Справа № 265/4394/13-а
Суддя: Мельник І. Г.
Дата ухвалення: 2013-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 265/4394/13-а
Провадження № 2-а/265/194/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2013 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.Г.,

при секретарі Тушкановій Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя про визнання дій неправомірними, та зобовязання здійснити виплату недоотриманої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2010, 2011, 2012 роки, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області знаходиться адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя про визнання дій неправомірними, та зобовязання здійснити виплату недоотриманої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2010, 2011, 2012 роки.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він є постраждалим від аварії на ЧАЕС 1-А категорії, та перебуває на обліку в УПСЗН Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради, є інвалідом 3 групи. Відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати. Виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленою Законами України про Державний бюджет на момент виплати:за 2010 рік щорічна допомога на оздоровлення була виплачена у січні 2011 року у розмірі 90 гривень, за 2011 рік щорічна допомога на оздоровлення була виплачена в січні 2012 року у розмірі 90 гривень, щорічна допомога на оздоровлення за 2012 рік була виплачена у січні 2013 року у розмірі 90 гривень. Таким чином усього в сумі 270 грн., однак її розмір повинен складати 12 644,00 грн., а отже недоотримана сума на оздоровлення складає 12 374,00 грн. У звязку з тим, що відповідачем було відмовлено у виплаті недоплаченої суми на оздоровлення, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного просив суд його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також поновити строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки 01 січня 2013 року набрав законної сили Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до якого на теперішній час виконуються рішення стосовно виплати компенсації на оздоровлення, що в сенсі ч. 1, 5 ст. 245 КАС України є нововиявленою обставиною.

Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та письмові заперечення по справі. Відповідно до письмових заперечень УПСЗН Орджонікідзевського району міста Маріуполя просить відмовити у задоволенні позовних вимог, також вказує, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, так як позивачеві виплачується допомога відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Про щорічну допомогу громадян що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року за № 562. При цьому представник відповідача зазначає, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 25 січня 2012 року по справі за № 1-11/2012 встановлено, що встановлення розмірів соціальних виплат нормативними актами Кабінету Міністрів України є правомірним. Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року по справі № 1-42/2011 було визначено, що Кабінету Міністрів України надано право визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету. Таким чином УПСЗН виплативши позивачеві щорічну допомогу на оздоровлення за 2010, 2011, 2012 роки в розмірі по 90 гривень діяло в межах своїх повноважень. Також представник відповідача звертає увагу на той факт, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовом, визначений ст. 99 КАС України. Просить суд відмовити позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, дослідивши та оцінивши подані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно посвідчення серії А № 149343, від 29 червня 2010 року ОСОБА_1 надано статус особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно посвідчення серії ААБ № 020633, від 20 липня 2010 року ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи, що також підтверджується довідкою МСЕК.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення від 13 червня 2013 року позивачеві ОСОБА_1 була виплачена щорічна допомога на оздоровлення за 2010 рік в сумі 90 гривень в січні 2011 року, за 2011 рік в сумі 90 гривень в січні 2012 року, за 2012 рік в сумі 90 гривень - в січні 2013 року.

Листом від 13 червня 2013 року Управлінням соціального захисту населення Орджонікідзевського району міста Маріуполя позивачеві було розяснено, що щорічна допомога на оздоровлення була виплачена за 2010 рік в сумі 90 гривень в січні 2011 року, за 2011 рік в сумі 90 гривень в січні 2012 року, за 2012 рік в сумі 90 гривень - в січні 2013 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 12 липня 2005 року за № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як евакуйованому із зони відчуження у 1986 році.

Відповідно до ст.161 КАС України, суд під час прийняття постанови вирішує: чи є інші фактичні дані ( пропущення строку звернення до суду тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Згідно ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом залишається без розгляду, якщо суд, за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, в січні 2011 року йому було сплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, в січні 2012 року йому було сплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік, а в січні 2013 року йому було сплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2012 рік.

Таким чином позивач дізнався про порушення його права, зокрема при отриманні щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, в січні 2011 року, за 2011 рік, в січні 2012 року.

Позивачем було заявлене клопотання про поновлення строку звернення до суду, посилаючись на те, що оскільки 1 січня 2013 року набрав чинності ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, то цей закон можливо розцінювати як ново виявлені обставини передбачені ст. 245 КАС України.

Оцінюючи доводи позивача, суд вважає що підстави для визнання причин пропуску строку поважними відсутні.

Відповідно до ст. 57 Конституції України усі законодавчі акти, які стосуються прав та обовязків громадян підлягають обовязковому оприлюдненню і оприлюднюються, що є обставиною загальновідомою. Таким чином обізнаність щодо змісту таких законодавчих актів залежить виключно від волевиявлення особи, прав та обовязків, якої вони стосуються.

В січні 2011 року позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, а в січні 2012 року позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік, при цьому сума щорічної допомоги була сплачена відповідно до Постанови КМУ від 12 липня 2005 року за № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не відповідно до ст.48 ЗУ Про статус та соціальний захист громадян які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи.

В січні 2013 року позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2012 рік, при цьому сума щорічної допомоги також була сплачена відповідно до Постанови КМУ від 12 липня 2005 року за № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не відповідно до ст. 48 ЗУ Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому суд вважає, що позивач дізнався про своє порушене право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, ще в січні 2011 року, а за 2011 рік, в січні 2012 року, щодо строку звернення до суду за захистом права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік, то суд вважає його позивачем не пропущеним, тому відповідно і підстав для його поновлення не має.

Посилання позивача на нововиявлені обставини які передбачені ст.245 КАС України теж не знайшли свого підтвердження, оскільки набрання чинності ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень не тягне за собою підстав для розгляду справи за нововиявленими обставинами, так як зазначені в статті 245 КАС України обставини стосуються вже прийнятих рішень суду які були прийняті до відкриття ново виявлених обставин, а як зазначає позивач та не заперечує відповідач ніяких рішень суду щодо стягнення недоотриманої суми щорічної допомоги за 2010, 2011 та 2012 роки прийнято не було.

Таким чином враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем не було наведено суду поважності причин пропуску строку звернення до суду в частині отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2010, 2011 рік, та не знайшли свого підтвердження обставини, якими він обґрунтував свої вимоги, зокрема в частині отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік, а тому суд залишає адміністративний позов в частині стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2011 рік без задоволення.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету.

Щорічно в Державному бюджеті України передбачені суми витрат на реалізацію окремих законодавчих актів, у тому числі і суми витрат, які перераховуються Пенсійному фонду України для виплати пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частинами 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Відповідно до пункту 5 статті 51 цього ж кодексу розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань.

Щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №79б-ХІІ (із змінами) виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Так на підставі ст. 62 вищевказаного Закону, роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у Порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету (ст. 63 Закону).

Відповідно до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. В ч. 2 ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного Кодексу України до нормативно-правових актів, які регулюють бюджетні відносини в Україні належать нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, які прийняті на підставі та на виконання Бюджетного кодексу та інших законів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року, справа № 3-рп/2012, № 1-11/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України вирішено, що в аспекті конституційного подання положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України у системному зв'язку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22, статей 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої стані 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

В 2012 році згідно з пунктом 3 «Заключних положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми й положення статей 20, 21, 22,. 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Відповідно до п.п. 4 п. 4 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936 зі змінами Постановами Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 р. № 211 - щорічна допомога на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що протиправність в діях відповідача при виплаті позивачу спірної компенсації відсутня.

Згідно п.18 ч.1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито за № 7-93 від 21.01.1993 р., громадяни, віднесені до категорії 1 і 2 постраждалих внаслідок. Чорнобильської катастрофи звільнені від сплати судового збору.

Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим увідповідності до ст. 88 КАС України звільнити його від сплати судових витрат на користьдержави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 71, 86, 94, 99, 100, 159-167, ст. 183-2, ч. 1 ст. 256 КАС України Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя про визнання дій неправомірними, та зобовязання здійснити виплату недоотриманої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2010, 2011, 2012 роки, для захисту порушеного права.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя про визнання дій неправомірними, та зобовязання здійснити виплату недоотриманої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2010, 2011, 2012 роки, відмовити.

Постанову суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.Г. Мельник