Справа № 359/4293/13-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ К/800/6470/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Пасічник С.С.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Борисполі та Бориспільському районі Київської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання до виконання за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Борисполі та Бориспільському районі Київської області на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

24.04.2013р. ОСОБА_4 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача про відмову йому в перерахунку пенсії, а також просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії, встановивши її щомісячний розмір у відповідності з 01 січня 2012 року відповідно до ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та вимогами Закону України „Про державну службу".

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2013 року адміністративний позов задоволено. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Борисполі та Бориспільському районі Київської області про відмову позивачу в перерахунку пенсії, яка викладена в листі за № 2665/05 від 29 березня 2013 року. Зобов'язано відповідача здійснити з 01 січня 2012 року перерахунок пенсії згідно довідки ТУ ДСА України в Київській області за № 70 від 01 березня 2012 року та аналогічної довідки про заробітну плату за № 103 від 22 березня 2013 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року залишено без змін постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2013 року.

Не погоджуючись з постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2013 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року, Управління Пенсійного фонду України в м.Борисполі та Бориспільському районі Київської області звернулось до суду з касаційною скаргою, в який просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Так, судами попередніх інстанції встановлено, що позивач являється пенсіонером та перебуває на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Борисполі та Бориспільському районі Київської області з 03 жовтня 2003 року, як одержувач пенсії за віком, призначеної за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

17 січня 2002 року на підставі Указу Президента України № 35/2002 від 17 січня 2002 року позивач призначений головою Бориспільського районного суду Київської області.

Указом Президента України №358/2004р. від 20 березня 2004 року Бориспільський районний суд та Бориспільський міський суд ліквідовані і на їх основі створений Бориспільський міськрайонний суд Київської області, в якому позивач призначений головою.

Відповідно до постанови Верховної Ради України № 1515-УІ від 11 червня 2009 року наказом Управління державної судової адміністрації в Київській області № 68-к від 24 червня 2009 року позивач звільнений з посади голови Бориспільського міськрайонного суду Київської області у зв'язку з поданням заяви про відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків.

27 березня 2013 року позивач звернувся до Управління Пенсійного Фонду України в м. Борисполі та Бориспільському районі Київської області з заявою про перерахунок пенсії, виходячи з заробітної плати голови суд, яка відповідно до довідки Територіального Управління Державної судової адміністрації України в Київській області №70 від 01 березня 2012 року з 01 січня 2012 року становить 12 876, 00 грн.

Проте, в задоволенні вказаної заяви йому було відмовлено.

Вважаючи вказану відмову неправомірною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позові вимоги суди попередніх інстанцій дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з того, що позивач, відповідно до приписів ст.37-1 Закону України «Про державну службу» має право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням розміру суддівської винагороди працюючого судді за ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01 січня 2012 року.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, з огляду на наступне.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено Конституцією і законами України.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про статус суддів» судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов'язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що суддя, на якого поширюється дія положень статей 1, 2 Закону України «Про державну службу», є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону України «Про державну службу», яка, зокрема, визначає підстави для виходу на пенсію державних службовців та її розмір, а також передбачає, що пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

Конституцією України та Законом України «Про статус суддів» визначено граничний вік перебування судді на посаді - 65 років.

Крім того, визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до них високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Про це неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Аналіз статті 43 Закону України «Про статус суддів» свідчить про те, що вона регулює відносини, пов'язані з відставкою судді, яка, у свою чергу, є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення.

Зазначена стаття, як і в цілому Закон України «Про статус суддів», посилює гарантії незалежності суддів порівняно з іншими категоріями державних службовців, право на пенсію яких передбачено статтею 37 Закону України «Про державну службу». Зокрема, вона передбачає можливість вибору суддею одного з двох варіантів соціального забезпечення у разі виходу у відставку - отримання пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або неоподаткованого щомісячного довічного грошового утримання.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Про це зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Виходячи з особливого статусу суддів як носіїв державної влади з притаманним їм спеціальним соціальним захистом та конституційними гарантіями їхньої незалежності суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що стаття 43 Закону України «Про статус суддів» не суперечить положенням статті 37 Закону України «Про державну службу» та не обмежує право суддів на отримання пенсії державних службовців, а встановлює для них додаткові гарантії. У зв'язку з цим судді мають право на отримання пенсії на визначених Законом України «Про державну службу» умовах в разі досягнення ними пенсійного віку.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» змінено порядок оплати праці працюючим суддям, яким виплачується суддівська винагорода.

Статтею 129 вказаного Закону визначено вид, склад, розмір суддівської винагороди, яка складається з грошового утримання, яке включає в себе посадовий оклад та доплати за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01 січня 2012 року працюючим суддям підвищено посадові оклади.

Вказане дає підстави для здійснення перерахунку пенсій суддям, що вийшли на пенсію і які отримують пенсії як державні службовці.

Отже, підвищення розміру заробітної плати працюючим суддям з 01 січня 2012 року дає підстави для перерахунку пенсій суддям, що отримують пенсії як державні службовці, а тому позивач набув право на перерахунок пенсії згідно ст. 37-1 Закону України «Про державну службу».

Конституційним Судом України викладені правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 та від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Борисполі та Бориспільському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

С.С. Пасічник