Справа № 820/8188/15
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 р.Справа № 820/8188/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Запара Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2015р. по справі № 820/8188/15

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України , Державного Казначейства України треті особи Генеральна прокуратура України , Служба безпеки України

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Державного казначейства України, в якому просить суд визнати неналежним контроль Міністерства Внутрішніх справ України за проведенням оперативно-розшукових заходів під час зазначених обставин, внаслідок чого ОСОБА_1 завдано шкоду; стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 компенсацію шкоди здоров'ю в сумі 800000,00 грн; стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в сумі 9810640,00 грн.

В адміністративному позові позивачем зазначено, що технічні засоби, якими нанесено пошкодження внутрішніх органів ОСОБА_1, з найбільшою вірогідністю належать органам внутрішніх справ та використовувались під час проведення оперативно-розшуковий заходів. Через незабезпечення Міністерством внутрішніх справ України належного контролю за оперативно-розшуковими заходами, які проводилися за радіолектронними пристроями та місцями проживання ОСОБА_1 на території м. Києва та Київської області в період 1998-2002 р.р., експлуатацією спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, використання їх з порушенням експлуатації та шляхом несанкціонованого втручання в роботу пристроїв на базових станціях операторів мобільного зв'язку спричинило тяжкі наслідки для позивача.

Окрім того, позивачем зазначено про існування кримінального провадження №0000046 за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень таким самим способом у зв'язку з виконанням службових обов'язків старшого слідчого прокуратури Київської області.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2015р. у відкритті провадження у адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Державного казначейства України, третя особа: Генеральна прокуратура України, Служба безпеки України про зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, ОСОБА_1, зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, в порушення норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що незабезпечення Міністерством внутрішніх справ України належного контролю за оперативно-розшуковими заходами, які проводилися за радіолектронними пристроями та місцями проживання ОСОБА_1 на території м. Києва та Київської області в період 1998-2002 р.р., експлуатацією спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, використання їх з порушенням експлуатації та шляхом несанкціонованого втручання в роботу пристроїв на базових станціях операторів мобільного зв'язку спричинило тяжкі наслідки для позивача (а.с. 11-12).

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач фактично оскаржує неналежне здійснення контролю за проведенням оперативно-розшукової діяльності під час здійснення негласного отримання інформації.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції входив з того, що спір виник не з приводу реалізації Міністерством внутрішніх справ України управлінських функції як суб'єкта владних повноважень, а з правовідносин, котрі склались при організації останнім виконання функції контролю під час здійснення підконтрольними органами своєї діяльності в рамках КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

З аналізу зазначених норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійсненням оперативно - розшукової діяльності та здійсненням нагляду за проведення відповідної діяльності виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції.

З огляду на викладене зазначені спори не випливають із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з вимогами частин першої статті 4 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Пунктами 10 та 19 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники;

Завданнями кримінального судочинства відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України порядок діяльності, зокрема, слідчих, керівників органу досудового розслідування, прокурорів щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Таким чином, спірні відносини, які виникають між особою та прокуратурою, слідчими, органом дізнання під час організації оперативно - розшукової діяльності та здійсненням нагляду за проведення відповідної діяльності, не є управлінськими, а повноваження цих органів та їхніх посадових осіб щодо порядку здійснення оперативно - розшукової діяльності регламентовані Кримінально процесуальним кодексом України.

З аналізу змісту позовних вимог вбачається, що позивачем оскаржується бездіяльність відповідачів внаслідок якої, було здійснено, протиправні за твердження позивача, оперативно - розшукові заходи щодо нього, а отже, позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення компенсації шкоди здоров'ю та компенсації моральної шкоди з Державного казначейства України заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити спір, який не є публічно-правовим в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно приписам ч. 2 та ч. 3 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Питання судових витрат у цій справі суд вирішує в порядку ч. 2 ст. 88 КАС України.

Керуючись ст. 41, ч. 2 ст. 88, ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2015р. по справі № 820/8188/15 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України 60 грн. 90 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Калитка О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 21.09.2015 р.