Справа № 2-а-148/2010
Суддя: Гнип О. І.
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-148/2010 р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2010 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Семенівка Чернігівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 про оскарження постанови посадової особи органів міліції про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, подав до Семенівського районного суду Чернігівської області адміністративний позов до відповідача, заступника начальника Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4, за змістом якого просив суд: визнати дії відповідача під час провадження у справі про адміністративне правопорушення неправомірними; скасувати постанову відповідача у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача від 14 жовтня 2010 року, а справу про адміністративне правопорушення провадженням закрити. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 у адміністративному позові зазначив про те, що 08 жовтня 2010 року він звернувся до СГІРФО Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області у звязку з необхідністю вклеїти фотокартку до паспорта. Там йому сказали, що паспорт з вклеєною фотокарткою він може отримати 12 жовтня 2010 року. У призначену дату він звернувся за паспортом до вказаного органу, однак начальник СГІРФО Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_5 сказав, що паспорт він отримає тільки після сплати штрафу за порушення паспортного режиму (проживання без реєстрації), яке, на думку указаного начальника, полягає в тому, що він не має у паспорті відмітки про місце проживання. 14 жовтня 2010 року ОСОБА_5 склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач вважає, що такі дії ОСОБА_5 не відповідають вимогам діючого законодавства. Зокрема, 12 березня 2010 року рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області він був позбавлений права користування житловим будинком по вулиці Скоробагатого, 17, в місті Семенівка Чернігівської області, де було зареєстроване його місце проживання. Після ухвалення судом рішення позивач знявся з реєстрації у вказаному будинку. На даний час він не має можливості зареєструвати місце проживання, так як у нього відсутнє жиле приміщення яке б він міг використовувати для проживання. Відповідно до законодавства він є бездомною людиною. Законодавством передбачено, що облік бездомних громадян здійснюється за їх переважним місцезнаходженням на підставі особистого звернення або їх виявлення. Облік бездомних громадян за їх переважним місцезнаходженням здійснюється відповідними спеціалізованими закладами, що створюються органами місцевого самоврядування та місцевими органами виконавчої влади. На його прохання один з депутатів Семенівської міської ради Чернігівської області звертався до Семенівського міського голови, який повідомив депутату, що на території міста Семенівка Чернігівської області спеціалізовані заклади, що реєструють бездомних громадян, відсутні, і це не дає йому можливості зареєструватися в них. Все вищезазначене він викладав у своєму зверненні до ОСОБА_5 і просив вважати це звернення його поясненням. Однак, ОСОБА_5 на його пояснення уваги не звернув, не дав їм належної оцінки, що призвело до безпідставного складання протоколу про адміністративне правопорушення. 14 жовтня 2010 року заступник начальника Семенівського РВ УМВС в Чернігівській області ОСОБА_4 виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою наклав на позивача стягнення у виді штрафу у розмірі 17 гривень. При винесенні постанови відповідач також не врахував його пояснень, норм законодавства, не зясував, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винен він у його вчиненні та чи підлягає він адміністративній відповідальності. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що зазначена постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною та необґрунтованою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 адміністративний позов підтримав повністю та пояснив про те, що він є бездомним, позаяк у місцях, де він проживає постійно або тимчасово, йому відмовляють у наданні згоди на реєстрацію місця проживання, а тому зареєструвати будь-яке місце свого проживання він не має можливості.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 у судовому засіданні адміністративний позов підтримав повністю та пояснив про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і, на його думку, такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 у судовому засіданні адміністративний позов не визнав повністю та пояснив про те, що оскаржувана постанова стосовно позивача є правомірною.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у адміністративній справі, вивчивши матеріали адміністративної справи та справи про адміністративне правопорушення щодо позивача, убачає за необхідне вирішити адміністративний позов за наступних обставин.

У справі встановлено, що за постановою відповідача, заступника начальника Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4, від 14 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 гривень. Позивач відповідачем був визнаний винним у тому, що ОСОБА_1 з 02 квітня 2010 року і по дату винесення постанови проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації місця проживання, чим порушив вимоги ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Перед винесенням зазначеної постанови позивач до Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області подавав звернення, яке просив рахувати як його пояснення, у якому зазначав, що він не мав змоги зареєструвати своє місце проживання з обєктивних, на думку позивача, причин.

Вказані обставини підтверджуються відомостями оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача та даними звернення позивача, котрі маються у справі про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин суд убачає за необхідне позов задовольнити частково з таких підстав.

За змістом ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає: письмову заяву. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до уповноваженого органу, реєстрація може бути здійснена за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку; паспортний документ. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України. Іноземець та особа без громадянства додатково подають посвідку на постійне або тимчасове проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; два примірники талона зняття з реєстрації. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи. Зразки заяви та інших документів, необхідних для реєстрації місця проживання особи, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні» від 28 липня 2004 року № 985 у зразку заяви про реєстрацію місця проживання передбачена обовязкова згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сімї на реєстрацію місця проживання заявника.

Таким чином позивач (за умови що він не має власного житла) може зареєструвати своє місце проживання лише за згодою осіб, котрі мають право на житло, де проживає позивач.

Відсутність указаної згоди зазначених осіб за всіма місцями проживання позивача і обєктивна не можливість одержання позивачем такої згоди тягне за собою нестачу вини позивача (у формі умислу чи необережності), встановлення якої є обовязковою передумовою для визнання кожної особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач у даному разі в силу фундаментальної презумпції невинуватості (зміст якої закладений у норми ст. 62 Конституції України), котру слід застосовувати і у справах про адміністративні правопорушення, не зобовязаний доводити доказами, що він обєктивно не зміг своєчасно зареєструвати місце свого проживання, оскільки встановлення вини особи покладається на орган, який здійснює провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Семенівським РВ УМВС України в Чернігівській області при провадженні у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача не зясовані всі обставини вини позивача у несвоєчасній реєстрації місця проживання, внаслідок чого переконливий висновок про наявність або відсутність у діянні позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на даний час зробити не можливо.

За таких обставин, враховуючи правила п. 2 ч. 1 ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд вважає за потрібне оскаржувану постанову щодо позивача визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення надіслати на новий розгляд до Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області, а не закрити, як про це просить позивач, оскільки такий його умовивід не є у достатній мірі аргументованим, а отже є передчасним.

Задовольняючи позов, суд не бере до уваги та відкидає вищезазначені пояснення представника відповідача у судовому засіданні із приводу правомірності оскаржуваної постанови, тому що такі пояснення зовсім не спростовують вимоги ст. ст. 7, 9, 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо необхідності законного та обєктивного зясування на основі доказів даних про вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушення яких припустився відповідач при винесенні постанови від 14 жовтня 2010 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 11, 17, 18, 19, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до заступника начальника Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 про оскарження постанови посадової особи органів міліції про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову заступника начальника Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 від 14 жовтня 2010 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 (сімнадцять) гривень 00 копійок на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення надіслати на новий розгляд до Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області.

В решті адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О. І. Гнип