Справа № 2а-7146/11/1370
Суддя: Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2011-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2011 р. № 2а-7146/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Журомської М.В.,

за участю секретаря Ткач Б.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «СЦ-Сервіс-Центр Стрий»до Державної податкової інспекції у Стрийському районі Львівської області про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.08.2010 р. № /0, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «СЦ-Сервіс-Центр Стрий»(далі Підприємство) звернулось у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у Стрийському районі Львівської області, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.08.2010 р. № /0, винесене ДПІ у Стрийському районі Львівської області, яким визначено суму податкових зобов?язань за платежем податок з доходів фізичних осіб у сумі 30 416,85 грн., з них 10 138,95 грн. основного платежу та 20 277,90 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

В обґрунтування позову покликається на те, що податковим органом проведено перевірку за результатами, якої складено акт та винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Проведеною перевіркою встановлено, що Підприємством було утримано та перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб із заробітної плати директора ОСОБА_3, який є громадянином ОСОБА_4, за ставкою 15%, тоді, як на думку ДПІ, така ставка повинна бути 30%, в результаті чого ДПІ нараховано штрафні санкції. Вважає, що Підприємство правомірно діяло у відповідності до Податкового роз?яснення щодо застосування окремих норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»в частині оподаткування іноземців та нерезидентів, який надавав пільгу при оподаткуванні отриманих нерезидентами доходів з джерелом їх походження з України, що затверджено Наказом ДПА України від 29.01.2004 року № 50. З висновками, викладеними в Акті перевірки не погоджується, а тому винесене податковим органом податкове повідомлення-рішення вважає протиправним та такими, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у письмовому запереченні на позовну заяву та додатковому поясненні. Вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що винесене з урахуванням вимог чинного законодавства. Додатково пояснив, що Наказ ДПА України від 29.01.2004 року № 50 Про затвердження Податкового роз?яснення щодо застосування окремих норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» в частині оподаткування іноземців та нерезидентів, який надавав пільгу при оподаткуванні отриманих нерезидентами доходів з джерелом їх походження з України, втратив чинність на підставі Наказу ДПА України від 18.12.2009 року № 718, а тому ставка податку з доходів, нарахованих на користь нерезидентів фізичних осіб відповідно до Закону України від 22.05.2003 року № 889 «Про податок з доходів фізичних осіб»при здійсненні сплати податку мала становити подвійний розмір ставки, визначеної п.7.1 ст.7 цього Закону, тобто 30% від об?єкта оподаткування.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях та додаткових поясненнях, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

На підставі Акта перевірки від 04.08.2010 р. № 2908/23-3/32053949, 19.08.2010 року ДПІ у Стрийському районі Львівської області (далі ДПІ) винесене податкове повідомлення-рішення № /0, яким визначено суму податкового зобов?язання за платежем податок з доходів фізичних осіб у сумі 30 416,85 грн., з них 10 138,95 грн. основного платежу та 20 277,90 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Дане рішення оскаржене до ДПІ у Стрийському районі Львівської області, однак рішенням від 29.10.2010 р. № 19906/25-006/13 відмовлено у задоволенні скарги Підприємству, а податкове повідомлення-рішення залишено без змін. На повторну скаргу у ДПА у Львівській області, рішенням від 20.12.2010 р. № 29357/10/25-005/1295 відмовлено у задоволенні скарги та податкове повідомлення-рішення залишено без змін. 17.01.2011 р. ДПА України, розглянувши повторну скаргу Підприємства, винесла рішення № 565/6/25-0315, яким у задоволенні даної скарги відмовила, а податкове повідомлення рішення залишила без змін.

Не погодившись з винесеним ДПІ у Стрийському районі Львівської області податковим повідомлення-рішенням від 19.08.2010 р. № /0, позивач за захистом свої прав звернувся до суду.

З матеріалів справи вбачається, що податковим органом проведено позапланову виїзну перевірку ПП «СЦ-Сервіс-Центр Стрий»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 р. по 31.03.2010 р., за результатами якої складено Акт від 04.08.2010 р. № 2908/23-3/32053949.

Проведеною перевіркою встановлено, окрім іншого, порушення:

- пп.2.2 ст.2, п.7.3 ст.7, пп.9.11.3 п.9.11 ст.9, «а»п.17.2 ст.17, пп.20.3.2 п.20.3 ст.20 Закону України від 22.05.2003 р. № 889 IV «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 10 138,95 грн.;

- пп.8.1.2 п. 8.1 ст.8 Закону України від 22.05.2003 р. № 889 IV «Про податок з доходів фізичних осіб». Кредитове сальдо по податку з доходів фізичних осіб станом на 01.04.2010 р. становить 99 321,79 грн., в т.ч. не перерахований податок з доходів фізичних осіб до бюджету в терміни встановлені законом для місячного податкового періоду: грудень 2009 р. 29 649,09 грн., січень 2010 р. 23 199,99 грн., лютий 2010 р. 23 290,34 грн., березень 2010 р. 23 182,37 грн.

Заборгованість з виплати заробітної плати станом на 01.04.2010 р. складала в сумі 887 187,79 грн.

Перевіркою також встановлено, відсутність письмової заяви ОСОБА_3 до податкового органу з проханням вважати його резидентом для цілей оподаткування податком з доходів фізичних осіб, та на час перевірки ним не обрано статус резидента України, що підтверджено представником позивача у судовому засіданні. Підприємством було виплачено дохід ОСОБА_3 громадянину ОСОБА_4 в сумі 69 000,00 грн., та оподатковано ставкою 15 % відповідно до п. 7.1 ст.7 Закону України від 22.05.2003 р. № 889 IV «Про податок з доходів фізичних осіб», як для резидента України та відповідно утримано податок у сумі 10 138,83 грн., а згідно з п. 7.3 ст.7 Закону України від 22.05.2003 р. № 889 IV «Про податок з доходів фізичних осіб», ставка податку з доходів фізичних осіб, нарахованих на користь нерезидентів-фізичних осіб становить подвійний розмір ставки, визначеної п.7.1 ст. 7 Закону, тобто 30 % від об?єкта оподаткування, а тому було занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 10 138,95 грн.

На підставі даних висновків Акта перевірки від 04.08.2010 р. № 2908/23-3/32053949, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 19.08.2010 р. № /0.

Згідно пп. 1.20.2 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», визначено, що фізична особанерезидент це фізична особа, яка не є резидентом України, а пп. 1.20.1 статті 1 встановлено, що фізична особа резидент це фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду або періодів податкового року. Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім'ї або її реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності. Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту №Р 5459538 ОСОБА_3 являється громадянином ОСОБА_4, що не заперечується сторонами.

Відповідно до Закону України від 04.02.1994р. №3929-ХП «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець -це особа, яка не перебуває в громадянстві України. Згідно з цим законом іноземці та особи без громадянства зобов'язані дотримуватись Конституції і законів України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України від 04.02.1994р. №3929-ХП «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства мають рівні з громадянами України права та обов'язки в трудових відносинах, якщо інше не передбачено законодавством України та міжнародними договорами України, та згідно з ст..21 цього ж закону, іноземці та особи без громадянства обкладаються податками і зборами відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України.

Законом України від 22.05.2003 р. №889- ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб», із змінами та доповненнями, встановлено різні ставки оподаткування доходів резидентів та нерезидентів, тому визначення країни, резидентом якої є фізична особа, є основним для вирішення питання щодо ставок та порядку оподаткування доходів фізичних осіб.

Закон України від 22.05.2003 р. №889- ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб»не містить норм щодо автоматичного набрання іноземцями статусу резидента України та не надає податковому агенту права та/або не покладає на нього обов'язок щодо визначення резидентського статусу фізичної особи-платника податку.

Відповідно до п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Згідно з п. 7.3 ст. 7 даного Закону України ставка податку становить подвійний розмір ставки, визначеної пунктом 7.1 цієї статті, від об'єкта оподаткування, нарахованого як виграш чи приз (крім у державну лотерею у грошовому виразі) на користь резидентів або нерезидентів, та від будь-яких інших доходів, нарахованих на користь нерезидентів - фізичних осіб, за винятком доходів, визначених у підпункті 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 цього Закону.

Як встановлено в судовому засіданні, з матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що директор Приватного підприємтсва «СЦ-Сервіс-Центр-Стрий»ОСОБА_3 громадянин ОСОБА_4 є нерезидентом, у відповідності до п.п.1.20.2 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 2 Закону України від 22.05.2003 р. №889- ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб», нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України, є платником податку з доходів фізичних осіб.

Оподаткування доходів нерезидентів, які одержать доходи з джерел з України, регламентується вказаним Законом, згідно з п. 7.3 ст. 7 якого будь-які доходи, нараховані на користь нерезидентів-фізичних осіб, за винятком доходів, визначених у пп. 9.11.3. п. 9.11 ст.9 цього Закону (проценти, дивіденди, роялті) підлягають оподаткуванню за ставкою п. 7.3 ст. 7 Закону та з врахуванням норм ст. 21 цього Закону.

У іноземців, які не виявили бажання визначити себе резидентами України, доходи з джерелом походження з України оподатковуються за ставкою, встановленою п. 7.3 ст. 7 вказаного Закону.

Оскільки ОСОБА_3 являється нерезидентом, а тому в силу положень п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» ставка податку становить подвійний розмір ставки, з доходів зазначеної особи.

Відповідно до пп.17.1.9 п. 17.1. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначено, що у разі, коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податку зобов?язання платника податків за підставами, викладеними у п.п. «б»п.п.4.2.2 п.4.2 ст 4 цього Закону, такий платник податків зобов?язаний сплатити штраф у подвійному розмірі від суми зобов?язання з такого податку, збору (обов?язковому платежу).

Отже, відповідачем правомірно визначено позивачу спірними рішеннями основну суму податкового зобовязання в розмірі 10 138,95 грн. та штрафну (фінансову) санкцію з податку з доходів фізичних осіб в подвійному розмірі, що складає 20 277,90 грн.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає помилковим покликання позивача на наказ ДПА України №50 від 29.02.2004 року щодо визначення ставки оподаткування з податку з доходів фізичних осіб в даному випадку, оскільки вказаний наказ не може доповнювати норми закону.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого субєкт владних повноважень зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене вище, суд вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнятим відповідно до вимог податкового законодавства, а нарахування позивачу суми податкового зобовязання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій правомірним, а відтак позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Відшкодування позивачеві, якому у позові відмовлено, судових витрат, що ним понесені, законом не передбачено, а тому ці витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 06.12.2011 року.

Суддя Журомська М.В.

З оригіналом згідно

Суддя Журомська М.В.