Справа № 804/5523/15
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2015 рокусправа № 804/5523/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року по справі №804/5523/15 за позовом Дніпропетровської міської ради до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови,-

в с т а н о в и В:

Дніпропетровська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконав рішень управління державної виконавчої служби Головного територіальної и управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевської Т.М. щодо винесення постанови про накладення штрафу на Дніпропетровську міську раду у розмірі 680,00 (шістсот вісімдесят) грн. за невиконання вимог виконавчого листа у справі №200/798/14-а від 26.01.2015 виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська неправомірними;

- визнати протиправною та скасувати повністю постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевської Т.М. від 24.03.2015 ВП 46338278 щодо накладення штрафу на Дніпропетровську міську раду у розмірі 680,00 (шістсот вісімдесят) грн. за невиконання вимог виконавчого листа у справі №200/798/14-а від 26.01.2015, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська без поважних причин з дати її прийняття.

В обґрунтування заявленого позову Дніпропетровська міська рада посилалась на неправомірність постанови державного виконавця про накладення штрафу з огляду на те, що судове рішення не виконано боржником (міською радою) з поважних причин та наявністю об'єктивних підстав, які цьому перешкоджали.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Постанова суду мотивована встановленими обставинами справи, які свідчать про невиконання Дніпропетровською міською радою рішення суду зобов'язального характеру, яке набрало законної сили та відсутністю підстав вважати, що рішення суду не виконано з поважних причин.

Не погодившись з постановою суду, Дніпропетровська міська рада, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В якості порушень судом норм процесуального права заявник апеляційної скарги посилається на те, що вирішений судом спір не підсудний окружним адміністративним судам, оскільки у відповідності з п.5 ч.1 ст.18 КАС України повинен вирішуватися загальним судом як адміністративним судом. Вказуючи на порушення судом норм матеріального права, позивач зазначає те, що підставами для застосування штрафу до боржника за невиконання рішення суду є невиконання такого рішення без поважних

причин. Дніпропетровська міська рада вказує на те, що невиконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська стало можливим внаслідок наявності об'єктивних обставини, які цьому завадили, про що неодноразово повідомлявся державний виконавець.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2014р., яку прийнято за результатами перегляду постанови Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.08.2014р. у справі №200/798/14а, зобов'язано Дніпропетровську міську раду та Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у встановленому законом порядку інше житло, яке відповідає вимога, що ставляться до житлових приміщень згідно зі статтею 50 Житлового кодексу України.

28.01.2015р. Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевською Тетяною Миколаївною на підставі заяви стягувача про виконання виконавчого листа, виданого 28.01.2015 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову від 06.02.2015 ВП № 46338278.

У зазначеній постанові установлено боржнику строк для добровільного виконання рішення до 13.02.2015р.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження отримано боржником 10.02.2015р. (а.с.14).

24.03.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову ВП№46338278 про накладення на позивача (боржника) штрафу у розмірі 680,00 грн. за невиконання вимог виконавчого листа у справі №200/798/14-а від 26.01.2015, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення державного виконавця є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржене рішення прийнято державним виконавцем на підставі та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Такі висновки суд обґрунтував встановленим фактом не виконання судового рішення та відсутністю підстав вважати, що рішення суду не виконано боржником з поважних причин.

За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з того, що фактичне виконання рішення, ухвали, постанови суду є невід'ємною частиною судового процесу і свідчить про реальну спроможність державних органів забезпечити виконання рішення суду, як завершальну стадію судового процесу, на результат якої направлені очікування та сподівання особи, права якої порушено.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що право на доступ до суду було б ілюзорним, якби остаточне, зобов'язальне судове рішення залишалося без дієвим на шкоду одній зі сторін (справа «Ромашов проти України, рішення від 27.07.2004р.).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вимогами ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, вказаними нормами права визначено обов'язок державного виконавця вжити усіх необхідних заходів щодо своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.

Згідно із ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно із ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Як зазначено вище, державним виконавцем встановлено строк для добровільного виконання рішення суду після спливу якого державним виконавцем було з'ясовано, що судове рішення боржником не виконано.

Відповідно до ч.1 ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних орган з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно закону.

Таким чином, вказаною нормою встановлено визначальну ознаку для накладення на боржника штрафу, а саме не виконання рішення суду без поважних причин.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач повідомляв листами від 16.03.2015р. державного виконавця про поважність причин невиконання судового рішення, а саме про необхідність проведення наради за участю посадових осіб виконавчих органів Дніпропетровської міської ради та просив відкласти провадження виконавчих дій у зв'язку зі зміною керівництва.

Такі причини невиконання судового рішення колегія суддів не визнає поважними, оскільки від зміни керівництва не може залежати виконання чи невиконання рішення суду, яке набрало законної сили. З протоколу наради (а.с.27-28) вбачається, що фактичне виконання судового рішення боржником взагалі поставлено в залежність від настання певних обставин та умов.

Отже, невиконання судового рішення з наведених боржником підстав не можливо визнати як не виконання рішення суду з поважних причин.

Як вбачається з протоколу наради, можливість виконання судового рішення за певних умов, боржник пов'язує з тим, що під час виконання рішення суду виникли обставини, які обумовлені змінами у сімейному стані стягувачів та які необхідно вирішити шляхом внесення змін у список сімей, які підлягають відселенню.

У відповідності до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Дніпропетровська міська рада, посилаючись на обставини, що ускладняють виконання рішення суду, не скористалась своїм правом щодо звернення до суду, з метою вирішення питання про відстрочку виконання судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для застосування до боржника штрафу за невиконання рішення суду з підстав, передбачених ст..89 Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи заявника апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Так, позивач зазначає, що вказаний спір мав бути розглянутий місцевим загальним судом як адміністративним, оскільки це передбачено п.5 ч.1 ст.18 КАС України.

Пунктом 5 частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті.

У свою чергу, пунктом 1 частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Оскільки справа про зобов'язання Дніпропетровську міську раду та Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у встановленому законом порядку інше житло, яке відповідає вимога, що ставляться до житлових приміщень згідно зі статтею 50 Житлового кодексу України, предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному (п.1 ч.1 ч.18 КАС України), то спір щодо оскарження рішення державного виконавця, яке прийнято ним під час виконання рішення суду у вказаній справі, предметно підсудний місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Таким чином, враховуючи вимоги п.4 ч.1 ст.202 КАС України, у цій справі наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено неповноважним судом та прийняття нової постанови, по суті заявлених вимог, про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Дніпропетровської міської ради задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року по справі №804/5523/15 - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову Дніпропетровській міській раді - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст постанови виготовлено 17.09.2015р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк