Справа № 2а-6068/11/1370
Суддя: Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2011-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2011 р. № 2а-6068/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Журомської М.В.,

за участю секретаря Ткач Б.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третьої особи тимчасово виконуючого обовязки начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_3 про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати Наказ тимчасово виконуючого обовязки начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_3 від 15 квітня 2011 року № 121 о/с про звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України за п.64 «ж»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України; поновити на посаді слідчого відділення Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області з 15.04.2011 р.; стягнути з ГУМВС України у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем неправомірно видано наказ про звільнення його з органів внутрішніх справ на підставі п.64 «ж»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, оскільки ним було подано рапорт про відкликання попереднього рапорту про звільнення за власним бажанням.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні, у якому був присутнім, позов не визнав, письмових заперечень не подав. В усних поясненнях зазначив, що при винесенні наказу від 15 квітня 2011 року № 121 о/с про звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України за ст. 64 «ж»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України процедуру звільнення проведено відповідно до чинного законодавства України, що регулює звільнення з органів внутрішніх справ осіб молодшого начальницького складу. Зазначає, що проходження служби рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України регулюється спеціальним законодавством про ці органи, зокрема, Положенням про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим Постановою КМУ № 114 від 29.07.1991 р., відповідно до якого позивач і був звільнений. Тому вважає, що підстав для застосування норм КЗпП до спірних правовідносин немає. Підставою для видачі оскаржуваного наказу від 15 квітня 2011 року № 121 о/с про звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України був рапорт самого позивача. Оскільки у позові не вказано, у чому полягає його незаконність, підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи завершувався без участі представника відповідача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2011 року лейтенантом міліції слідчим СВ Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_1 було подано рапорт на імя начальника ГУМВС України у Львівіській області генерал майора міліції ОСОБА_4, в якому просить звільнити її з органів внутрішніх справ за власним бажанням у звязку з сімейними обставинами з 15.04.2011 року.

15.04.2011 року позивачем через ЛД УДППЗ «Укрпошта», було подано рапорт про відкликання рапорту від 15.04.2011 року про її звільнення, що підтверджується фіскальним чеком поштового звязку від 15.04.2011 р. про відправлення рекомендованого листа.

В той же час Наказом начальника Головного управління МВС України у Львівській області від 15.04.2011 року за № 121 о/с, у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено з органів внутрішніх справ в запас збройних сил України за п.64 «ж» (за власним бажанням) лейтенанта міліції ОСОБА_1, слідчого відділення Пустомитівського районного відділу ГУМВС Україна Львівської області, з 15.04.2011 року.

18 квітня до канцелярії УКЗ ГУМВС надійшов рапорт з проханням не розглядати попередній рапорт від 15.04.2011 р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про міліцію»від 20.12.1990 року за №565-XII (знаступними змінами та доповненнями), порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «ж»п.64 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року за №114 (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Як передбачено п.68 згаданого Положення, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Враховуючи те, що згадані правовідносини не врегульовані законом (регулюються лише Положенням, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України Української РСР), суд, в даному випадку, вважає за доцільне застосувати закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону) на підставі ч.7 ст.9 КАС України.

З огляду на те, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, суд застосовує положення даного Кодексу до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що звільнення особи яка виявила бажання звільнитись з органів внутрішніх справ, не може відбутись раніше закінчення встановленого строку (три місяці), який обчислюється з дня повідомлення прямого начальника про звільнення за власним бажанням.

Посилання відповідача на те, що позивач вказав конкретну дату з якої вона бажає звільнитися як на підставу правомірності звільнення останньої до закінчення трьохмісячного строку з дня подання рапорту не береться судом до уваги, оскільки зазначення конкретної дати звільнення законодавцем визначено як право особи та виключну підставу для її звільнення до закінчення трьохмісячного строку лише, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Як вбачається з поданого рапорту про звільнення від 15.04.2011 року такий поданий у звязку з сімейними обставинами.

Крім того, положеннями п.68 згаданого Положення, не передбачена можливість скорочення строку попередження за згодою сторін. А за змістом вищезазначеного пункту дотримання трьохмісячного строку при звільненні осіб, на яких воно поширюється, за вказаних обставин, є обовязковим як для позивача так і для відповідача.

Згідно з вимогами ч.1 і ч.2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС УКраїни, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Зі змісту долучених відповідачем до матеріалів справи доказів випливає, що при винесенні 15.04.2011 р. спірного наказу відповідачем не встановлювалася наявність поважних причин та сімейних обставин, що перешкоджають виконанню ОСОБА_1 службових обов'язків.

З врахуванням наведеного суд вважає, що оскільки позивачем рапорт про звільнення за власним бажанням подано 15.04.2011 року, а звільнення відбулося 15.04.2011 року (до закінчення встановленого законодавством строку), позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача з органів внутрішніх справ, про поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтовані та підставні, а тому підлягають до задоволення.

А відтак, з врахуванням п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за №100, позивачу належить виплатити 14 127,33 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Окрім того, як передбачено вимогами п.2 і п.3 ч.1 ст.256 КАС України, постанову в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді в органах внутрішніх справ та стягнення в його користь грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць (2 018,19 грн.) слід звернути до негайного виконання.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, на користь позивача слід стягнути 3,40 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159 - 163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_3 від 15 квітня 2011 року № 121 о/с про звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України за п.64 «ж»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення Пустомитівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 15.04.2011 р.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (м. Львів, пл. Ген. Григоренка, 3) на користь ОСОБА_1 (м. Львів, вул. Роксоляни, 33/26) 14 127,33 грн. (чотирнадцять тисяч стодвадцять сім гривень 33 коп.)середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення Пустомитівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 15.04.2011 р. та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2 018,19 грн. (дві тисячі вісімнадцять гривень 19 коп.) - звернути до негайного виконання.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (м. Львів, вул. Роксоляни, 33/26) 3,40 судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст Постанови виготовлено 19.11.2011 року

Суддя Журомська М.В.

З оригіналом згідно

Суддя Журомська М.В.