Справа № 2а-5176/11/1370
Суддя: Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2011-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2011 р. № 2а-5176/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Журомської М.В.,

за участю секретаря Ткач Б.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом Малого приватного підприємства «Дельта»до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство «Дельта»звернулось у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області, просить скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області від 02.09.2010 р. № /0, № /0 та від 16.11.2010 р. № /1, № /1.

В обґрунтування позову покликається на те, що розрахунки Підприємства із контрагентами здійснювались частково у формі взаємозаліку, з даними контрагентами проводились звірки взаєморозрахунків із підписанням актів, що є доказом визнання існуючої заборгованості та перериванням строку позовної давності, а тому вважає неправомірним визнання такої заборгованості податковим органом як безнадійної. Окрім того, зазначає, що акти здачі-приймання виконаних робіт, що досліджувались при перевірці Підприємства відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому вважає, що підприємством безпідставно не завищувались валові витрати в результаті віднесення до складу валових витрат на придбання товарів, робіт, послуг в сумі 1 071 893,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у письмовому запереченні на позовну заяву. Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що винесені з урахуванням вимог чинного законодавства.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

На підставі направлень від 19.07.2010 р № 407/23-1 та від 02.08.2010 р. № 440/23-1 та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання проведена планова виїзна перевірка Малого приватного підприємства «Дельта»(далі-МПП «Дельта») з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.09 по 31.03.10 р.

За результатами перевірки складено акт від 16.08.10 №607/23-1/19168446 та винесені податкові повідомлення-рішення від 02.09.2010 № /0 по податку на додану вартість в сумі 321 569,00 грн. в тому числі основного платежу в сумі 2314 379,00грн., штрафної (фінансової) санкції в сумі 107 190,00 грн., № /0 по податку на прибуток в сумі 686 086,00грн. в тому числі (основного платежу в сумі 492 127,00грн., штрафної (фінансової) санкції в сумі 193 953,00 грн.

ДПІ у Дрогобицькому районі на підставі рішення ДПІ у Дрогобицькому районі від 12.11.10 №14159/10/25-005, прийнятого за розглядом первинної скарги, склала податкові повідомлення-рішення від 16.11.10 №/1, №/1.

Не погодившись з винесеним ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області податковими повідомлення-рішеннями від 02.09.2010 р. № /0, № /0 та від 16.11.2010 р. № /1, № /1, позивач за захистом свої прав звернувся до суду.

Статтею 256 Цивільного кодексу встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з пунктом 1.25 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»безнадійна заборгованість заборгованість по зобовязаннях, за якою минув строк позовної давності.

Підпунктом 1.22.1 пункту 1.22 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»визначено, що безповоротна фінансова допомога це, зокрема, сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді.

Як вбачається з матеріалів справи, актом від 16.08.2010 № 607/23-1/19168446 про результати планової виїзної перевірки малого приватного підприємства «Дельта»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.09 по 31.03.10, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.09 по 31.03.10»встановлено наступні порушення.

Перевіркою встановлено, що при перевірці показників у рядку 01.2 Декларацій «приріст балансової вартості запасів»виявлено, що МПП «Дельта»в порушення п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»завищило приріст балансової вартості запасів за 1 квартал 2010 року в сумі 12935 грн. за рахунок не вірного визначення балансової вартості запасів на складах на кінець звітного періоду - 1 квартал 2010 року.

Також встановлено, що МПП «Дельта»не включило до складу валового доходу кредиторську заборгованість за придбані продукти харчування та за придбані торгово-посередницькі послуги, по якій минув термін позовної давності, а саме:

- по СПД ФО ОСОБА_3 в сумі 163 487,00 грн., яка виникла станом на 30.06.06 та обліковується по рах. 60 станом на 30.06.09 та на 31.07.09 (оплата згідно з договорами здійснюється в місячний термін з дня виникнення),

- по СПД ФО ОСОБА_4 в сумі 106 747,00 грн. (на суму 268 953,57 грн. проведений залік взаємних вимог в сумі 162 207,00 грн.), яка виникла станом на 31.03.06 р. та обліковується по рах. 60 станом на 31.03.09 та на 30.04.09 в сумі 63242 грн. (придбання в 4 кватралі 2006 року), яка виникла станом на 01.01.07 та обліковується по рах. 60 станом на 01.01.09 та на 28.02.10 (оплата згідно з договорами здійснюється в місячний термін з дня виникнення),

- по СПД ФО ОСОБА_5 в сумі 103242 грн. (придбання в 2 кварталі 2006 року), яка виникла станом на 30.06.06 та обліковується по рах. 76 станом на 30.06.09 та на 31.07.09, в сумі 52290 грн. (придбання в 4 кварталі 2006 року), яка виникла станом на 31.12.06 та обліковується по рах. 76 станом на 31.12.09 та на 01.01.10 (оплата згідно з договорами здійснюється в місячний термін з дня виникнення).

Як вбачається з акту перевірки від 16.08.2010 № 607/23-1/19168446, в акті попередньої перевірки від 28.05.09 № 416/23-1/19168446 вказано, що до перевірки не надано документів, що пролонгують термін позовної давності за придбані товари (послуги) у підприємств перед, якими рахується кредиторська заборгованість.

На запит ДПІ у Дрогобицькому районі щодо надання наступних документів: договорів, угод та додатків до них по взаємовідносинах з СПД ФО ОСОБА_5, СПД ФО ОСОБА_3 та СПД ФО ОСОБА_4 за 2006-2010 роки директор Підприємства у відповіді від 10.08.10 зазначив, що залишає за собою право не надавати документи, які належать до періоду 2006-2009 роки, оскільки ці документи не мають відношення до періоду, що перевіряється.

Враховуючи зазначене перевіркою правомірно встановлено, що МПП «Дельта»в порушення пп.1.22.1 п.1.22, п.1.25 ст.1, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не включило до складу валового доходу безповоротну фінансову допомогу у вигляді кредиторської заборгованості, по якій минув термін позовної давності, в 2 кварталі 2009 року - 106747 грн., в 3 кварталі 2009 року - 266729 грн., в 1 кварталі 2010 року - 115532 грн., та в порушення п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»включило до складу валових витрат витрати в сумі 452805 грн. (в 2 кварталі 2009 року -88956 грн., в 3 кварталі 2009 року 222274 грн., в 1 кварталі 2010 року 96277 грн.), по яких не здійснено компенсацію їх вартості.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»господарська діяльність будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що між МПП «Дельта»(замовник) та субєктами господарювання фізичними особами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (посередники) укладені угоди щодо надання посередницьких послуг (від 01.07.08 з СПД ФО ОСОБА_5, від 01.07.09 з СПД ФО ОСОБА_6П.). Предметом даних договорів є: виконання ряду певних фактичних дій з метою знаходження оптимального контрагента (надалі - Покупця), готового придбати продукцію замовника у відповідності до умов останнього; надання допомоги Замовникові в укладенні Договору купівлі-продажу між ним та Покупцем; забезпечити безперебійну поставку товару до Покупця.

Відповідно до договорів СПД ФО ОСОБА_5 надані послуги в сумі 498 380,00 грн. та СПД ФО ОСОБА_6 надані послуги в сумі 787 892,00 грн. згідно з актами здачі-приймання робіт, перелік яких зазначено в акті перевірки.

У матеріалах справи наявні акти здачі-приймання виконаних робіт, у яких не конкретизовано зміст наданих посередницьких послуг в натуральному та вартісному виразі, розрахунок визначення вартості наданих послуг. Акти не містять інформації про фактично понесені витрати на виконання посередницьких послуг, не містять інформації якому саме Покупцю відвантажено продукцію після виконання дій Посередника.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно з ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Також з матеріалів справи вбачається, що МПП «Дельта»самостійно укладались договори, проте жодного договору на продаж продукції не укладалось за участю посередників в особі СПД ФО ОСОБА_5 та СПД ФО ОСОБА_6

Крім того, перевіркою встановлено, що ряд договорів з покупцями МПП «Дельта»укладало раніше (2005 р.-2008 р.), що свідчить про те, що жодних посередницьких послуг по вищевказаних покупцях СПД ФО ОСОБА_5 та СПД ФО ОСОБА_6 не надавали.

Зміст послуг, наданих двома субєктами господарювання (СПД ФО ОСОБА_5 та СПД ФО ОСОБА_6П.), містить інформацію, згідно якої вбачається, що відсутнє підтвердження фактичного надання послуг та їх звязок з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), не доведено їх використання у власній господарській діяльності

Як вбачається з акту перевірки від 16.08.2010 № 607/23-1/19168446, податковим органом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 являються повязаними особами МПП «Дельта», оскільки, ОСОБА_5 є єдиним засновником МПП «Дельта», а ОСОБА_6 є директором МПП «Дельта», тобто уповноважений здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або зупинення правових відносин.

Перевіркою встановлено, що МПП «Дельта»не здійснювало оплати СПД ФО ОСОБА_5 за вищевказані послуги, а з СПД ФО ОСОБА_6 здійснено оплату за дані послуги станом на 01.04.10 в сумі 68610 грн., в т.ч. в 4 кварталі 2009 року в сумі 23400 грн., в 1 кварталі 2010 року в сумі 45210 грн.

Враховуючи зазначене, перевіркою правомірно зроблено висновок, що вищевказані договори укладені з метою зменшення обєкта оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість, вказані правочини по суті спрямовані на незаконне заволодіння майном держави, протирічать інтересам держави і суспільства, вважаються такими, що порушують публічний порядок, а отже згідно з частиною 2 статті 228 Цивільного Кодексу є нікчемними. МПП «Дельта»в порушення п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»у відповідних періодах з 1 кварталу 2009 року по 1 квартал 2010 року включило до складу валових витрат вартість посередницьких послуг в сумі 1 071 893,00 грн. та в порушення пп.7.4.1, пп.7.4.4, п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»включило до складу податкового кредиту у відповідних періодах з січня 2009 року по березень 2010 року податок на додану вартість в сумі 214379 грн. з вартості посередницьких послуг.

З акту перевірки вбачається, що МПП «Дельта»в порушення п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»в І кварталі 2010 року включило до складу валових витрат витрати в сумі 13 034,00 грн., які не підтверджені розрахунковими, платіжними та інших документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (не проведено по бухгалтерському обліку).

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8№ цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого субєкт владних повноважень зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене вище, суд вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнятим відповідно до вимог податкового законодавства, а нарахування позивачу суми податкового зобовязання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій правомірним, а відтак позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Відшкодування позивачеві, якому у позові відмовлено, судових витрат, що ним понесені, законом не передбачено, а тому ці витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 06.12.2011 року.

Суддя Журомська М.В.

З оригіналом згідно

Суддя Журомська М.В.