Справа № 826/17437/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 вересня 2015 року № 826/17437/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської державної адміністрації

третя особа Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в

місті Києві державної адміністрації

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації (надалі - Відповідач), Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - третя особа) про визнання неправомірним та скасувати рішення Комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, про відмову у встановленні статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 ОСОБА_1; зобов'язати Київську міської державну адміністрацію прийняти рішення про встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати ОСОБА_1 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 01.07.2015р. №2935.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем безпідставно та в супереч вимогам законодавства було відмовлено Позивачу у встановлені статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, посилаючись на те, що на час видачі експертного висновку про зв'язок захворювання з впливом аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення інвалідності, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи, Позивач не мала статусу потерпілої особи, так як вже була повнолітня, проте як, на думку Відповідача, після досягнення повноліття Позивач втратила статус дитини, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи в дитячому віці, а відповідно їй не було встановлено причинного зв'язку інвалідності із наслідками Чорнобильської катастрофи.

В судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити

Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначає, що після досягнення повноліття Позивач втратила статус дитини, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи в дитячому віці, а відповідно їй не було встановлено причинного зв'язку інвалідності із наслідками Чорнобильської катастрофи.

В судовому засіданні представник Відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, відповідно до вимог статей 35, 37 Кодексу адміністративного судочинства України. Заперечення на позовну заяву не надав.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, зазначає наступне.

Судом встановлено, що 25 травня 1998р., на підставі п. 5 ст. 27 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Держадміністрацією м. Києва ОСОБА_1 встановлено статус дитини, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за критерієм опромінення щитовидної залози та видане посвідчення серії НОМЕР_1.

В 2014 році Позивачу було поставлено діагноз папілярна карцинома щитовидної залози (рак щитовидної залози).

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 01.07.2015р. № 2935 встановлено, що дане захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

З урахуванням експертного висновку та враховуючи характер захворювання пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС, Позивачу встановлено III (третю) групу інвалідності.

Оскільки причиною захворювання, яке призвело до інвалідності є вплив аварії на ЧАЕС, Позивач звернулася до Відповідача з заявою щодо встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії.

Так, 11 серпня 2015 року на засіданні Комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженої розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 12 квітня 2011 року № 550 розглянуто звернення Позивача.

Комісія прийняла рішення про відмову ОСОБА_1 у визначенні статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, посилаючись на те, що на час видачі експертного висновку про зв'язок захворювання з впливом аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення інвалідності, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи, вона немала статусу потерпілої особи, так як була повнолітня, яке оформлено протоколом № 6 від 11 серпня 2015 року.

ОСОБА_1, вважаючи спірне рішення Відповідача про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії - протиправним, звернулася за захистом своїх прав та інтересів в до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення є Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (надалі - Закон № 796-ХІІ).

Згідно з ст. 9 Закону № 796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Стаття 11 Закону № 796-ХІІ визначає перелік осіб, які відносяться до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, проте як вказаний перелік не є вичерпним.

Відповідно до статті 12 Закону № 796-ХІІ, Причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я. Неповнолітнім дітям, зазначеним у статті 27 цього Закону, в разі захворювання причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи встановлюється відповідно до частини першої цієї статті. На встановлення причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи мають право особи, яким після досягнення повноліття не буде надано відповідно до частини першої статті 11 цього Закону статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, з числа: зазначених у пункті 2 статті 27 цього Закону; народжених після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих, або матір'ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих; хворих на рак щитовидної залози.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що віднесення осіб до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи потрібно встановлення причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи.

У відповідності до норми п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-ХІІ, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

З аналізу норм права вбачається, що обов'язковою умовою для встановлення причинного зв'язку є підтвердження його під час стаціонарного обстеження медичною комісією визначеного рівня.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 01.07.2015 року № 2935 підтверджено, що захворювання ОСОБА_1 пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд звертає увагу, що інших захворювань, ніж рак щитовидної залози, які б могли вплинути на інвалідність Позивача при проведенні експертиз встановлено не було, а отже саме зазначене захворювання було підставою для встановлення ОСОБА_1 інвалідності III групи.

Також, положеннями пунктів 2 та 10 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 (надалі - Порядок №51), який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлено наступне.

У відповідності до п. 2 Порядку №51 Посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно абзац. 5 п. 10 Порядку №51, видача посвідчень провадиться інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням Комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Відповідач позбавив Позивача певного кола прав, свобод та соціальних гарантій, якими остання була наділена, у зв'язку з наданням державою певного правового статусу - особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судом не беруться до уваги посилання Відповідача на те, що після досягнення повноліття Позивач втратила статус дитини, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи в дитячому віці, а відповідно їй не було встановлено причинного зв'язку інвалідності із наслідками Чорнобильської катастрофи, оскільки такий причинний зв'язок інвалідності із наслідками Чорнобильської катастрофи був встановлений Позивачу саме не як дитині, а як повнолітній особі.

Крім того, Суд звертає увагу, що саме експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 01.07.2015 року р. № 2935, встановлює причинний зв'язок між захворюванням та випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд приходить до висновку, що повнолітній статус особи не впливає та не може впливати на обов'язок відповідного органу владних повноважень встановлювати певній особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення встановленого зразку постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи за наявності передбаченого чинним законодавством експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідачі, як суб'єкт владних повноважень, не довели правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 128, 158-163,167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірним та скасувати рішення Комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, про відмову у встановленні статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 ОСОБА_1.

3. Зобов'язати Київську міської державну адміністрацію прийняти рішення про встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати ОСОБА_1 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 01.07.2015р. №2935.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук