Справа № 2а-2704/10/0370
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2010-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2010 рокуСправа № 2а-2704/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Кириченко О.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Марянівського виробничого управління житлово-комунального господарства про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з адміністративним позовом до Марянівського виробничого управління житлово-комунального господарства (далі Марянівське ВУЖКГ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів на загальну суму 6 071,15 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємством не забезпечено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Згідно Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік, поданого відповідачем, середньооблікова чисельність працюючих в 2009 році у відповідача складала 9 осіб, з яких середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність 0 осіб, хоча норматив складає 1 особа. Норматив для працевлаштування відповідачем інвалідів складає 1 особа, який не виконаний Марянівським ВУЖКГ. Сума адміністративних санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 5 766,67 грн., яка відповідачем в добровільному порядку до 15 квітня 2010 року не була сплачена. За несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій відповідачу нарахована пеня в сумі 304,48 грн. Просить стягнути з Марянівського ВУЖКГ в користь держави в особі Волинського обласного Фонду соціального захисту інвалідів в дохід державного бюджету Горохівського району за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році адміністративно-господарські санкції на загальну суму 6 071,15 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлений позов підтримала з підстав викладених у ньому, просить стягнути з відповідача в користь держави в особі Волинського обласного Фонду соціального захисту інвалідів в дохід державного бюджету Горохівського району адміністративно-господарську санкцію та пеню в загальній сумі 6 071,15 грн. Додала, що відповідачу направлялась претензія від 06.09.2010 року за вихідним №06/01-02 про сплату адміністративно-господарської санкції, проте відповідач штрафу не сплатив. Також пояснила, що позивач подавав до Горохівського РЦЗ у 2009 році звіти форми 3-ПН про наявність вакансій, зокрема, на посаду слюсара-водозабору, і Горохівським РЦЗ було направлено на цю посаду особу, проте у його працевлаштуванні відповідачем було відмовлено з посиланням на те, що особа не відповідає вимогам. Вважає, що управління не мало права відмовляти у працевлаштуванні, а тому є наявна вина відповідача у не працевлаштуванні, і повинно відповідати шляхом сплати штрафних санкцій, як це передбачене законодавством. Просить позов задовольнити повністю.

21 жовтня 2010 року представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що у 2009 році в управлінні була вільна одна вакансія для інваліда, про що було подано звіт форми 3-ПН до Горохівського РЦЗ. З центру зайнятості направлена одна особа, однак їй було відмовлено в працевлаштуванні із-за невідповідності вимогам підприємства. Просив в позові відмовити.

У своїй заяві від 29.10.2010 року вихідний №79 представник відповідача просить справу розглядати за його відсутності.

Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Пункт 5 частини 2 статті 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією і законами України.

Преамбула Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон України «Про основи …» встановлює, що цей Закон визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 року №1434, Фонд є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та соціальної політики і підпорядковується йому.

Згідно з пунктом 9 зазначеного Положення для реалізації покладених на фонд соціального захисту інвалідів завдань за погодженням з Мінпраці утворюють територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Основним завданням Фонду соціального захисту інвалідів, відповідно до пункту 3 цього Положення є, зокрема контроль за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого статтею 19 Закону. У відповідності до покладених на Фонд завдань останній здійснює контроль за сплатою роботодавцями адміністративно-господарських санкцій і пені.

Частина 1 статті 4 Закону України «Про основи …» передбачає, що діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їх потреб у відновленні здоров'я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про основи …» встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України «Про основи …» для підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця.

Процедура подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості визначається Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Так, в пункті 2 вищеназваного Порядку передбачено, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Аналогічний термін подання Звіту встановлений Інструкцією щодо заповнення форми №10 ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Мінпраці України 10 лютого 2007 року №42. Вищевказаний звіт згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Інструкції подається роботодавцями щороку до 01 березня, наступного після звітного періоду відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані.

Судом встановлено, що Марянівське ВУЖКГ є юридичною особою, яке самостійно розраховує кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, і забезпечує працевлаштування інвалідів.

Відповідно до вищезгаданого Порядку, обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з Інструкцією щодо заповнення форми №10 ПІ (річна).

Судом встановлено, що звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік форми №10-ПІ відповідачем до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів був поданий 19 лютого 2010 року. Зі звіту вбачається, що кількість штатних працівників облікового складу підприємства у 2009 році становила 9 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників інвалідів 0, а кількість інвалідів, які повинні працювати 1 особа.

З вищенаведеного вбачається, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік відповідачем до Фонду поданий у строки передбачені законодавством до 01 березня 2010 року, а саме 19.02.2010 року.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 19 Закону України «Про основи …» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частиною 3 статті 18 Закону встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що Марянівським ВУЖКГ у 2009 року до Горохівського районного центру зайнятості 16.01.2009 року подавався звіт про наявність вакансій форми 3-ПН, зокрема, який досліджено судом.

Проаналізувавши вищевикладене, суд вважає, що подання відповідного звіту форми 3-ПН є належним підтвердженням наявності на підприємстві створеного робочого місця для працевлаштування інваліда.

Суд вважає, що відповідачем було виконано вимоги чинного законодавства України щодо створення робочого місця для працевлаштування інваліда, про що інформувався Горохівський районний центр зайнятості з метою його працевлаштування.

Як встановлено судом та вбачається з дослідженого в судовому засіданні листа Горохівського районного центру зайнятості №03-17/697 від 26.10.2010 року, центром зайнятості до відповідача протягом 2009 року видавалось направлення інваліду ОСОБА_3 для працевлаштування на посаду слюсара-водозабору, проте цій особі відмовлено роботодавцем з мотивацією «через невідповідність встановленим вимогам».

Суд вважає, що така відмова роботодавця у працевлаштуванні інваліда суперечить вимогам чинного законодавства з врахуванням наступного.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про основи …» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

У частині 2 статті 18-1 Закону України «Про основи …» передбачено, що рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 20 Закону України «Про основи …» передбачено, що підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 Закону, щороку до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу місць для працевлаштування інвалідів, згідно Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.07 №70 «Про реалізацію статей 19 1 20 Закону України «Про основи …»» (далі Порядок), сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно пункту 4 Порядку, обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з Інструкцією щодо заповнення форми №10 ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженою наказом Мінпраці України 10 лютого 2007 року №42. Вищевказаний звіт згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Інструкції подається роботодавцями щороку до 01 березня, наступного після звітного періоду відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані.

Постановою Кабінету Міністрів України №314 від 03.05.1995 року «Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів» було затверджено Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів. Вказана постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, іншого нормативно-правового акту, який регулює створення та введення в дію місць для працевлаштування інвалідів не передбачено.

Отже, законодавством України обов'язок з працевлаштування інвалідів покладений на орган державної влади з питань праці та соціальної політики, але цьому мають передувати певні дії підприємств, установ і організацій зі створення робочих місць для інвалідів та з відповідного інформування зазначених органів з метою працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про зайнятість населення» державна служба зайнятості має право направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) громадян, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки, а інвалідів, крім того, - відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

Як встановлено в судовому засіданні, Горохівський районний центр зайнятості у 2009 році направляв до відповідача одного інваліда на заявлену підприємством вакансію.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що в корінці направлення на працевлаштування підприємством відмовлено саме із-за «кандидатура не відповідає вимогам», про що у відповідному розділі було зроблено про це відмітку та засвідчено печаткою і підписом керівника.

З вимог статті 22 КЗпП України вбачається, що забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до вимог Конституції України будь-яке обмеження прав при укладенні трудового договору залежно від соціального стану не допускається.

Частина 6 статті 24 Кодексу Законів про працю України передбачає, що забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

З аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що протипоказання особи для виконання певної роботи за станом здоровя можливе лише відповідно до рекомендацій МСЕК.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, роботодавець відмовляючи інваліду у працевлаштуванні через відсутність встановленим вимогам, висновку МСЕК не вимагав, а керувався своїм внутрішнім переконанням.

Суд приходить до висновку, що за таких обставин роботодавцем Марянівським ВУЖКГ не забезпечено норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів саме в кількості однієї особи, яка отримала відмову не у відповідності до діючого законодавства, що відповідно до статті 19 Закону України «Про основи …» дає підстави позивачу вимагати сплату адміністративно-господарських санкцій, саме відносно такої кількості нестворених робочих місць.

Відповідно до пункту 2 Порядку роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Із звіту відповідача про зайнятість населення та працевлаштування інвалідів за 2009 рік та розрахунку вартості робочого місця, розміру адміністративно-господарської санкції і пені вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 11 533,33 грн. Отже, сума адміністративно господарської санкції відповідача за невиконання нормативу, саме працевлаштування одного робочого місця для інвалідів становить 5 766,67 грн. (11533,33 грн. середньорічна зарплата : 2 половина середньорічної зарплати), яка роботодавцем на даний час в добровільному порядку не сплачена.

Відповідно до частини 2 статті 20 Закону України «Про основи ..», пункту 4 Порядку, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

З розрахунку вартості робочого місця, розміру суми адміністративно-господарських санкцій і пені, які належать до сплатити відповідачем вбачається, що за несвоєчасну сплату підприємством суми адміністративно-господарських санкцій нараховується пеня в сумі 304,48 грн. (5 766,67 х 0,03% (розрахунковий розмір пені): 1,73 грн. (розрахункова сума пені за один день) х 176 днів, тому підлягає до стягнення.

Отже, загальна сума адміністративно-господарської санкції, яка відповідачем не сплачена становить 6 071,15 грн. (5 766,67+304,48).

З дослідженої судом претензії Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 06.09.2010 року за вихідним №06/01-02 вбачається, що позивач повідомляв відповідача про необхідність сплати адміністративно-господарської санкції в термін до 15 квітня 2010 року, як того вимагає законодавство. Проте, у вказаний термін Марянівським ВУЖКГ сума адміністративно-господарських санкцій самостійно сплачена не була.

Статтею 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доказів, які спростовували б доводи позивача щодо невиконання нормативу робочих місць саме по працевлаштуванню інваліда відповідач суду не надав. Разом з тим, штрафну санкцію на даний час відповідач не сплатив.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобовязань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення, вини та наявності причинного звязку між правопорушенням та його наслідками з метою визначення підставності застосування юридичної відповідальності у вигляді санкцій позивачем.

З вищевикладеного вбачається, що відповідачем в 2009 році не було виконано вимоги чинного законодавства України щодо працевлаштування інваліда, а саме, допущено порушення щодо працевлаштування інваліда, який направлявся на роботу центром зайнятості і Марянівським ВУЖКГ було безпідставно відмовлено у працевлаштуванні, а тому суд приходить до висновку, що в діях відповідача наявна вина у непрацевлаштуванні одного інваліда на створене ним робоче місце, наявність якого є обов'язковою умовою накладення на відповідача штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України «Про основи …».

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій та пені підлягають до часткового задоволення.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 122, 158, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статтей 18, 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Марянівського виробничого управління житлово-комунального господарства (адреса: вул. Незалежності, 17, смт. Марянівка, Горохівський район, Волинська область) в користь держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів у дохід державного бюджету Горохівського району за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році адміністративно-господарської санкції в сумі 5 766,67 грн. та пені 304,48 грн., в всього на загальну суму 6 071 (шість тисяч сімдесят одна) гривню 15 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде виготовлена в повному обсязі 01 листопада 2010 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич