Справа № 815/8166/13-а
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ К/800/42415/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача Жукова Ю.А.

відповідача не з?явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014

у справі № 815/8166/13-а

за позовом Спільного підприємства «Вітмарк-Україна» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2014 скасовано. Прийнято нову постанову про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 20.11.2013 щодо збільшення грошового зобов?язання з податку на додану вартість у розмірі 1493787,50 грн., у т.ч. за основним платежем 995858,33 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 497929,17 грн., № від 20.11.2013 щодо збільшення суми грошового зобов?язання з податку на прибуток у розмірі 2002425,92 грн., у т.ч. за основним платежем 1334950,61 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями -667475,31 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт № 40/40-0/22480087/3 від 13.11.2013.

На підставі акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 20.11.2013 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2891823 грн., з яких: за основним платежем - 1927882 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 963941 грн., за порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України;

- № від 20.11.2013 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 2091358 грн., з яких: за основним платежем - 1394238 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 697119 грн., за порушення пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 44.1 ст. 44, п. 50.1 ст. 50, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 140.2 ст. 140 Податкового кодексу України.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що наведені податковим органом доводи є достатніми для висновку про не підтвердження реальності господарських операцій позивача з контрагентами, що виключає підстави для формування за їх наслідками валових витрат та податкового кредиту.

Суд касаційної інстанції вважає за правильне погодитись з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового скасування здійснених відповідачем донарахувань податкових зобов?язань за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями, з огляду на таке.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з абзацом першим пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З правового аналізу наведених нормативних приписів вбачається, що валові витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом апеляційної інстанції були досліджені договір перевезення від 21.03.2011 №2103/11, укладений позивачем із ТОВ «Вімакс Європа Лтд», виконання якого підтверджується копіями виписок з банку про рух коштів, ї податкових, видаткових накладних, актів про надані за договором перевезення транспортні послуги, товарно-транспортних накладних, роздруківок з єдиної бази податкових значень про платника податку на додану вартість; договір поставки сільськогосподарської сировини від 23.06.2011 р. № 9, укладений із ТОВ «Агродар-Юг», виконання якого підтверджено наданими копіями видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних; акт прийому-передачі робіт №1 від 01.11.2012, згідно якого позивачем отримано від ПП «УЛЕКС» послуги з організації заходів щодо святкування «Дня працівника сільського господарства», видана податкова накладна від 01.12.2012 та платіжне доручення від 02.11.2012 про їх оплату; договір про проведення рекламної компанії на спеціальних конструкціях від 15.01.2010 та додаток від 01.09.2011 з ПП «Нью Тон», виконання якого підтверджується наданими копіями податкової накладної, платіжного доручення від 27.02.2012, актами прийому-передачі послуг; договір поставки №038-12/ЦО557 від 29.05.2012 з ТОВ «Альфа Класс» щодо поставки позивачу спектрофотометра СФ-2000, виконання якого підтверджується копіями податкових та видаткових накладних, специфікацією приладу, платіжними дорученнями.

Наявні первинні документи давали суду апеляційної інстанції правові підстави для висновку про реальність спірних господарських операцій з ТОВ «Агродар-Юг», ТОВ «Вімакс Європа Лтд», ПП «УЛЕКС» та ПП «Нью Тон» та правомірність формування позивачем за їх наслідками у періоді, що перевірявся, витрат в розмірі1334950,61 грн. та податкового кредиту за наслідками господарських операцій з ТОВ «Вімакс Європа Лтд», ТОВ «Альфа Класс», ПП «УЛЕКС», ПП «НьюТон» на загальну суму 995858,33 грн.

На час укладення та виконання договорів контрагенти позивача були зареєстрованими в ЄДРПОУ, тобто були юридичними особами, наділеними цивільною правоздатністю і дієздатністю, були платниками податку на додану вартість.

Доводи податкового органу про відсутність поставок товарів від ТОВ «Агродар-Юг» та послуг з перевезення вантажів від ТОВ «Вімакс Європа Лтд» з огляду на результати перевірок названих підприємств, оформлених актом ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ЗО ДПС №204/22-12/35719271 від 15.02.2013 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Вімакс Європа Лтд» та актом ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва №900/22-300/35066877 від 12.11.2012 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Агродар-Юг», не може бути підставою для позбавлення платника права на формування валових витрат та податкового кредиту, оскільки за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на формування витрат чи податкового кредиту.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено, доказів нездійснення, передбачених договорами, робіт (послуг) не надано.

Не можуть бути підставою для інших висновків і доводи контролюючого органу про нікчемність спірних договорів, оскільки, висновки щодо завідомої суперечності правочину інтересам держави та суспільства контролюючі органи можуть робити виключно в аспекті того, чи суперечить відповідний правочин фіскальним інтересам держави, забезпечення яких покладається на контролюючі органи. Наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак, доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваної угоди відповідачем не надано.

Згідно листа начальника другого відділу КР СУ ФР Головного управління Міндоходів у Запорізькій області кримінальну справ порушену відносно почасових осіб ТОВ «Вімакс Європа ЛТД» за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України, а саме, фіктивне підприємництво, закрито за відсутністю складу злочину.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права та постановив обґрунтоване рішення, підстав для його скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун