Справа № 2а/2470/1868/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ К/9991/37272/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.01.2012

та ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 04.05.2012

у справі № 2а/2470/1868/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до 1. Старшого державного податкового ревізора - інспектора Державної податкової інспекції у м. Чернівці - Бурика Степана Володимировича

2. Головного державного податкового ревізора - інспектора Державної податкової інспекції у м. Чернівці - Гордея Олександра Івановича

про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання протиправними дій щодо:

- зазначення на сторінці 12 в абзаці 1 акту перевірки від 03.06.2011 № 1337/17-120/НОМЕР_1 такого висновку: «встановлено порушення п.п. 19.1 в) п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» - виявлено факти включення до декларацій недостовірних (перекручених) даних про суму чистого доходу від підприємницької діяльності за вказаний період на 37680 грн.»;

- зазначення на сторінці 6 акту перевірки від 03.06.2011 № 1337/17-120/НОМЕР_1 в абзацах 4, 6 таких висновків: «не надання документів, пов'язаних із здійсненням діяльності для перевірки, відсутність будь-яких відомостей щодо можливої господарської діяльності свідчить про неможливість здійснення підприємницької діяльності та відповідно - про відсутність фактів отримання доходів від цієї діяльності за перевірений період, в тому числі за період з 24 червня 2009 року по 30 червня 2009 року. Таким чином, фактів отримання позивачем валового доходу від підприємницької діяльності за перевірений період не встановлено;

- зазначення на сторінці 7 акту перевірки від 03.06.2011 № 1337/17-120/НОМЕР_1 в абзацах 4, 6 таких висновків: «ненадання документів, пов'язаних із здійсненням діяльності для перевірки, відсутність будь-яких відомостей щодо можливої господарської діяльності свідчить про неможливість здійснення підприємницької діяльності та відповідно про відсутність документального підтвердження понесення витрат від цієї діяльності за перевірений період, в тому числі за період з 24 червня 2009 року по 30 червня 2009 року. Таким чином, фактів документального підтвердження понесення позивачем витрат, пов'язаних з одержанням доходу за перевірений період не встановлено.».

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.01.2012, залишеною без змін ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.05.2012, у задоволенні позову відмовлено.

ФОП ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: ст. 19 Конституції України, ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «При прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, п. 6 ч. 1 ст. 3, п. 1 ч. 2 ст. 17, п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у м. Чернівці проведено документальну позапланову виїзну перевірку щодо дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 24.06.2009 по 13.04.2011, за результатами якої складено акт від 03.06.2011 № 1337/17-120/НОМЕР_1. Цим актом перевірки зафіксовано порушення позивачкою вимог п.п. «а» п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4, п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, п.п. 3, 4 ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «При прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, п.п. «д» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, п.п. «в» п.п. 19.1 п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що складений податковим органом акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, що породжує для платника податків певні правові наслідки.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Згідно з п.п. 20.1.4 п. 20. 1 ст. 20 та п.п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надано право проводити перевірки платників податків, зокрема документальні виїзні перевірки, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Зі змісту положень п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 78 Податкового кодексу України, якими регламентовано порядок проведення документальних виїзних перевірок, вбачається, що такі перевірки здійснюються з метою дослідження питань щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків та зборів тощо, фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

У відповідності до п. 86.3 ст. 86 Податкового кодексу України, п. 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 N 984, зареєстрованого Міністерством юстиції України 12.01.2011 за N 34/18772 (далі - Порядок), за результатами проведення документальної виїзної перевірки суб'єктів господарювання складається акт (довідка).

Відповідно до абз. 2 п. 3, п.п. 4, 5, 6 Порядку акт є службовим документом, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, в якому міститься систематичний, чіткий, об'єктивний та повний виклад суттєвих обставин щодо фактів виявлених порушень із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом може бути прийнято податкове повідомлення-рішення.

Отже, акт перевірки та викладені у ньому факти і висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для платника податків певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, обов'язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Контролюючий орган не позбавлений права фіксувати в акті перевірки обставини та викладати власні висновки щодо таких обставин та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень, складених на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень. Оцінка висновків акту перевірки надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Таким чином, позов про визнання протиправними дій відповідача щодо викладення в акті перевірки висновків задоволенню не підлягає.

Посилання позивачки на необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу (у редакції, чинній на час подання позову) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа може оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову.

Отже, вимоги про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень підлягають розгляду в адміністративних судах, що виключає підстави для закриття провадження, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанцій вважає за правильне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.01.2012 та ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 04.05.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун