділу апарату ЛОДА., якого з 12.06.2015 року було призначено на цю посаду. Оскільки, датою звільнення зазначено 11.06.2015, позивач відкликала свою заяву про звільнення за 18 днів до дати звільнення. Крім того, вважає, що на посаду, яку вона займала, не було запрошено жодну особу з іншого підприємства, установи, організації, якій в розумінні ч.4 ст.24 КЗпП України не можна було відмовити в укладенні трудового договору.

Позивач та його представник у судових засіданнях позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, де зазначає, що 25 травня 2015 року позивачем було подано заяву про відкликання своєї заяви від 27 квітня 2015 року в частині звільнення за власним бажанням після закінчення терміну невикористаних відпусток та приступлення до роботи з 12 червня 2015 року. Однак, відповідно до частини 2 статті 38 Кодексу законів про працю України якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Відповідно до вищенаведеної норми працівник позбавляється права відкликати заяву про звільнення за власним бажанням, коли власник запросив на його місце іншого працівника, зокрема, в порядку переведення на роботу з іншого підприємства, установи або організації. Розпорядженням Голови Львівської облдержадміністрації від 19.05.2015 №330/0/8-15 ОСОБА_5 було призначено з 12.06.2015 на посаду начальника організаційного відділу апарату облдержадміністрації. Одночасно, відповіддю облдержадміністрації від 3.06.2015 № 5/13- 3754/0/2-15/4-4 позивачу було повідомлено про призначення ОСОБА_5, яка належить до категорії працівників, яким не може бути відмовлено в укладенні трудового договору згідно з ч. 5 ст. 24 Кодексу законів про працю України. Позивач отримала трудову книжку 12 червня 2015 року, що підтверджується її підписом в особовій картці на листі-відповіді від 3.06.2015 № 5/13-3754/0/2-15/4-4 книзі обліку трудових книжок працівників апарату облдержадміністрації та відображено в табелі обліку робочого часу організаційного відділу апарату облдержадміністрації за червень 2015 року.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечення на позов підтримав повністю з підстав, викладених у ньому. Просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Голова Львівської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів. Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що розпорядженням Голови Львівської обласної державної адміністрації від 05.05.2014 №241/0/8-14 «Про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника організаційного відділу» ОСОБА_1 призначено на посаду начальника організаційного відділу апарату Львівської обласної державної адміністрації.

27.04.2015 позивач подала заяву про надання їй невикористаних основних та додаткової відпустки та звільнення з роботи за власним бажанням.

Розпорядженням Голови Львівської обласної державної адміністрації від 28.04.2015 №284/0/8-15 «Про надання відпустки та звільнення з роботи ОСОБА_1М.» ОСОБА_1 було надано всі належні ій відпустки, виплачено допомогу на оздоровлення, повністю проведено виплату належних їй сум та вказано, що останній день відпустки 11.06.2015 вважати днем звільнення позивача за власним бажанням.

25.05.2015 року ОСОБА_1 звернулася з заявою на імя Голови Львівської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 про відкликання заяви від 27.04.2015 року в частині звільнення з роботи за власним бажанням.

03.06.2015 заступник керівника апарату-начальник відділу кадрової роботи та нагород ОСОБА_6 листом повідомив позивача про те, що її заява не може бути задоволена, оскільки на посаду начальника організаційного відділу апарату облдержадміністрації призначено ОСОБА_5, яка належить до категорії працівників, яким не може бути відмовлено в укладенні трудового договору згідно з частиною 5 статті 24 Кодексу законів про працю України.

Посилаючись на дані обставини позивач вважає, що скористалася наданим трудовим законодавством правом в порядку ст. 38 КЗпП відмовитися від звільнення та відкликати власну заяву.

Дійсно частиною першою ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Разом із тим, як вбачається із заяви ОСОБА_1 про звільнення позивач не попереджає про звільнення, а просить звільнити її за власним бажанням, при цьому останній день відпустки просить вважати днем звільнення за власним бажанням. Дану заяву було подано безпосередньо Голові Львівської обласної державної адміністрації, котрий і прийняв рішення про її задоволення, що не суперечить вимокам КзпП.

Наступного дня, тобто 28.04.2015, Головою Львівської обласної державної адміністрації видане розпорядження №284/0/8-15 про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за власним бажанням.

Таким чином, подання позивачем повторної заяви від 25.05.2015 жодним чином не було перепоною для видання оспорюваного розпорядження №284/0/8-15, оскільки станом на час подання повторної заяви, розпорядження вже було видане та ОСОБА_1 була звільнена відповідно до її власноручної заяви.

Інших доказів суду надано не було.

Відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

У справах про звільнення за статтею 38 Кодексу законів про працю України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Жодних доказів про те, що на ОСОБА_1 чинився тиск з сторони в.о. керівника апарату облдержадміністрації ОСОБА_7.Я. позивачем суду подано не було, отже, твердження позивача про те, що ОСОБА_7 за час своєї роботи в облдержадміністрації (з 2011 року) здійснював постійний тиск на позивачку та неодноразово погрожував звільненням є голослівним та неогрунтованим.

Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву.

В даному випадку ОСОБА_1 25.05.2015 відкликала свою заяву про звільнення від 27.04.2015, тобто після закінчення двотижневого строку попередження про майбутнє звільнення.

Відповідно до ст. 3 Закону "Про відпустки" на прохання працівника у разі його звільнення йому може бути надана невикористана відпустка із звільненням в останній день відпустки. Отже, працівник може одночасно з заявою про звільнення за власним бажанням подати заяву про надання йому невикористаної відпустки або її частини. Причому, в цьому випадку днем звільнення буде вважатися останній день відпустки, навіть у разі, якщо цей день буде за межами встановленого в цій статті двотижневого строку попередження про майбутнє звільнення. При цьому, на думку суду, право повернутися на роботу і відкликати заяву про звільнення по ст. 38 КЗпП такий працівник може тільки протягом строку попередження. Якщо цей строк закінчився і працівник не скасував подану ним заяву про звільнення, то він може вважатися таким, що залишив роботу і втратив право на повернення до роботи після закінчення відпустки.

12.06.2015 позивачу видано трудову книжку і проведено з ним розрахунок.

Так, п. 12 Постанови Пленуму ВСУ №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказує на те, що працівник вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву, і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.

У постанові від 01.10.2013 Верховний Суду України зазначив, що «як вбачається з ухвали цього ж суду від 12 травня 2010 року, в якій суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 38 КЗпП працівникові дається безумовне право на відкликання поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку і що працедавець не вправі звільняти особу до закінчення строку попередження, суд не зробив висновку, що порушення цього правила є безумовною підставою для поновлення на роботі. Крім того, в розглядуваній справі, позивач протягом встановленого строку попередження заяву про звільнення не відкликав.».

Відповідно до положень статті 244-2 КАС України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В той же час позивачем неправильно обраховується строк, протягом якого йому надається право на відкликання заяви на звільнення. Позивач помилково починає відлік двотижневого строку, не від дати написання заяви на звільнення, а від самої дати звільнення.

Враховуючи те, що Розпорядженням Голови Львівської обласної державної адміністрації від 19.05.2015 №330/0/8-15 «Про призначення ОСОБА_5 на посаду начальника організаційного відділу апарату обласної державної адміністрації» з 12.06.2015 на посаду начальника організаційного відділу апарату облдержадміністрації призначено ОСОБА_5, та отримання позивачем повного розрахунку при звільненні - 12.06.2015, суд доходить висновку про законність розпорядження про звільнення.

У відповідача наявні правові підстави для звільнення позивача із посади за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії) : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідками розгляду справи суд вважає, що підстав для визнання протиправним та скасування розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 28.04.2015 №284/0/8-15 «Про надання відпустки та звільнення з роботи ОСОБА_1М.» немає, що в свою чергу унеможливлює задоволення позовних вимог також і в частині поновлення позивача на посаді начальника організаційного відділу апарату облдержадміністрації та стягнення з Львівської облдержадміністрації на її користь середнього заробітку за час вимушеною прогулу.

Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Питання щодо присудження судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

Постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений 21.09.2015