Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ К/9991/26040/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційні скарги Головного управління Державного казначейства України у Луганській області та Біловодської міжрайонної державної податкової інспекції в Луганській області

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02.02.2011

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2011

у справі № 2а-7792/10/1270

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Сільгосптехніка»

до Біловодської міжрайонної державної податкової інспекції в Луганській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову:

Головне управління Державного казначейства України у Луганській області

про визнання недійсними та скасування першої податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 02.02.2011, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2011, позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано першу податкову вимогу Біловодської МДПІ від 15.09.2010 № 1/4-П.

Головне управління Державного казначейства України у Луганській області та Біловодська МДПІ в Луганській області подали касаційні скарги, в яких просять скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилаються на порушення судами норм матеріального права: п. 9 ст. 17, ст.ст. 56, 112 Бюджетного кодексу України, ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 № 2154-VI, ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційних скарг, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за оспорюваною податковою вимогою від 15.09.2010 № 1/4 позивачу визначено податковий борг в загальній сумі 102787,6 грн., в т.ч. 35000 грн. основного платежу та 67787,6 грн. пені.

Фактичною підставою для складання оспорюваної податкової вимоги від 15.09.2010 № 1/4-П слугувало отримання відповідачем подання Головного управління Державного казначейства України у Луганській області щодо наявності у позивача податкової заборгованості перед Державним бюджетом України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заборгованість перед бюджетом у позивача виникла у зв'язку з тим, що на підставі угоди від 09.02.1999 про надання фінансової допомоги на підготовку сільськогосподарської техніки до проведення весняно-польових робіт в 1999 році шляхом перерахування коштів для оплати рахунків за запасні частини, ремонтні матеріали та послуги ремонтних підприємств, укладеної на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення сільськогосподарських товаровиробників матеріально-технічними та фінансовими ресурсами в 1999 році» від 10.12.1998 № 1953, позивачем протягом лютого-червня 1999 року отримано фінансову допомогу в сумі 35000 грн. на умовах повернення до 01.10.1999.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заборгованість позивача в сумі 102787,6 грн. перед Державним бюджетом України не є узгодженим податковим зобов'язанням, а також з того, що органи державного казначейства України не є контролюючими органами в розумінні п. 1.12 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Закону № 2181-ІІІ, на які покладено обов'язок здійснювати дії щодо стягнення податкової заборгованості. Крім того, суди виходили з неврахування податковим органом при визначенні суми податкової заборгованості положень Закону України «Про врегулювання заборгованості за бюджетними позичками, наданими державним та іншим сільськогосподарським підприємствам усіх форм власності і господарювання через обслуговуючі, заготівельні і переробні підприємства, та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) переробних підприємств агропромислового комплексу» від 18.01.2001 № 2237-III.

Суд касаційної інстанції вважає за правильне погодитися з висновком судів про необхідність задоволення позову, але при цьому виходить з таких мотивів.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» у 2010 році органи державної податкової служби України визначено органами стягнення заборгованості суб'єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (кошти від повернення якої надходять за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801380, 2801400, 2801410, 2801440, 3511530, 3511550, 3511560, 3511630, 3511660), а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою, та з плати за надання гарантій та позик, отриманих за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії. При цьому така заборгованість вважається податковим боргом і стягується відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Таким чином, закон про державний бюджет на 2010 рік визначає вказану заборгованість як податковий борг і передбачає її стягнення відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

У відповідності до п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до п.п. 5.4.1. п. 5.4. ст. 5 Закону № 2181-ІІІ сумою податкового боргу визнається узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею.

Згідно з п.п. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги.

Таким чином, заборгованість за фінансовою допомогою не є боргом у розумінні п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ, процедура стягнення якого передбачає надсилання податковим органом податкових вимог відповідно до п.п. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ, проте є податковим боргом в силу ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», стягнення якого здійснюється органами державної податкової служби України.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про Державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірі, встановлених законодавством, а також стягувати до державного бюджету суми заборгованості суб'єктів господарювання за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, та нарахованої на неї пені у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 2181-ІІІ активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII податковим інспекціям надано право подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Таким чином, органи державної податкової служби, отримавши відповідне подання управління державного казначейства щодо наявності у підприємства заборгованості перед державним бюджетом, мало право на звернення до суду про стягнення такої заборгованості без виставлення податкових вимог.

Зважаючи на викладене, а також на те, що незастосування судами наведених вище норм матеріального права не призвело до неправильного вирішення справи, суд касаційної інстанції вважає за правильне касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Головного управління Державного казначейства України у Луганській області та Біловодської міжрайонної державної податкової інспекції в Луганській області залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02.02.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун