Справа № 805/3389/15-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/3389/15-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 р. Справа № 805/3389/15-а

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Козаченко А.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства “Підприємство Селидівської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в донецькій області (№ 82)” про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства “Підприємство Селидівської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в донецькій області (№ 82)” про стягнення коштів.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем недотриманий норматив створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. У 2013 році на підприємстві відповідача середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 16 осіб, згідно ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (надалі Закон), повинний бути працевлаштований 1 інвалід, але фактично за даними на підприємстві не працювало жодного інваліда, що є підставою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій у сумі 22 250, 00 грн. Через порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, які розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, позивач посилаючись на ст. 20 Закону, просить стягнути з відповідача суму нарахованої пені в розмірі 6 695, 91 грн.

Представник позивача у судове засідання не з’явився про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань щодо відкладення розгляду справи через канцелярію суду не надавав.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заперечення, відповідно до змісту яких просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідач – Державне підприємство «Підприємство Селидівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 82)» є юридичною особою, код ЄДРПОУ 08679899.

У лютому 2014 року відповідачем наданий звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 16 осіб (фактично за рік), з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність – відсутні; кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” не зазначено (фактично за рік).

Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до п.1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1434 від 26.09.2002 року (надалі Положення) є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Згідно п. 3 Положення, одним із завдань Фонду соціального захисту інвалідів є контроль за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю (далі - підприємства), нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами визначені положеннями Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (надалі Закон).

У відповідності до ст. 19 Закону для всіх підприємств, установ і організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 18 вказаного Закону, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округляється до цілого значення.

Відповідно до ст. 18 Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій, чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов’язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально - економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до вимог ст. 19 Закону України “Про зайнятість населення” Державна служба зайнятості має право, зокрема, направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) громадян, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки, а інвалідів, крім того, - відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

Відповідно до абз. 2 п. 2 ст. 19 цього Закону Державна служба зайнятості має право також одержувати від підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, адміністративні дані по наявність вакантних робочих місць, у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, характер і умови праці на них, про всіх вивільнюваних, прийнятих і звільнених працівників та інформацію про передбачувані зміни в організації виробництва і праці, інші заходи, що можуть призвести до вивільнення працівників.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року “Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” затверджений Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування. Згідно з абзацом 3 пункту 2 зазначеного Порядку інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Згідно з Порядком інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

З огляду на викладене, обов’язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу, покладається як на роботодавця, так і на державну службу зайнятості.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення працевлаштування інвалідів у 2013 році.

Враховуючи викладене, позивач правомірно нарахував відповідачеві суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 22 250, 00 грн. та пені у розмірі 6 695, 91 грн.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Щодо посилання представника відповідача на збитковість підприємства у запереченнях, суд зазначає, що викладене може слугувати аргументом при вирішенні питання про надання відстрочення або розстрочення суми боргу.

Відповідачем не вжито усіх залежних від нього заходів, направлених на недопущення господарського правопорушення, що надає позивачеві можливість накладення на нього адміністративно-господарських санкцій.

Таким чином, з наведеного вбачається, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, керуючись статтями 2, 7-12, 69-72, 87-98, 122-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства “Підприємство Селидівської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в донецькій області (№ 82)” про стягнення коштів,- задовольнити.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова в адміністративній справі може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Донецький окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Козаченко А.В.