Справа № 738/1194/15-а
Суддя: Сова Т. Г.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 738/1194/15-а
№ провадження 2-а/738/29/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року Менський районний суд

Чернігівської області

в складі:

головуючого - судді Сова Т.Г.

при секретарі Минець П.Д.

за участю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Менському районному суді Чернігівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання припинити утримання грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Менського районного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання припинити утримання грошових коштів.

Мотивував позивач свої вимоги тим, що відповідно до п. «а» статті 16 Закону України № 2262 у період з 01.01.2008 року по 31.12.2013 року йому виплачувалась надбавка, оскільки він має на своєму утриманні непрацездатних членів сімї доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 01.01.2014 року виплату вказаної надбавки було припинено, та розпочато щомісячне утримання 20 % пенсії, яку отримує позивач. ОСОБА_1 не погоджується з діями відповідача, вважає їх неправомірними. В звязку з цим позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, проти задоволення позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Як слідує із ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правовірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років. Відповідно до п. а ст. 16 Закону України № 2262 від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» позивач отримував державну соціальну допомогу, так як має на утриманні дітей інвалідів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ст. 16 Закону № 2262 надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сімї нараховується тільки на тих членів сімї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам, допомогу на дітей одиноким матерям.

Тобто, однією з основних умов, необхідних для отримання надбавки непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сімї, є умова не одержання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям інвалідам.

За повідомленням управління праці та соціального захисту населення Менської РДА від 29.01.2014 року № 01-30/163 ОСОБА_4 (дружина позивача) перебувала на обліку в управлінні, як одержувач державної соціальної допомоги дітям інвалідам на дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Таким чином, всупереч вимог ст. 60 Закону № 2262, позивач не повідомив головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області про отримання в органах праці та соціального захисту населення державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям інвалідам. Тому утворилась переплата пенсії на суму 33762 грн.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було подано позовну заяву до Менського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 суми переплати пенсії. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області в задоволенні позову було відмовлено з тих підстав, що позивач (головне управління) не довів факт обізнаності відповідача (ОСОБА_3О.) у законодавстві, яке регулює порядок нарахування пенсії.

Але, одночасно з цим, головним управлінням було прийняте рішення № 556 від 25.12.2013 року про утримання з пенсії позивача сум переплати пенсії з 01.01.2014 року по 30.06.2023 року в розмірі 20%, як це регламентовано ч. 3 ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до якої, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Відповідно до ст. 60 Закону № 2262 пенсіонери зобовязані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обовязку і одержання у звязку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

Виходячи з наведеного, ГУ ПФУ в Чернігівській області скористалось своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та видало рішення про стягнення з ОСОБА_1 сум пенсії, виплачених надміру, яке на даний час виконується.

Правомірність вказаного рішення ГУ ПФУ підтверджена рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 03.11.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду.

В звязку з тим, що позивач в адміністративному позові вказує період з 01 січня 2014 року, а до суду звернувся 10 серпня 2015 року, тому позовні вимоги за період з 01.01.2014 року по 09 лютого 2015 року необхідно залишити без розгляду.

В решті позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 5, 6, 11, 12, 71, 86, 160, 163 та 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання припинити утримання грошових коштів за період з 01 січня 2014 року по 09 лютого 2015 року залишити без розгляду.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання припинити утримання грошових коштів за період з 10 лютого 2015 року по 10 серпня 2015 року відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.Г. Сова