Справа № 2а-2921/10/1670
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/58928/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Кочан В.М., Рецебуринський Ю.Й.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Головного управління Державного казначейства України в Полтавській області, управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Полтавського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про нарахування та виплату середнього заробітку за час несвоєчасної виплати заробітної плати, стягнення моральної шкоди у розмірі 90000 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2011 року позов задоволено частково. Зобов'язано Управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 27 січня 2010 року по 03 вересня 2010 року. Зобов'язано Полтавське міське управління ГУ Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 02 березня 2010 року по 27 липня 2010 року. В решті позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2011 року постанову суду першої інстанції скасовано в частині зобов'язання Управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 27 січня 2010 року по 03 вересня 2010 року та зобов'язання Полтавського міського управління ГУ Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 02 березня 2010 року по 27 липня 2010 року.

Ухвалено нову постанову, якою в цій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постановлене рішення судом апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судами встановлено, що з 04 січня 2010 року ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області, що підтверджується наказом Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 04 січня 2010 року № 40/с.

З 27 січня 2010 року по 02 березня 2010 року ОСОБА_1 займав посаду начальника сектору захисту бюджетних коштів відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського міського управління.

Належні при звільнені 27 січня 2010 року суми грошового забезпечення були отримані ОСОБА_1 03 вересня 2010 року, тобто не в день звільнення, що підтверджується довідкою «ПриватБанку» про отримання коштів особисто позивачем в касі відділення.

За лютий-березень 2010 року ОСОБА_1 отримав належні йому грошові кошти 27 липня 2010 року, а не в день звільнення 02 березня 2010 року, що підтверджується відомістю про видачу грошового утримання співробітниками ВДСБЕЗ.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції в своїх рішеннях посилався на положення ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Скасовуючи в частині рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення трудового законодавства та задовольнив позов щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки законодавство про працю, що регулює ці питання, не поширює свою дію на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Поряд з тим, апеляційним судом не враховано, що за правилами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Враховуючи, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації, закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а13), а тому застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України колегія суддів вважає обґрунтованим.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 226, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2011 року скасувати, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2011 року у даній справі залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.М Кочан

Ю.Й. Рецебуринський