Справа № 826/8513/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 серпня 2015 року № 826/8513/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежко В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомКомпанії «Сілаг ГмбХ Інтернешнл», яка діє в Україні через Представництво «Сілаг ГмбХ Інтернешнл»
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Компанія «Сілаг ГмбХ Інтернешнл», яке діє в Україні через Представництво «Сілаг ГмбХ Інтернешнл» (далі - позивач, Представництво) з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ), в якому, з урахуванням заяви від 05.06.2015 р., позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві № 9425/10/26-53-22-02-10 від 22.04.2015 р. про непогодження процедури застосування податкового компромісу за заявою Компанії «Сілаг ГмбХ Інтернешнл» (Швейцарія) (її Представництва) від 06 квітня 2015 р. (вх. № 9636/10 від 07.04.2015 р.),

скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.12.2014 р., видане ДПІ у зв'язку з погашенням податкових зобов'язань за цим податковим повідомленням-рішенням через досягнення податкового компромісу за заявою позивача від 06.04.2015 р.

В обґрунтування позову зазначається, що Представництво зареєстровано як окремий платник податків та є окремими суб'єктом у сфері податкових відносин. Відносно діяльності Представництва була проведена перевірка за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. та за результатами перевірки донараховані податкові зобов'язання з податку на прибуток на 1 973 431 грн. за основним платежем та на 241 464 грн. за штрафними санкціями.

Надалі Представництво оскаржило в адміністративному порядку податкове повідомлення-рішення, за результатами якого частково було скасовано ППР на суму 219 262 грн. та в частині штрафних санкцій у розмірі 1 грн.

Надалі було прийнято «нове» ППР. За результатами оскарження цього ППР в адміністративному порядку воно залишено без змін.

Надалі, як зазначено у позові, ППР було оскаржено до суду (справа № 826/4243/15). Відкрито провадження у справі. Підставою зазначеного позову є, як зазначає позивач, незаконність та необґрунтованість ППР. Позивач вважає, що суми нарахувань в оскаржуваному ППР базуються на неправильній і необґрунтованій оцінці ДПІ певних аспектів здійснення Представництвом підготовчої та допоміжної діяльності на користь та за вказівками Компанії. Позивач звертає увагу, що підставою подання позову про скасування ППР у цій справі є погашення ППР у зв'язку з досягненням Компанією податкового компромісу, тобто підстави цих позовів є різними.

Після цього, як зазначає позивач, він подав до ДПІ заяву про намір досягнення податкового компромісу та через декілька днів сплатив відповідні суми коштів у розмірі 5% основної суми грошового зобов'язання. Позивач зазначає при цьому, що штрафні санкції за ППР не підлягають застосуванню (стор. 3 заяви від 05.06.2015 р.).

Однак, як надалі зазначається у позові, ДПІ прийняла рішення про непогодження податкового компромісу, оскільки податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування), посилаючись на методичні рекомендації.

Наведене, як вважає позивач, є наслідком необґрунтовано звуженого трактування ДПІ норм ПК України про умови застосування податкового компромісу та про повноваження контролюючих органів, звертаючи увагу на те, що вказана спеціальна норма поширюється лише на випадки відсутності ППР та подання платником податків уточнюючих розрахунків, що є окремою процедурою.

Позивач наголошує, що виконав всі умови для застосування податкового компромісу, а відтак, у ДПІ були наявні всі підстави для застосування податкового компромісу.

Між тим, ДПІ вважає спірне рішення законним та обґрунтованим, вірним по суті, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, ДПІ зазначає про відсутність підстав для задоволення позову в частині скасування ППР.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України у судовому засіданні 22.07.2015 р. ухвалено про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем докази, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Представництво товариства «СІЛАГ ГмбХ ІНТЕРНЕШНЛ» зареєстроване Міністерством економіки України за реєстраційним номером ПІ-2385 від 18.09.2006 р. Строк діяльності Представництва з 27.05.1999 р. Код з ЄДР 21702723.

18.09.2014 р. ДПІ сформовано податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого Представництву, як окремому платнику податків, нараховано грошові зобов'язання за платежем «податок на прибуток іноземних юридичних осіб» у розмірі 1 973 431 грн. за основним платежем та на 241 464 грн. за штрафними санкціями.

За результатами адміністративного оскарження вищезгаданого рішення останнє скасовано частково та 02.12.2014 р. ДПІ прийняте нове податкове повідомлення-рішення № , відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на прибуток іноземних юридичних осіб» на 1 754 169 грн. за основним платежем та на 241 463 грн. за штрафними санкціями.

Надалі, 04.02.2015 р. ДФС України прийнято рішення за результатами розгляду скарги на нове ППР та залишено без змін податкове повідомлення-рішення № від 02.12.2014 р.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.03.2015 р. відкрито провадження в адміністративній справі за позовом позивача до відповідача про оскарження податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2014 р. Сторонами визнається та не заперечується, що провадження у вказаній справі триває, рішення по суті спору не прийнято.

У зв'язку з цим слід зазначити, що відповідно до п. 56.18 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відтак, слід вважати, що у зв'язку із зверненням позивача до суду податкове зобов'язання, визначене ДПІ, є неузгодженим.

06 квітня 2015 року Представництвом сформовано Заяву про намір досягнення податкового компромісу (у процедурі судового оскарження ППР), яка сформована в порядку положень підрозділу 9-2 Розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Заява зареєстрована ДПІ 07.04.2015 р., вх. № 9636/10.

У Заяві звернуто увагу на прийняття податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2014 р. та його оскарження у судовому порядку. Зазначено про застосування податкового компромісу до визначених у вказаному ППР податкового зобов'язання. Із заяви вбачається бажання Представництва досягти податкового компромісу.

10.04.2015 р. платіжним дорученням № 8937 Представництвом сплачено 87 708,45 грн. згідно заяви про досягнення податкового компромісу від 06.04.2015 р., як 5% від суми основного грошового зобов'язання з податку на прибуток, визначеного ППР від 02.12.2014 р.

22.04.2015 р. ДПІ прийнято оскаржуване рішення про непогодження процедури застосування податкового компромісу за заявою Представництва. Зазначено у рішенні, що відповідно до абз. 2 п. 2.1. розділу 2 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС України від 17.01.2015 р. № 13 визначено, що податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування).

У взаємозв'язку з наведеним зазначено, що під час проведення перевірки Представництва актом перевірки від 04.09.2014 р. встановлено порушення п. 137.10, п. 160.8., п/п. 14.1.193 ПК України п. 3.1. Порядку складання розрахунку податку на прибуток нерезидента, що проводить діяльність на території України через постійне представництво, який затверджено наказом ДПА України від 31.07.1997 р. № 274, ст. 4 Порядку складання розрахунку оподатковуваного прибутку та податку на прибуток постійного представництва нерезидента, що здійснюється органом ДПС, який затверджено наказом ДПА України від 28.02.2011 р. № 115.

У свою чергу, як надалі зазначено ДПІ, податковий компроміс розповсюджується на факти заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування).

Враховуючи викладене, як зазначено ДПІ, заява Представництва не відповідає підрозділу 9-2 Розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та Методичним рекомендаціям, адже порушення встановлені під час перевірки та зафіксовані в акті перевірки не пов'язані з фактами заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування).

У зв'язку з цим не погоджено процедуру застосування податкового компромісу за заявою від 07.04.2015 р.

У запереченнях на позов від 08.06.2015 р. № 914/9/26-52-10-02-15 ДПІ додатково зазначила, що порушення податкового законодавства, допущене Представництвом полягає не у завищенні ним витрат, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування, а в тому, що воно вважало себе некомерційним представництвом, яке виконує діяльність допоміжного або підготовчого характеру для материнської компанії, а також неправомірно подавало відомості про доходи (прибуток), що звільнені від оподаткування на підставі міжнародних договорів України, що в свою чергу призвело до завищення показника рядка № 3 Розрахунку на всю суму отриманого доходу постійним представництвом.

Отже, заява позивача про податковий компроміс від 06.04.2015 р., як зазначає ДПІ, не відповідає умовам податкового компромісу, встановленим ПК України.

Відносно посилання позивача на п. 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, який має бути застосований до спірних правовідносин, а податковий компроміс визнаний досягнутим, ДПІ зазначає також, що ця норма лише визначає процедуру (порядок) податкового компромісу, зокрема, стосовно неузгоджених сум податкових зобов'язань, щодо яких триває процедура судового оскарження. Пункт 7 підрозділу 9-2, на думку ДПІ, не змінює зміст та умови податкового компромісу, визначені пунктом 1 цього підрозділу.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно пункту 1 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

В контексті наведеного слід зазначити, що відповідно до п/п. 14.1.156. ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується (пункт 2 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).

Між тим, відповідно до пункту 7 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

При цьому, пунктом 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

З наведеного, між іншим, вбачається, що до податкових зобов'язань, визначених у ППР, застосовується процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом.

За загальним правилом під процедурою розуміється офіційно встановлений чи узвичаєний порядок здійснення, виконання або оформлення чого-небудь; ряд яких-небудь дій, хід виконання чого-небудь, тобто посилання у нормі ПК України про застосування процедури стосується суто формальностей (процедурних питань) та вказане положення не може ототожнюватись з регулюванням/вирішенням певних питань по суті згідно норм матеріального права.

З урахуванням наведеного та виходячи з системного аналізу викладених норм вбачається, що відносно визначених у податкових повідомленнях-рішеннях податкових зобов'язань діють спеціальні норми матеріального закону, відмінні від випадків подання уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань, та для цілей досягнення податкового компромісу, визначені в цих податкових повідомленнях-рішеннях податкові зобов'язання мають бути неузгодженими, перебувати у процедурі оскарження, що мало місце в даному випадку, заявник має подати відповідну заяву та сплатити 5 % основної суми зобов'язання у зв'язку з чим податковий компроміс є досягнутим.

Жодною нормою ПК України щодо регулювання процедури податкового компромісу відносно неузгоджених податкових зобов'язань з податку на прибуток, визначених в ППР, не встановлено приписів про застосування податкового компромісу виключно до грошового зобов'язання, визначеного у зв'язку з заниженням витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. Має значення, по суті, лише сам факт наявності неузгоджених податкових зобов'язань, визначених у ППР.

Посилання ДПІ на Методичні рекомендації не мають правового значення для цілей регулювання спірних відносин, оскільки наведені рекомендації не є нормативно-правовим актом, а відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку, як вбачається із встановлених вище судом обставин, позивачем дотримано наведені вище вимоги ПК України, необхідні для досягнення податкового компромісу, який у зв'язку з наведеним є досягнутим. Судом не вбачається будь-яких обставин, які б спростовували наведене.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що оскаржуване рішення ДПІ про непогодження процедури застосування податкового компромісу не ґрунтується на положеннях ПК України, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині - підлягає задоволенню.

Наведені відповідачем доводи та надані ним матеріали не спростовують наведеного та не доводять зворотного.

Що стосується позовної вимоги про скасування ППР, слід зазначити, що згідно з пунктом 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

ПК України не передбачає можливості скасування ППР після досягнення податкового компромісу, тобто після того, як податкові зобов'язання є узгодженими, що має місце в даному випадку. Виходячи з наведеного вимоги позивача у цій частині є необґрунтованими та позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, як зазначено вище.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Компанії «Сілаг ГмбХ Інтернешнл», яка діє в Україні через Представництво «Сілаг ГмбХ Інтернешнл» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві № 9425/10/26-53-22-02-10 від 22.04.2015 р. про непогодження процедури застосування податкового компромісу за заявою Компанії «Сілаг ГмбХ Інтернешнл» (Швейцарія) (її Представництва) від 06 квітня 2015 р. (вх. № 9636/10 від 07 квітня 2015 року).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко