Справа № 219/6115/15-а
Суддя: Павленко О. М.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/6115/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

судді Павленко О.М.,

при секретарі Кудла Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання здійснити перерахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, згідно якого просить визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо ненарахування та невиплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 15.01.2015 року по 30.06.2015 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити нарахування допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 15.01.2015 року по 30.06.2015 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років в сумі 5 412 грн. з урахуванням фактично виплачених сум; стягнути з Управління недоотриману щорічну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та судовий збір в сумі 73 гр. 08 коп., вказуючи, що вона має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 780 гр. на місяць за період з січня 2015 по червень 2015 року як особа, застрахована у системі загальнообовязкового державного соціального страхування. Вважає, що вказаний розмір щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не відповідає чинному законодавству та незаконно занижений відповідачем, тому має бути перерахований. Зазначає, що відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» відповідач протягом вказаного періоду часу неправомірно виплачував їй допомогу по догляду на дитину в неналежному розмірі, чим порушив її права на гарантовану державою матеріальну підтримку материнства та належний соціальний захист.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області проти позову заперечував, вказав, що позивач перебуває на обліку в Управлінні та отримувала на підставі особистих заяв відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» допомоги: при народженні дитини на період з 1.10.2012 року 31.10.2012 року у розмірі 9 300 гр. одноразово та на період з 1.11.2012 року по 31.10.2014 року у розмірі 775 гр. щомісячно та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 1.04.2013 року по 30.06.2014 року, з 1.11.2014 року по 30.09.2015 року у розмірі 130 гр. щомісячно. З метою оптимізації соціального захисту сімей з дітьми Верховною Радою України 27.03.2014 року було схвалено Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким внесені зміни до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», зокрема розділ «Допомога по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку» виключено. На виконання зазначеного закону було прийнято сімям, якими передбачено з 1.07.2014 року обєднання допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в один вид допомоги - допомога при народженні дитини, в зв'язку з чим позивачу була припинена виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 1.07.2014 року. Виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (як в мінімальному так і у збільшеному розмірі) з 1 липня 2014 року припинилася всім отримувачам. Зазначає, що, враховуючи, що з 1 липня 2014 року у Законі України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" виключено розділ "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку", який передбачав виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, підстави для виплати такої допомоги після 1 липня 2014 року відсутні. Позивачу було роз'яснено, що відповідно до законодавства вона може звернутися до управління у подальшому для оформлення допомоги по догляду за дитиною в підвищеному розмірі. Крім того, позивач для призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, мала б надати до управління довідку про склад сімї, декларацію про доходи та майновий стан за попередні шість місяців, але не скористалась цим правом. Вказує, що на підставі рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 та в звязку з тим, що управління не фінансується, не є розпорядником коштів і не має можливості призначати допомогу по догляду за дитиною до трьох років у розмірі прожиткового мінімуму, просить відмовити в позові.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази у справі, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 народився 30 жовтня 2012 року. Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області та отримує грошову допомогу відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у розмірі 130 гр. (а.с.9).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлений Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника).

Таким чином, відповідач у справі - орган владних повноважень, на якого чинним законодавством покладений обов'язок щодо нарахування та виплати допомоги сім'ям з дітьми до досягнення нею трирічного віку.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Умови призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку передбачені статтею 14 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", при цьому зазначений закон не передбачає обмежень чи особливих умов або розподілу осіб, що мають право на отримання такої допомоги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Згідно ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Однак, з аналізу цієї норми не вбачається, що Кабінету Міністрів України делеговані функції щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2013 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" не встановлювалось на 2011 р., 2012 р., 2013 р., 2014 р. інший, ніж у Законі № 2240-III, розмір допомоги, а положення постанови Кабінету Міністрів України № 1751 "Про порядок призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми" від 27.12.2001 р. було затверджене саме на виконання Закону № 2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (п. 1). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 25 грудня 2012 року.

За приписами ч.2 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Позивач просить провести перерахунок та призначити допомогу по догляд за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом № 2811-ХII, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України від 18 січня 2001 року № 2240-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" (далі - Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, ч.1 ст. 15 Закону України № 2811-ХІІ передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХII та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХII, його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в тому числі й пункту 25 розділу II цього Закону щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з 1 січня 2009 року відновили свою дію статті 13-15 Закону № 2811-ХII.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI, який набув чинності з 1 січня 2013 року, зі змінами та доповненнями до нього, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» від 19.09.2013 року № 583-VII виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Держава Україна несе обов'язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, всебічно і повно проаналізувавши норми законодавства, діючі на час виникнення спірних правовідносин, а також з'ясувавши всі фактичні обставини, що були предметом розгляду у даній справі, об'єктивно оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази, які мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, в їх сукупності, - суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо ненарахування та невиплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 15.01.2015 року по 30.06.2015 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити перерахунок позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 15.01.2015 року по 30.06.2015 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно; стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 15.01.2015 року по 30.06.2015 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно з урахуванням фактично виплачених сум, що по своїй суті, є практичним способом та ефективним механізмом захисту прав позивача, який відповідатиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

А тому суд стягує з державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 73 гр. 08 коп., який був нею сплачений в звязку з подачею адміністративного позову (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 14, 70-72, 86, 94, 159-162, 244-2 КАС України, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 5, 14, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», суд, -

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 15.01.2015 року по 30.06.2015 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити перерахунок ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 15.01.2015 року по 30.06.2015 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради на користь ОСОБА_1 недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 15.01.2015 року по 30.06.2015 року в розмірі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років щомісячно з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 73 гр. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення, а позивачем в той же строк, але з моменту отримання копії цієї постанови.

Суддя

ОСОБА_4