Справа № 804/1673/15
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2015 рокусправа № 804/1673/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

при секретарі: Горшкові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Орфей"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року у справі №804/1673/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Орфей"

до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

третя особа : Державне підприємство "Дніпродіпрошахт"

про визнання протиправними та скасування пункту вимоги в частині, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Орфей» звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування п. 2 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 26 серпня 2014 року № 04-05-05-15/8837 в частині, що стосується ТОВ ІІ «Орфей». В обґрунтування позовних вимог зазначалось про те, що 16 вересня 2014 року ТОВ з ІІ «Орфей» отримало лист ДП «Дніпродіпрошахт» від 15 вересня 2014 року № Д-210 з вимогою сплатити грошові кошти за використання площі загального призначення в розмірі 7 864,13 грн. Зазначений лист грунтувався на вимозі ДФІ в Дніпропетровській області від 26 серпня 2014 року вих. № 04-05-05-15/8837, яка винесена на підставі акту про результати ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Дніпродіпрошахт» за період з 01 вересня 2011 року по 01 липня 2014 року від 19 серпня 2014 року. В акті перевірки зазначено, що ТОВ з ІІ «Орфей» передані офісні приміщення без урахування площ загального призначення (коридори, холи, туалети, сходові клітини), якими фактично він користується. Внаслідок використання площ загального призначення, які не передані в оренду, недоотримана орендна плата від ТОВ з ІІ «Орфей», яка складає 7 864,13 грн. У звязку з тим, що висновки викладені в акті перевірки та вимога відповідача безпосередньо стосуються прав та обовязків позивача, то позивач вважає за необхідне звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів, оскільки вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню п. 2 вимоги ДФІ в Дніпропетровській області від 26.08.2014 № 04-05-05-15/8837 в частині, що стосується позивача.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. На думку апелянта, суд проігнорував його доводи, висловлені під час розгляду справи по суті. Так, в акті перевірки відповідач самостійно, на власний розсуд визначив порядок розрахунку площі загального призначення, що підлягає передачі в оренду, не врахувавши, що між ТОВ ІІ «Орфей» та ДП «Дніпродіпрошахт» укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю № 11 від 05.02.2013 року, який виконуються сторонами належним чином. Крім того, договір оренди нерухомого майна укладений позивачем з Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області, тому ДП «Дніпродіпрошахт» не може внести у його зміст, як того вимагає відповідач. Апелянт вважає, що оскільки спірна вимога безпосередньо стосується його прав та інтересів, інший спосіб захисту порушених прав, ніж звернення до суду з позовом про скасування вимоги, відсутній.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач та третя особа - ДП «Дніпродіпрошахт», належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, до суду уповноважених представників не направили, про причини неприбуття не повідомили. Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про відсутність підстав для її скасування.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання п.1.2.3.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в Дніпропетровській області на II квартал 2014 року, проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Дніпродіпрошахт» за період 01.09.2011 по 01.07.2014 року. За результатами ревізії складено акт № 05-19/62 від 19.08.2014 року. З метою усунення виявлених в ході ревізії порушень, ДФІ в Дніпропетровській області на адресу ДП «Дніпродіпрошахт» направлено вимогу №04-05-05-15/8837 від 26.08.2014, в пункті 2 якої ДП «Дніпродіпрошахт» зобов'язано: -внести, керуючись гл. 53 ЦК України, зміни до договорів оренди в частині приведення у відповідність орендованих площ та відобразити в бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість орендарів; -провести претензійно-позовну роботу з орендарями для отримання несплачених коштів на загальну суму 241 078,21 грн. та перерахування ними коштів на загальну суму 331 799,06 грн. до державного бюджету.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки спірна вимога ДФІ в Дніпропетровській області від 26 серпня 2014 року, що винесена на підставі акту про результати ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Дніпродіпрошахт», є актом індивідуальної дії та складена відносно ДП «Дніпродіпрошахт», безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси ТОВ з ІІ «Орфей» при складанні відповідачем оскаржуваної податкової вимоги, були порушені не були.

Колегія суддів погоджується з таким висновком і зазначає, що згідно із Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26.01.1993 року № 2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 10.02.2015 року № 21-632а14, від 13 травня 2014 року у справі №21-89а14 та від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14.

У відповідності до частини 1 статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ ІІ «Орфей» звернувся до суду за скасуванням пункту 2 спірної вимоги, у зв'язку із отриманням від ДП «Дніпродіпрошахт» листа про необхідність сплати грошових коштів за використання площі загального призначення у розмірі 7864,13. При цьому, в обґрунтування необхідності такої сплати ДП «Дніпродіпрошахт» посилається на спірну вимогу ДФІ в Дніпропетровській області.

Також колегія суддів зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки останній не є учасником правовідносин, які виникли між ДФІ, як контролюючим органом та ДП «Дніпродіпрошахт», як підконтрольною установою, з приводу пред'явлення вимоги про усунення порушень. Доведення необґрунтованості визначених в акті ревізії та спірній вимозі сум за використання площі загального призначення у розмірі 7864,13 грн. має відбуватись при розгляді відповідного позову про їх стягнення.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням того, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій постанові, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Орфей" - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року у справі №804/1673/15 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко