Справа № 2а/0470/64/11
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2012 р. Справа № 2а/0470/64/11
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді членів колегії: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засіданняОСОБА_4
за участю представників сторін:
Від позивача: Від відповідача: Від третьої особи: ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Міністерства екології та природних ресурсів України, третя особа: Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування наказу № 1350-0 від 15.12.2010р.,-

ВСТАНОВИВ:

04.01.2011р. гр.ОСОБА_5 звернувся з адміністративним позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України та, з урахуванням доповнення до адміністративного позову від 18.01.2011р., просить визнати нечинним та скасувати рішення відповідача наказ № 1350-0 від 15 грудня 2010р.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що він був державним службовцем та обіймав посаду першого заступника начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області Міністерства екології та природних ресурсів. 15 грудня 2010 року Міністр Міністерства екології та природних ресурсів України видав наказ № 1350-0 за яким його було визнано таким, що не відповідає займаній посаді за результатами атестації та в подальшому звільнено із займаної посади. Позивач не погоджується з вказаним актом індивідуальної дії субєкта владних повноважень, оскільки вищевказаний наказ порушує його права та свободи гарантовані Конституцією України, а тому є нечинним та підлягає скасуванню з тих підстав, що атестація позивача була проведена відносно позивача з порушенням норм Закону України «Про державну службу», а також Постанови Кабінету Міністрів України № 1922 від 28.12.2000р. «Про затвердження Положення про проведення атестації державних службовців», оскільки позивача не було ознайомлено у встановлені строки з графіком щодо проведення відносно нього атестації, з характеристикою його ознайомлено з порушенням встановленого терміну, за 5 днів до проведення атестації, характеристика не була затверджена керівником вищого рівня. Крім того, атестаційною комісією порушено п. 5 вищевказаного Положення, яким визначено, що комісія повинна забезпечувати обєктивний розгляд діяльності державного службовця, який атестується, зокрема, щодо виконання покладених на нього службових обовязків, так як жодного документу, який підтверджує відсутність виконання покладених на нього службових обовязків до комісії з боку безпосереднього керівника не надано та такі документи взагалі відсутні. Також, позивач вказує на те, що оспорюваний наказ порушує основні права та свободи щодо гарантій захисту від незаконного звільнення, оскільки ч.3 п. 12 Положення визначено, що у разі прийняття рішення про невідповідність державного службовця займаній посаді комісія рекомендує керівникові перевести цього державного службовця за його згодою на іншу посаду, що відповідає його професійному рівню або звільнити із займаної посади. За таких обставин, позивач вважає, що при проведенні атестації комісія не мала жодного документу, який підтверджує відсутність виконання покладених на нього службових обовязків, висновки комісії щодо невідповідності позивача займаній посаді мають упереджений та необєктивний характер оцінки діяльності позивача. Також, у наданому суду клопотанні позивач зазначає, що у нього відсутні трудові відносини з Міністерством екології та природних ресурсів України, оскільки його приймав на роботу Міністр Міністерства охорони навколишнього природного середовища України і саме з цією державною організацією у позивача були трудові відносини.

Позивач в судовому засіданні вищезазначені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити повністю посилаючись на те, що ОСОБА_5 з 02.10.2008р. по 31.12.010р. займав посаду першого заступника начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області. Трудова діяльність на займаній посаді здійснювалася із порушенням норм трудового законодавства, оскільки на адресу Мін природи направлявся лист від 18.01.2010р. із повідомленням про те, що ОСОБА_5 не зявився у робочий час на робочому місці 18.01.2010р. без вагомих на це причин і не повідомивши керівництво. Також начальником ДУ в Дніпропетровській області надано службову характеристику на ОСОБА_5 у якій зазначалося, що позивач некомпетентний та безініціативний керівник, невміло організовує роботу підлеглих йому відділів та взагалі не виконує свої безпосередні обовязки. У грудні 2010р. атестаційною комісією Міністерства охорони навколишнього природного середовища України було проведено атестацію ОСОБА_5 у результаті якої за підсумками голосування атестаційної комісії ( за 7, проти-0) позивача визнано таким, що не відповідає займаній посаді. Зазначені факти стали підставами для прийняття Міністерством екології та природних ресурсів оспорюваного наказу, яким позивача визнано таким, що не відповідає займаній посаді. Також, листом начальника ДУ в Дніпропетровській області від 27.12.2010р. Мінприроди повідомлялося про те, що 22.12.2010р. ОСОБА_5 направлений лист в якому йому запропоновано наявну вакантну посаду у ДУ в Дніпропетровській області, проте позивач від підпису про отримання такого листа відмовився про що було складено відповідний акт. У вищевказаному листі начальник ДУ в Дніпропетровській області звертався з проханням до Міністра екології та природних ресурсів розглянути питання щодо звільнення ОСОБА_5 із займаної посади, оскільки від його негативної чи позитивної відповіді стосовно запропонованої посади не надійшло, а тому були всі підстави для його звільнення, визначені ст. 40 Кодексу законів про працю в Україні. За таких обставин, представник відповідача зазначає, що оскільки діяльність першого заступника начальника ДУ в Дніпропетровській області ОСОБА_5 здійснювалася із порушенням вимог законодавства, приймаючи до уваги висновки атестаційної комісії листи ДУ в Дніпропетровській області від 22.12.2010р. № 344, від 27.12.2010. № 1-2177-1, Міністерство дійшло до висновку про безвідповідальне ставлення вказаної особи до виконання своїх службових обовязків та невідповідність позивача займаній посаді, а тому Мінприроди діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України, з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття оспорюваного наказу та дії Міністерства представник відповідача вважає правомірними.

Ухвалою суду від 21.02.2011р. на підставі ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Державне управління охорони навколишнього природного середовища у Дніпропетровській області (а.с. 44-45).

Представник третьої особи - Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області проти позову заперечує, просить у його задоволенні відмовити з підстав наведених у запереченнях відповідача.

Заслухавши позивача, представника відповідача та третьої особи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визнання нечинним наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 15.12.2010р. № 1350-0 щодо визнання таким, що не відповідає займаній посаді перший заступник начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області ОСОБА_5, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини, повязані і прийняттям на роботу та звільненням з роботи регулюються Кодексом законів про працю України, а також спеціальним законом Законом України «Про державну службу», який охоплює діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Статтею 24 Закону України «Про державну службу» передбачено, що прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов'язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються.

Так, у відповідності до ст.ст. 25, 26 вказаного Закону позивача за класифікацією посад було віднесено до державних службовців пятої категорії та присвоєно сьомий ранг державного службовця.

Відповідно до п. 1, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. № 1922, яким затверджено Положення про проведення атестації державних службовців, визначено, що з метою підвищення ефективності діяльності державних службовців та відповідальності за доручену справу в державних органах один раз на три роки проводиться їх атестація, під час якої оцінюються результати роботи, ділові та професійні якості, виявлені працівниками при виконанні службових обовязків, визначених типовими професійно-кваліфікаційними характеристиками посад і відображених у посадових інструкціях, що затверджуються керівниками державних органів відповідно до Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів. У період між атестаціями з метою здійснення регулярного контролю за проходженням державної служби та професійними досягненнями державних службовців щороку проводиться оцінка виконання державними службовцями покладених на них завдань і обовязків. Оцінка проводиться безпосередньо керівниками структурних підрозділів, де працюють державні службовці, під час підбиття підсумків роботи за рік. Результати атестації та щорічні оцінки беруться до уваги кадровою службою відповідного державного органу під час проведення планомірної ротації кадрів на окремих посадах державних службовців.

Пунктами 5, 6 вказаного Положення передбачено, що комісія повинна забезпечити обєктивний розгляд і професійну оцінку діяльності державного службовця, який атестується, зокрема щодо виконання покладених на нього службових обовязків, знання та користування у своїй роботі державною мовою, а також принциповий підхід у підготовці рекомендацій для подальшого використання його досвіду і знань у роботі державного органу. Термін і графік проведення атестації затверджується наказом керівника і доводяться до відома державних службовців, які атестуються, не пізніше ніж за місяць до проведення атестації.

На кожного працівника, який підлягає атестації, складається службова характеристика, що підписується його безпосереднім керівником, затверджується керівником вищого рівня і подається до комісії не пізніше ніж за тиждень до проведення атестації. Службова характеристика на керівника державного органу підписується керівником державного органу вищого рівня. Службова характеристика повинна містити аналіз виконання державним службовцем посадових обовязків; відомості про обсяг, якість, своєчасність і самостійність виконання роботи, ділові якості (ініціативність, відповідальність), стосунки з колегами, знання та користування державною мовою під час виконання, службових обовязків, інформацію про підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації тощо. Державний службовець ознайомлюється із службовою характеристикою до атестації під час співбесіди з безпосереднім керівником. У разі незгоди з відомостями, викладеними у службовій характеристиці, державний службовець може подати до комісії відповідну заяву, обґрунтування, додаткові відомості щодо своєї службової діяльності. Під час кожної атестації до комісії подаються щорічні оцінки виконання державним службовцем покладених на нього завдань та обовязків за період, що минув після попередньої атестації, а також атестаційний лист попередньої атестації п.9 Положення.

Згідно п. 12, 20 згаданого Положення, у разі прийняття рішення про невідповідність державного службовця займаній посаді комісія рекомендує керівникові перевести цього державного службовця за його згодою на іншу посаду, що відповідає його професійному рівню, або звільнити із займаної посади. Державний службовець визнаний за результатами атестації таким, що не відповідає займаній посаді, звільняється з роботи відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України видно, що атестація державних службовців проводиться один раз на три роки, при цьому, проведенню атестації передує щорічна оцінка виконання державним службовцем покладених на нього завдань і обовязків, яка проводиться безпосереднім керівником структурного підрозділу, де працює державний службовець під час підбиття підсумків за рік, атестація державних службовців здійснюється на підставі наказу керівника державного органу, яким утворюється атестаційна комісія, встановлюються терміни і графіки проведення атестації, які затверджуються і доводяться до відома державних службовців, які атестуються, не пізніше ніж за місяць до проведення атестації, на кожного працівника, який підлягає атестації складається службова характеристика, що підписується його безпосереднім керівником, яка затверджується керівником вищого рівня і подається до комісії не пізніше ніж за тиждень до проведення атестації, державний службовець ознайомлюється із службовою характеристикою до атестації під час співбесіди з безпосереднім керівником, під час кожної атестації до комісії подаються щорічні оцінки виконання державним службовцем покладених на нього завдань та обовязків за період, що минув після попередньої атестації, а також атестаційний лист попередньої атестації.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_5 з 02.10.2008р. по 31.12.2010р. займав посаду першого заступника начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.149-151).

08.11.2010р. згідно наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 1212-о «Про проведення атестацій державних службовців» було визначено, провести з 01.12. по 10.12.2010р. атестацію державних службовців центрального апарату міністерства та керівних працівників урядових, територіальних органів та спеціальних підрозділів Мінприроди згідно з Положенням про проведення атестації державних службовців, затвердити графік проведення атестації державних службовців, підготувати характеристики на працівників, ознайомити їх з ними та подати до атестаційної комісії до 30.11.2010 року, керівникам урядових, територіальних органів та спеціальних підрозділів Мінприроди підготувати характеристики на керівних працівників, ознайомити з ними працівників та подати характеристики до атестаційної комісії до 30 листопада 2010 року (а.с.9).

06 грудня 2010 року атестаційною комісією Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області було проведено атестацію державного службовця ОСОБА_5 за результатами якої прийнято рішення про те, що ОСОБА_5 не відповідає займаній посаді та рекомендовано начальнику Держуправління перевести ОСОБА_5 на іншу посаду за його згодою (а.с.10).

15 грудня 2010 року Міністерством екології та природних ресурсів України № 1350-0 було прийнято наказ відповідно до якого за результатами атестації визнано таким, що не відповідають займаній посаді перший заступник начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області ОСОБА_5 (а.с.8, 128).

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення ( вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення ( дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши надані документи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний наказ Міністерства екології та природних ресурсів України від 15.12.2010р. № 1350-0 в частині того, що за результатами атестації першого заступника начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області - ОСОБА_5 визнано таким, що не відповідає займаній посаді прийнятий не у спосіб, що передбачений Конституцією України та з порушенням законів України, а саме: з порушенням порядку проведення атестації, який встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. № 1922, яким затверджено Положення про проведення атестації державних службовців.

Так, як вбачається із наявних в матеріалах справи документів, в порушення наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 08.11.2010р. №1212-о «Про проведення атестації державних службовців, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області позивача не було ознайомлено з характеристикою у строк, встановлений вказаним наказом до 30.11.2010р., відповідних доказів суду не надано, надана копія службової характеристики, складена начальником Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області, зі змісту якої вбачається, що вона не відповідає вимогам п. 9 Положення № 1922, не затверджена керівником державного органу вищого рівня, при цьому на ній міститься напис про те, що вона вручена позивачеві, однак дата її вручення не вказана. Не надано суду і доказів, які б свідчили про надання відповідної характеристики атестаційній комісії у строк до 30.11.2010р. як це передбачено вищевказаним наказом № 1212-о від 08.11.2010р. Також, відсутні і документи, які б свідчили про доведення до відома позивача, який підлягав атестації не пізніше ніж за місяць до проведення такої атестації. На вимогу суду не були надані ні відповідачем, ні третьою особою доказів порушення позивачем трудової дисципліни за що б останній протягом року притягувався до дисциплінарної або іншої відповідальності за невиконання своїх службових обовязків та трудової дисципліни, також не надано і документів щорічної оцінки виконання завдань покладених на позивача за підсумками роботи за рік як це передбачено Положенням № 1922.

При цьому, викладені в характеристиці обставини щодо порушення позивачем трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку, посилання на те, що у позивача відсутнє прагнення до підвищення власного професійного рівня у галузі охорони навколишнього природного середовища, не виконання ним безпосередніх своїх обовязків та невміння організувати роботу підлеглих його відділів жодним доказом не підтверджено, навпаки, зазначені твердження спростовуються тим, що ОСОБА_5, перебуваючи на займаній посаді, підвищував свою кваліфікацію у Дніпропетровському регіональному інституті державного управління з 19.05.2009р. по 22.05.2009р. про що свідчить відповідна копія свідоцтва ТС № 3935 від 22.05.2009р. реєстраційний номер 20680, копією свідоцтва Державної екологічної академії післядипломної освіти та управління з 24 по 26 листопада 2009р. видане 26.11.2009р. реєстраційний номер 44-28, копією Почесної Грамоти на імя позивача, виданою Дніпропетровською міською радою у січні 2009р., копією Подяки Верховної Ради Комітету з питань екологічної політики, природокористування та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (а.с.161-164).

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а згідно ст. 86 цього ж Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Таким чином, відповідачем у ході судового засідання не наведено жодних підстав та не надано жодного доказу на підтвердження правомірності та законності прийнятого субєктом владних повноважень оспорюваного рішення.

Також, оспорюваний наказ від 15.12.2010р. № 1350-0 прийнятий Міністерством екології та природних ресурсів з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки як досліджено судом в судовому засіданні Указом Президента України від 09.12.2010р. №1085/2010 утворено Міністерство екології та природних ресурсів України, Державну екологічну інспекцію України, Державну службу геології та надр України шляхом реорганізації Міністерства охорони навколишнього природного середовища України.

Пунктом 6 наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.12.2010р. № 572 керівникам урядових органів державного управління у системі Мінприроди та територіальних органів Державної екологічної інспекції України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінприроди, працівникам центрального апарату Мінприроди доручено продовжити виконання своїх обовязків до завершення питань утворення Міністерства екології та природних ресурсів України, Державної екологічної інспекції України, Державної служби геології та надр України (а.с. 158-159).

Згідно з Витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 07.02.2012р. Міністерство екології та природних ресурсів України зареєстровано в Державному реєстрі 16.02.2011р. (а.с.119).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Статтею 33 вказаного Закону визначено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом. Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Таким чином, оспорюваний наказ 15.12.2010р. № 1350-0 було прийнято Міністерством екології і природних ресурсів України, яке станом на 15.12.2010р. не було зареєстровано в Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (його реєстрація в Єдиному Державному реєстрі відбулася лише 16.02.2011р.), а Міністерство охорони навколишнього природного середовища України не було припинено шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру, що є порушенням вищенаведених вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (а.с.83,95,116).

Крім того, зі змісту позову та доповнення до нього видно, що позивач просить визнати нечинним та скасувати оспорюваний наказ Міністерства екології та природних ресурсів України від 15.12.2010р. №1350-0(а.с.4-7,17)

Відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного кодексу України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

При цьому, у відповідності до позиції Вищого адміністративного Суду України, викладеній у інформаційному листі від 27.07.2010р. № 1145/11/13-10, слід виходити із того, що вимога про скасування акту або про визнання акту недійсним нечинним, незаконним, неправомірним тощо є різними словесними вираженнями одного і того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що для повного захисту права позивача буде доцільнішим застосування такого способу захисту права як визнання вказаного акту нечинним з урахуванням ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтями 7, 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що принципами здійснення правосуддя в адміністративній справі є: верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, досліджені в судовому засіданні докази надані сторонами та витребувані судом, свідчать про те, що оспорюваний наказ прийнятий не у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання принципу рівності перед законом, а тому оспорюваний наказ Міністерства екології та природних ресурсів України від 15.12.2010р. №1350-0 про визнання таким, що не відповідає займаній посаді перший заступник начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області ОСОБА_5 слід визнати нечинним.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Враховуючи сплату позивачем при поданні позову державного мита в сумі 3 грн. 40 коп. за квитанцією № 64885 від 18.01.2011р. в сумі 3 грн. 40 коп. (а.с.16), зазначені судові витрати повинні бути стягнені на користь позивача з Державного бюджету України з урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12,71,86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до Міністерства екології та природних ресурсів України, третя особа: Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування наказу № 1350-0 від 15.12.2010р. задовольнити повністю.

Визнати нечинним наказ Міністерства екології та природних ресурсів України №1350-0 від 15 грудня 2010р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 (49130, АДРЕСА_1) - витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп. ( три грн. 40 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 12.03.2012р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3