Справа № 826/17319/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Київ К/800/31291/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Маринчак Н.Є.,

Юрченко В.П.,

секретар Антипенко В.В.,

за участю представників Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Рогозі Д.В.; Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж-7» - Спірідонової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ) на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року у справі № 826/17319/13-а за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж-7» (далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № 6, № 6 від 5.07.2013 року щодо застосування пені за порушення термінів розрахунків.

Зазначило, що граничні строки поставки товарів за зовнішньоекономічними контрактами не були порушенні, оскільки здійснення імпорту товару є час фактичного перетину митного кордону України. Своєчасність отримання товару відповідно до контрактів підтверджується митними деклараціями форми ІМ-40, які внесені у реєстр митних декларацій при завершені процедури їх митного оформлення (форми ІМ40 ЕЕ, ІМ 40 ТН).

10 грудня 2013 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд зазначив, що Товариством був порушений строк поставки товару, що є підставою для нарахування податковим органом пені.

29 травня 2014 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року скасована, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № 6, № 6 від 5.07.2013 року визнані протиправними та скасовані.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду та залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва, посилаючись на порушення апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 27.05.2013 року до 6.06.2013 року ДПІ була здійснена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства щодо дотримання ним вимог валютного законодавства при розрахунках за зовнішньоекономічними контрактами: №12/91 від 4.12.2012 року з ІТОВ «Газпромнефть-Белнефтепродукт», №01-АВН-804 від 17.09.2012 року з РУП «Производственное объединение «Беларусьнефть» (Республіка Білорусь), №02-АВН-804 від 7.12.2012 року з РУП «Производсвенное об'единение «Белорусьнефть» (Республіка Білорусь), №03-12/18 від 3.12.2012 року з ВАТ «Мозырский нефтеперерабатывющий завод» (Республіка Білорусь), а також згідно листів ПАТ КБ «Приватбанк»: №Г-31.0.0.0/1-895 від 3.04.2013 року (вх. №20798/10 від 8.04.2013 року), №Г-31.0.0.0/1-8055 від 7.05.2013 року (вх. №27820/10 від 17.05.2013 року), за наслідками якої 13.06.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що у порушення вимог ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» Товариство несвоєчасно отримувало товар від нерезидента за контрактами №12/91 від 4.12.2012 року, №01-АВН-804 від 17.09.2012 року, №02-АВН- 804 від 7.12.2012 року, №03-12/18 від 3.12.2012 року.

5 липня 2013 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № 6 щодо нарахування Товариству пені за порушення термінів розрахунків, у розмірі 583 954,80 грн., № 6 щодо нарахування пені за порушення термінів розрахунків, у розмірі 170 грн.

Колегія суддів вважає висновок апеляційного адміністративного суду про задоволення позову обґрунтованим з таких підстав.

Суди встановили, що 4.12.2012 року, 17.09.2012 року, 7.12.2012 року між Товариством та ІТОВ «Газпромнефть-Белнефтепродукт» (Республіка Білорусь) були укладені імпортні контракти №12/91, №01-АВН-804, №02-АВН-804 щодо придбання товару (гази нафтові зріджені).

Для виконання зазначених контрактів Товариство перерахувало нерезиденту ІТОВ «Газпромнефть-Белнефтепродукт» кошти за контрактом: №12/91, у розмірі 137 061 доларів США (1 095 528,57 грн.), №01-АВН-804 - 3 138 076,50 євро ( 32 878 853,93 грн.), №02-АВН-804 - 939 952,00 євро (9 714 355,98 грн.). Граничний термін надходження товару - 11.03.2013 р.

У зв'язку з неможливістю виконання умов контракту №12/91, нерезидентом 23.01.2013 року були повернуті кошти, у розмірі 12 766,82 доларів США (102 045,19 грн.), у тому числі комісійні банка нерезидента, у розмірі 28 доларів США.

3 грудня 2012 року між Товариством та ВАТ «Мозырский нефтеперерабатьівающий завод» (Республіка Білорусь) був укладений імпортний контракт №03-12/18, на виконання якого Товариство перерахувало нерезиденту кошти, у розмірі 341 583,00 євро (3 573 803,29 грн.). Граничний термін надходження товару на суму 310 530,00 євро (3 249 521,31 грн.) був 5.03.2013 р., а на суму 31 053,00 євро (324 281,98 грн.) - 6.03.2013 р.

У зв'язку з неможливістю виконання умов контракту нерезидентом 25.02.2013 року кошти, у розмірі 36 156,51 євро (381 074,07 грн.), були повернуті Товариству.

Окружний суд, відмовляючи у задоволенні позову, прийшов до передчасного висновку, що нараховуючи Товариству пеню за імпорт товарів з простроченням терміну розрахунків (несвоєчасне надходження імпортного товару), податковий орган виходив з моменту остаточного митного оформлення та випуску товарів у вільний обіг, а не з моменту фактичного перетину товаром митного кордону України.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 185/94-ВР від 23.09.1994 року «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі - Закон № 185/94-ВР) при імпорті на умовах відстрочення поставки відстрочення поставки не повинне перевищувати 180 календарних днів із моменту здійснення авансового платежу або виставляння векселя на користь постачальника продукції, що імпортується.

Згідно з ст. 1 Закону України № 959-ХІІ від 16.04.1991 року «Про зовнішньоекономічну діяльність» моментом здійснення експорту (імпорту) є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Як правильно зазначив апеляційний суд, для цілей валютного контролю при здійсненні імпортних операцій повинен відбуватись саме факт ввезення товару на митну територію України, оскільки норма ст. 2 Закону № 185/94-ВР є імперативною.

Термін «момент перетину товаром митного кордону України» конкретизується нормами Митним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Митного кодексу України територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також території вільних митних зон, штучні острови, установки і споруди, створені у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України, становлять митну територію України.

Згідно з ст.10 Митного кодексу України межі митної території України є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном України, крім меж штучних островів, установок і споруд, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України. Межі території зазначених островів, установок і споруд становлять митний кордон України.

Статтею 74 Митного кодексу України передбачено, що імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Відповідно до ст. 76 Митного кодексу України товари, поміщені у митний режим імпорту, набувають статусу українських товарів. Підтвердженням українського статусу товарів, зазначених у частині першій цієї статті, є митна декларація, за якою ці товари випущено у вільний обіг.

Згідно з п. 20 ст. 4 Митного кодексу України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається наказом Мінфіну України № 631 від 30.05.2012 року «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» (далі - Порядок № 631).

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 631 прийняття митної декларації для оформлення являє собою, проставлення у МД згідно з порядком заповнення митних декларацій на бланку ЄАД відбитка штампа ПМК (під митним контролем) у графі D/J кожного аркуша форми МД-2, в нижній частині додаткових аркушів форми МД-3, доповнень до форми МД-6 та специфікацій форми МД-8 (у разі подання МД на паперовому носії);проставлення відбитка штампа ПМК на рахунку або іншому документі, який визначає вартість товару (у разі подання його на паперовому носії); унесення номера штампа ПМК до ЕК МД (у разі подання МД на паперовому носії) або до ЕМД.

Порядок оформлення митної декларації передбачений у п.4.5 Порядку № 631.

Тобто дата оформлення ВМД - це дата випуску товару у заявлений митний режим, а не дата фактичного перетину митного кордону і, як наслідок, не дата імпорту товару.

Таким чином, оформлена ВМД не є єдиним документом, виключно яким засвідчується факт та дата фактичного переміщення через митний кордон України товарів, а є документом, який є заявою, що містить відомості про товари та інші предмети і транспортні засоби та мету їх переміщення через митний кордон України та засвідчує надання суб'єкту ЗЕД права на розміщення товарів у визначений митний режим (визначає статус товарів) і підтверджує, а не встановлює права та обов'язки зазначених у ВМД осіб щодо здійснення ними відповідних правових, фінансових, господарських та інших операцій.

Перебування під митним контролем товарів неможливе без їх фактичного ввезення в Україну і, при цьому, первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України, підставою для якого в режимі імпорту є наявність на вантаж товаросупровідного документа, проставлення на якому відбитка штампа «Під митним контролем» (імпорт) з відповідною датою засвідчує факт і дату перетину митного кордону України.

Апеляційним судом встановлено, що товар, який був поставлений згідно контракту №03-12/18 від 3.12.2012 року, фактично 29.01.2013 року та 15.02.2013 року перетнув митний кордон України, що підтверджується постановленим відтиском штампу Житомирської митниці «Під митним контролем» в митних деклараціях №000184, №000394.

Товар, який був поставлений згідно контракту №12/91 від 4.12.2012 року, фактично 29.01.2013 року перетнув митний кордон України, що підтверджується постановленим відтиском штампу Житомирської митниці «Під митним контролем» в митних деклараціях №000183, №000182.

Товар, який був поставлений згідно контракту №02-АВН-804 від 7.12.2012 року, фактично 29.01.2013 року та 17.01.2013 року перетнув митний кордон України, що підтверджується постановленим відтиском штампу Житомирської митниці «Під митним контролем» в митних деклараціях №000185, №000088, №000090.

Товар, який був поставлений згідно контракту №01-АВН-804 від 17.09.2012 року, фактично 15.01.2013 року, 7.02.2013 року, 11.02.2013 року, 11.03.2013 року, 25.03.2013 року, 25.04.2013 року, 26.04.2013 року, 8.05.2013 року перетнув митний кордон України, що підтверджується відтиском штампу Житомирської митниці «Під митним контролем» в митних деклараціях №000393, №000273, №000309, №000744, №000938, №000939, №001850, №001890, №002020, №001888, №002021.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що враховуючи граничні терміни поставки товарів за зазначеними контрактами та фактичну поставку товарів на митну територію України, Товариством не були порушені строки поставки товару встановлені Законом № 185/94-ВР.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

У зв'язку з відсутністю порушень Товариством граничних строків поставки товару за зазначеними контрактами, підстав для висновку про порушення зазначеної норми Декрету немає.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного адміністративного суду ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Маринчак Н.Є.

Юрченко В.П.