Справа № 2-а-2618/11
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2012-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-2618/11
Провадження №2-а/1326/228/2012
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2012 року Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення, особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобовязання виплатити щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4016 грн.,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення, особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та стягнення щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4016 грн..

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, повязаного з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому згідно з положеннями ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи вона має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Оскільки відповідачем відмовлено позивачеві у проведенні перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, остання і звернулась до суду про захист порушеного права та просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за 2011 рік та зобовязати відповідача виплатити на його користь щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4016 грн..

У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не зявився. В письмових запереченнях проти адміністративного позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вони діяли в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами та не порушувало прав позивача. Просить справу розглянути без участі їхнього представника.

Враховуючи наведене, суд на підставі ст. 128 КАС України вирішує справу по наявних у ній матеріалах, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 належить до осіб, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 1, що стверджується виданим йому відповідним посвідченням(а.с.9).

Згідно довідки Серія ЛАВ-1 №389202 від 18.12.08 року(а.с.10), останньому встановлено ІІІ групу інвалідності у звязку із здійсненням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивачу призначена щорічна допомога на оздоровлення, однак виплачується не в повному обсязі.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР), компенсація за шкоду, заподіяну здоровю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та сімям за втрату годувальника, - щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи виплачується в розмірі 4 (чотири) мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно ст. 73 Закону України «Про Державний Бюджет на 2008 рік», ст. 71 Закону України «Про Державний Бюджет на 2009 рік», ст. 70 Закону України «Про Державний Бюджет на 2010 рік», у 2008 та 2009 роках Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Крім того, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»текст ст. 48 Закону № 796- XII викладено у новій редакції, згідно якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», інвалідам ІІІ групи установлено розмір щорічної допомоги на оздоровлення 90 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»в частині нової редакції ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»визнані неконституційними.

Крім того, у вказаному Рішенні Конституційного Суду України було вказано на його преюдиціальність при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта.

Ч.4 ст.9 КАС України передбачено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони і інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнані неконституційними втрачають свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на Кабінет Міністрів України покладена функція розяснення порядку застосування цього закону, а не встановлення нових розмірів державної та додаткової пенсії даній категорії осіб.

Проте, в порушення наведеної норми Закону, Постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562, не розяснює порядок застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а встановлює новий розмір, при чому в меншому розмірі, тобто звужує обсяг гарантованих Конституцією України прав позивача.

Відтак, при визначені щорічної допомоги на оздоровлення необхідно застосовувати розміри визначені ст. 48 відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в редакції від 06 червня 1996 року.

Суд також зазначає, що згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», під час визначення розміру щорічної допомоги на оздоровлення, за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, мінімальний розмір пенсії за віком залежить від розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачу слід визначити щорічну допомогу на оздоровлення, виходячи з мінімальної пенсії за віком, що встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень дає Закон України «Про прожитковий мінімум»від 15 липня 1999 року № 966-14. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону «Про прожитковий мінімум»передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Отже, для позивача як інваліда 2 групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, нижчий розмір щорічної допомоги на оздоровлення повинен розраховуватися, виходячи із розміру прожиткового мінімуму.

Крім того, суд звертає увагу, що у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, таким чином, звуження змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції від 06.06.1996 року), є безпідставним.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення з порушенням вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції від 06 червня 1996 року) є протиправними.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобовязання відповідача перерахувати та виплатити позивачеві щорічну допомогу на оздоровлення як інваліду ІІІІ групи за 2011 рік в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, згідно ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»є обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, з огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобовязання його вчинити певні дії, відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Отже, адміністративний суд повинен визнавати дії субєктів владних повноважень незаконними і зобовязувати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про визначення конкретних сум, а відтак, про визначення конкретної суми щорічної допомоги на оздоровлення, є помилковим, а тому позовні вимоги в частині зобовязання відповідача виплатити щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4016 грн. не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 17, 21, 71, 87, 90, 94, 99, 102, 105, 128, 158-163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 3, 19, 22, 46, 75, 92, 152 Конституції України, ст.ст. 48, 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд,

П О С Т А Н О В И В:

позов частково задовольнити.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4(чотирьох) мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за 2011 рік.

Зобовязати ОСОБА_2 відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4(чотирьох) мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за 2011 рік виходячи із розміру чотирьох мінімальних заробітних плат, що діяли на момент належної виплати з урахуванням проведених нарахувань.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її отримання до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Мартинишин М.О.