Справа № 813/2677/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року №813/2677/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до Державної фінансової інспекції у Львівській області про визнання протиправними та скасування пунктів у вимозі, -

В С Т А Н О В И В :

25 травня 2015 року Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фінансової інспекції у Львівській області про зобовязання контролюючого органу виключити інформацію з акту №04-21/3 від 27.02.2015 року.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 26.05.2015 року дану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків.

04 червня 2015 року позивач частково усунув недоліки позовної заяви, яку було залишено без руху ухвалою судді від 26.05.2015 року.

Ухвалами судді від 08.06.2015 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У подальшому, за заявою №449 від 18.06.2015 року, позивачем було уточнено позовні вимоги щодо зобовязання контролюючого органу виключити інформацію з акту №04-21/3 від 27.02.2015 року.

За заявою №565 від 03.08.2015 року, яка судом врахована, позивач змінив предмет позову, з урахуванням чого просить суд визнати протиправними та скасувати пункти у вимозі Державної фінансової інспекції у Львівській області «Про предявлення обовязкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства» №04-15м/1918 від 31.03.2015 року наступного змісту:

- на сторінці 2 абзац 4 «всупереч п.3.4.4 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення, затверджених спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоровя України від 05.10.2005 №308/519, п.2.10 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України від 07.06.2010 №340, 35-ти водіям центру, які відповідно до графіків роботи, табелів відробки робочого часу та шляхових листів працювали позмінно у цілодобовому режимі по встановленому графіку змінюючи один одного, безпідставно виплачено надбавок за ненормований робочий день в сумі 148,59 тис. грн. (в т.ч. нарахування склали 39,57 тис. гривень»;

- на сторінці 4 абзац 14 «стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю завдану центру матеріальну шкоду по зайво виплачених коштах на оплату праці у розмірі 418,33 тис. гривень»;

- на сторінці 2 абзац 7 «в порушення п.п.15, 16 Положення «Про порядок забезпечення екстреною консультативною медичною допомогою населення Львівської області у 2012 році», затвердженого наказом Головного управління охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації від 27.12.2011 №1090, п.20 та п.22 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, п.6 ст.78 (в частині застосування п.4 ст.48) Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VII, за рахунок коштів, виділених з обласного бюджету на утримання центру у 53-х випадках здійснювалось покриття витрат медичних закладів м. Львова, повязаних з використанням транспорту для перевезення лікарів консультантів в межах міста в робочий і позаробочий час, вихідні та святкові дні, на що використано бензину та дизельного палива на загальну суму 5,11 тис. гривень»;

- на сторінці 5 абзац 1 «виставити до відшкодування медичним закладам м. Львова 5,11 тис. грн. понесених центром витрат для перевезення лікарів консультантів в межах міста Львова».

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що оскаржувані вимоги, викладені в листі Державної фінансової інспекції у Львівській області «Про предявлення обовязкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства» №04-15м/1918 від 31.03.2015 року, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства та породжують негативні наслідки для ведення господарської діяльності позивача, а саме, оскаржувані рішення відповідача стали підставою для винесення розпоряджень про призупинення бюджетних асигнувань (№4/1224 від 30.06.2015 року, №3/882 від 28.05.2015 року) та про зупинення операцій з бюджетними коштами (№20 від 31.03.2015 року). А тому, на переконання позивача, такі вимоги відповідача є протиправними й суд зобовязаний їх скасувати, задовольнивши цей позов.

Відповідачем 27.08.2015 року було подано до суду письмові заперечення на адміністративний позов. У запереченнях відповідач відзначає, що внаслідок проведеної планової ревізії Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року було виявлено ряд фінансових порушень, у звязку з чим складено відповідний акт №04-21/3 від 27.02.2015 року та листом №04-15м/1918 від 31.03.2015 року скеровано обовязкові вимоги про їх усунення.

При цьому, відповідач вважає, що виявлені порушення у повній мірі відповідають обставинам справи, а дії й рішення відповідача нормам чинного законодавства України, відтак оскаржувані вимоги є правомірними та законними.

Окрім цього, відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду України (постанови від 15.04.2014 року, 13.05.2014 року, 20.05.2014 року, 27.01.2015 року), за якою перевірка правильності обчислення Держфінінспекцією збитків, завданих підконтрольною установою, здійснюється при розгляді позову органу державного фінансового контролю, а не позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

У звязку з чим, відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві й поясненнях, просили позов задовольнити повністю.

У судових засіданнях представники відповідача проти позову заперечили, надали пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, вказали на правомірність своїх дій і рішень та просили у позові відмовити повністю.

Розглянувши і дослідивши доводи сторін, подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державною фінансовою інспекцією у Львівській області у період з 15.01.2015 року по 27.02.2015 року було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами вказаної ревізії Державною фінансовою інспекцією у Львівській області було складено акт №04-21/3 від 27.02.2015 року, в якому зафіксовано ряд порушень чинного законодавства України, допущених підконтрольною установою Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

У подальшому, за листом №04-15м/1918 від 31.03.2015 року, Державною фінансовою інспекцією у Львівській області було скеровано Комунальному закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених і відображених в акті №04-21/3 від 27.02.2015 року порушень законодавства.

Зокрема, у листі №04-15м/1918 від 31.03.2015 року вказується, що «всупереч п.3.4.4 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення, затверджених спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоровя України від 05.10.2005 №308/519, п.2.10 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України від 07.06.2010 №340, 35-ти водіям центру, які відповідно до графіків роботи, табелів відробки робочого часу та шляхових листів працювали позмінно у цілодобовому режимі по встановленому графіку змінюючи один одного, безпідставно виплачено надбавок за ненормований робочий день в сумі 148,59 тис. грн. (в т.ч. нарахування склали 39,57 тис. гривень» (на сторінці 2 абзац 4), «в порушення п.п.15, 16 Положення «Про порядок забезпечення екстреною консультативною медичною допомогою населення Львівської області у 2012 році», затвердженого наказом Головного управління охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації від 27.12.2011 №1090, п.20 та п.22 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, п.6 ст.78 (в частині застосування п.4 ст.48) Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VII, за рахунок коштів, виділених з обласного бюджету на утримання центру у 53-х випадках здійснювалось покриття витрат медичних закладів м.Львова, повязаних з використанням транспорту для перевезення лікарів консультантів в межах міста в робочий і позаробочий час, вихідні та святкові дні, на що використано бензину та дизельного палива на загальну суму 5,11 тис. гривень» (на сторінці 4 абзац 14).

У звязку з чим, відповідач у цьому ж листі вимагає від позивача «стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю завдану центру матеріальну шкоду по зайво виплачених коштах на оплату праці у розмірі 418,33 тис. гривень» (на сторінці 4 абзац 14) та «виставити до відшкодування медичним закладам м.Львова 5,11 тис. грн., понесених центром витрат для перевезення лікарів консультантів в межах міста Львова» (на сторінці 5 абзац 1).

Суд відзначає, що правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Відповідно до ст.1 указаного Закону, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю, який у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Як визначено ч.1 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю субєктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Статтею 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» визначено основні функції органу державного фінансового контролю, а зокрема, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах при складанні планових бюджетних показників; усуненням виявлених недоліків і порушень тощо.

Для реалізації своїх функцій ст.9 цього ж Закону органу державного фінансового контролю надано необхідні повноваження, окрім іншого, він має право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); одержувати від службових і матеріально відповідальних осіб обєктів, що контролюються, письмові пояснення з питань, які виникають у ході здійснення державного фінансового контролю; предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку тощо.

Частиною 2 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Статтею 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» визначено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Статтею 11 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» регламентовано умови проведення ревізій органами державного фінансового контролю, якою, зокрема, обумовлено можливість проведення органами державного фінансового контролю планових виїзних ревізій, яка передбачена у плані роботи такого органу і проводиться за місцезнаходженням підконтрольної юридичної особи чи за місцем розташування обєкта права власності, стосовно якого проводиться планова виїзна ревізія, і котра проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності підконтрольних установ.

Суд відзначає, що постановою Кабінету Міністрів України №310 від 06.08.2014 року затверджено Положення про Державну фінансову інспекцію України, згідно з п.1 якої центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, є Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція).

Відповідно до п.3 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №310 від 06.08.2014 року, основним завданням Держфінінспекції, у тому числі є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Як передбачено пп.2, 3 п.4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №310 від 06.08.2014 року, Держфінінспекція, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і субєктах господарювання державного сектора економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; дотриманням законодавства про державні закупівлі; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів.

Підпунктом 5 п.6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №310 від 06.08.2014 року, Держфінінспекції надано право здійснювати державний фінансовий контроль шляхом проведення інспектування у формі планових та позапланових ревізій певного комплексу чи окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємств, установ та організацій. Окрім цього, відповідно до пп.6, 21 цього ж пункту, Держфінінспекція має право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси та інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур закупівель, проводити перевірку фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устатковання тощо); у разі виявлення збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Також суд відзначає, що пп.5 п.4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №310 від 06.08.2014 року, передбачено вжиття Держфінінспекцією заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. А саме, Держфінінспекція може вимагати від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства, що також кореспондує п.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Окрім того, Держфінінспекція уповноважена звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, що кореспондує п.10 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Як визначено п.7 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №310 від 06.08.2014 року, Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи.

Відтак, беручи до уваги наведені норми Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №310 від 06.08.2014 року, суд резюмує, що органу державного фінансового контролю (у ч.т. через територіальні органи Держфінінспекції) надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства предявляти обовязкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При цьому, в разі виявлення збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Із огляду на викладене, суд зазначає, що в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.

У даній справі, відповідач листом №04-15м/1918 від 31.03.2015 року предявив до позивача вимоги про усунення виявлених порушень та недоліків, виявлених під час ревізії, у т.ч. й оскаржувані. При цьому, оскаржувані частини вимоги Державної фінансової інспекції у Львівській області вказують на виявлені в ході ревізії збитки та їхній розмір.

Зважаючи ж на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Враховуючи викладене, слід прийти до висновку щодо необґрунтованості заявлених позивачем вимог у даній адміністративній справі.

Керуючись ст.ст.161, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд також ураховує аналогічну правову позицію Верховного Суду України, яка, зокрема, викладена у постановах Суду від 15.04.2014 року у справі №21-40а14, від 13.05.2014 року у справі №21-89а14, від 27.01.2015 року у справі № 21-436а14, від 10.02.2015 року у справі №21-632а14, від 09.06.2015 року у справі №2а/2570/614/2012, від 23.06.2015 року у справі №818/1858/14.

Окремо суд вважає за необхідне також надати критичної оцінки посиланням позивача на нібито настання для нього негативних наслідків саме за результатами оскаржуваних вимог відповідача, що проявилося у призупиненні бюджетних асигнувань і зупиненні операцій з бюджетними коштами, та, відповідно, позиції щодо можливості усунення таких наслідків у разі задоволення цього позову.

Так, як передбачено ст.117 Бюджетного кодексу України, ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», пп.5 п.4, пп.16 п.6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №310 від 06.08.2014 року, відповідні заходи впливу (призупинення бюджетних асигнувань і зупинення операцій з бюджетними коштами) можуть застосовуватися органами Держфінінспекції в разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства.

При цьому, як визначено п.п.3, 5 Порядку призупинення бюджетних асигнувань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №319 від 15.05.2002 року, п.2 Порядку зупинення операцій з бюджетними коштами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №21 від 19.01.2011 року, факти порушення бюджетного законодавства можуть фіксуватися або в протоколі про порушення, або в акті ревізії.

Відтак, оспорювані Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» вимоги Державної фінансової інспекції у Львівській області не є підставою для застосування заходів впливу, на які вказує позивач, позаяк, такою підставою є відомості про порушення бюджетного законодавства, які зафіксовані у відповідному акті про наслідки ревізії. А тому, оспорювані позивачем вимоги не породжують таких наслідків (призупинення бюджетних асигнувань і зупинення операцій з бюджетними коштами), відповідно, й не можуть їх усунути.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Наведені Державною фінансовою інспекцією у Львівській області аргументи є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують відповідність рішення субєкта владних повноважень і спростовують доводи Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», який, у свою чергу, не навів належних аргументів та доказів, які б стали підставою для задоволення позову.

Таким чином, аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд у підсумку приходить до висновку, що субєкт владних повноважень Державна фінансова інспекція у Львівській області надавши позивачу обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства, діяв у відповідності до власних повноважень та управлінської компетенції.

Відтак, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Ураховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, витрати повязані з розглядом справи, згідно положень ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.2, 7-11, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений 18 вересня 2015 року.