Справа № П/811/485/15
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2015 рокусправа № П/811/485/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

при секретарі: Горшкові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року у справі №П/811/485/15

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, відшкодування моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати накази Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області № 31 від 16.01.2015 року в частині накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ; № 20 о/с від 20.01.2015 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ; поновити на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції громадської безпеки Петрівського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області; cтягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову зазначав про невідповідність висновків службового розслідування дійсним обставинам, відсутність порушень службової дисципліни та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та задовольнити адміністративний позов. На думку апелянта, суд під час розгляду справи не прийняв до уваги надані ним докази на обґрунтування пред'явленого позову, що призвело до неправильного встановлення обставин. Крім того, позивачем не було допущено порушення службової дисципліни, оскільки запізнення на роботу відбулось внаслідок наявності поважних причин, а негідна поведінка в побуті взагалі не доведена.

У поданих до суду письмових запереченнях відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Колегія суддів, перевіривши оскаржене рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і пред'явлених позовних вимог дійшла висновку про відсутність підстав для його скасування, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 з 01.06.2014 року перебував на посаді дільничного інспектора міліції сектору ДІМ громадської безпеки Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області, в спеціальному званні «лейтенант міліції» (а.с.12, 74-77). 09.01.2015 року начальник Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області Є.В. Чуйко на ім'я начальника УМВС України в Кіровоградській області Вітюка А.І. подав рапорт, яким доповів про порушення позивачем службової дисципліни 09.01.2015 року через запізнення на службу без поважних причин, із тілесними ушкодженнями на голові у вигляді подряпини. Наказом УМВС України в Кіровоградській області № 17 від 09.01.2015 року призначено проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни дільничним інспектором міліції сектору ДІМ громадської безпеки Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_1 В результаті службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 08.01.2015 року після завершення робочого дня разом із дільничним інспектором міліції сектору ДІМ громадської безпеки Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області Юхименком О.М., слідчим слідчого відділення Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_17., помічником дільничного інспектора міліції сектору ДІМ громадської безпеки Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_18. у ресторані «Україна», розташованому в смт. Петрове, святкували день народження ОСОБА_1, вживаючи алкогольні напої до 23.00 год. Близько опівночі ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2107 д.н. НОМЕР_1, зупинився в смт. Петрове біля будинку 10 по вул. Літвінова, де проживала його колишня співмешканка ОСОБА_7, і за допомогою сили посадив останню в автомобіль, висловлюючись при цьому нецензурно, і поїхав до кафе-бару «Алькор». В салоні автомобіля під час руху ОСОБА_1 бив ОСОБА_7 головою об кермо автомобіля. Свідки подій біля кафе-бару «Алькор» ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 повідомили, що автомобіль ОСОБА_1 рухався на великій швидкості, здійснював кругові оберти, внаслідок чого виїхав на узбіччя. Із автомобіля вибігла дівчина, яка просила надати їй допомогу. Потім із автомобіля вийшов молодий чоловік з ознаками алкогольного сп'яніння, який, використовуючи грубу нецензурну лайку, погнався за дівчиною. ОСОБА_8, виставивши ногу, створив перешкоду для чоловіка, який спіткнувшись, впав обличчям у сніг. Відвідувачі закладу повідомили, що молодий чоловік - це місцевий житель ОСОБА_1, і викликали його батьків. Після приїзду матері, ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля і почав рух на великий швидкості, спрямувавши його на відвідувачів закладу, які вимушені були ухилятись від наїзду. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 був включений до складу групи посиленої уваги у зв'язку із переведенням особового складу на посилений варіант несення служби з 16.12.2014 року по 15.01.2015 року згідно наказу УМВС України в Кіровоградській області № 1358 від 16.12.2014 року, він допустив порушення службової і транспортної дисципліни, негідно поводився поза службою, чим порушив вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 382 від 28.12.1991 року, пункту 4.1 розділу ІІІ, пункту 2.1 розділу ІV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом МВС України № 155 від 22.02.2012 року, пункту 1.1 наказу МВС № 90 від 26.03.2010 року «Про стан дисципліни й законності в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ та заходи щодо його покращення», статей 1,7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІУ. Пунктом 1 наказу начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області № 31 від 16.01.2015 року до дільничного інспектора міліції сектору ДІМ громадської безпеки Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ. Наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області по особовому складу № 20 о/с від 20.01.2015 року дільничного інспектора міліції сектору ДІМ громадської безпеки Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 20.01.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних наказів, виданих за наявності допущених позивачем грубих порушень вимог Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Етичного кодексу працівника ОВС, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, КУпАП, Присяги працівника ОВС.

Апелянт стверджує про помилковість таких висновків, оскільки службову дисципліну він не порушував і запізнення на роботу відбулось за наявності поважної причини. Негідна поведінка в побуті взагалі не доведена.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пункту 64 «є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29.07.1991 року ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України № 3460-ІУ від 22.02.2006 року визначено поняття службової дисципліни. Так, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Дисциплінарним проступком, як зазначено у статті 2 Статуту, є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (стаття 5 Статуту). Як передбачено статтею 7 Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися, у тому числі, законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють. Порядок накладення дисциплінарних стягнень передбачений статтею 14 Статуту. З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування призначено відповідним наказом 09 січня 2015 року, висновок про результати службового розслідування затверджений начальником УМВС в Кіровоградській області 16 січня 2015 року, тобто в межах строку, визначеного статтею 14 Статуту.

Крім того, за вимогами цієї ж статті Статуту перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Матеріали службового розслідування містять письмові пояснення ОСОБА_1 від 10.01.2015 року, надані особі, яка проводила службове розслідування - начальнику сектору кадрового забезпечення Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області майору міліції ОСОБА_12

З урахуванням наведеного колегія дійшла висновку про дотримання відповідачем вимог Дисциплінарного статуту в частині строків призначення та проведення службового розслідування, а також прав ОСОБА_1, як особи, відносно якої ініційоване таке розслідування.

Щодо доводів апелянта про невідповідність висновків службового розслідування дійсним обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи, під час службового розслідування були отримані письмові пояснення від громадян, які безпосередньо були свідками події, що відбулась в ніч з 08.01. по 09.01.2015 року - ОСОБА_4, ОСОБА_17., ОСОБА_18., ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_15, та підтвердили як факт вживання ОСОБА_16 алкогольних напоїв (ОСОБА_15 бачила, як ОСОБА_16 вживав пиво, ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_16 мав ознаки сильного алкогольного сп'яніння), так і його негідну поведінку - нецензурну лайку, відсутність реагування на зауваження оточуючих, водіння автомобіля на великій швидкості, намагання наїхати на людей. Гр. ОСОБА_7 надала усні пояснення, зазначивши, що вона не хоче впливати на кар'єру ОСОБА_1, підтвердивши при цьому обставини подій.

На думку колегії суддів, під час розгляду справи в суді першої інстанції знайшов своє підтвердження факт скоєння позивачем дисциплінарного проступку. Встановлені обставини негідної поведінки, яка мала місце в ніч з 08.01 по 09.01.2015 року позивачем належними та допустимими доказами не спростовані.

Апелянт також стверджує, що запізнення на роботу 09.01.2015 року відбулось за наявності поважної причини - звернення його до медичного закладу через погане самопочуття.

Проте, наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.01 №455, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.12.01 за №1005/6196, затверджено Інструкцію про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян. Ця Інструкція визначає порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі. Згідно з пунктами 1.1, 1.2 Інструкції тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п.1.14, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Крім того, як зазначив відповідач у письмових запереченнях на апеляційну скаргу, відповідно до розділу 2 Порядку звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність осіб рядового і начальницького складу, затвердженого наказом УМВС України в Кіровоградській області № 1496 від 13.10.2010 року, тимчасова непрацездатність підтверджується в лікувально-профілактичних закладах МВС України довідкою звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність, затвердженою наказом МВС України № 256 від 10.06.2009 року.

Позивач до медичного закладу - Петрівської ЦРБ звернувся лише 10.01.2015 року, не повідомивши керівництво Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області про неможливість виконання службових обов'язків через хворобу та не отримавши листок непрацездатності. Відтак, факт запізнення на роботу 09.01.2014 року більше двох годин (з 08.00 до 12.00) без пояснення причин (акт відмови надавати пояснення від 09.01.2015 року) також знайшов своє підтвердження.

Згідно із положеннями статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як вбачається з матеріалів справи, в період проходження служби в Петрівському РВ УМВС України в Кіровоградській області до ОСОБА_1 застосовувались наступні дисциплінарні стягнення: догана наказом начальника Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області № 289 від 29.10.2014 року за грубе порушення наказу МВС України № 155 від 22.02.2012 року «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України», сувора догана наказом начальника Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області №335 від 23.12.2014 року за особисту недисциплінованість, свідоме ігнорування вимог наказів МВС, УМВС в області (перебування на службі в нетверезому стані), попередження про неповну службову відповідність наказом начальника Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області №10 від 05.01.2015 року за порушення п.2.2 наказу МВС України № 940 від 22.10.2012 року та систематичне порушення службової дисципліни (неявка на оперативні наради, невиконання розпоряджень керівництва щодо термінового виїзду на місце злочину). За період служби з червня 2014 року по січень 2015 року ОСОБА_1 зарекомендував себе з негативної сторони і за висновками безпосереднього керівника займаній посаді не відповідає (атестаційний лист від 19.01.2015 року).

Статутом передбачено, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. Особа рядового або начальницького складу вважається такою, яка не має дисциплінарного стягнення, якщо її заохочено шляхом дострокового зняття дисциплінарного стягнення, нагороджено державною нагородою чи відзнакою Президента України або минув рік з дня накладення дисциплінарного стягнення.

Зважаючи на те, що з дня накладення попередніх дисциплінарних стягнень не минув встановлений Статутом річний строк, а інші обставини, за яких позивач вважався би таким, що не має дисциплінарного стягнення, відсутні, колегія суддів вважає, що, обираючи вид дисциплінарного стягнення, відповідачем були враховані усі обставини, передбачені статтею 14 Дисциплінарного статуту, і звільнення з органів внутрішніх справ відповідає тяжкості скоєного дисциплінарного проступку, обставинам, за яких його скоєно, попередній поведінці особи, її ставленню до виконання службових обов'язків.

Статтею 14 Статуту передбачено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Відповідачем на виконання вимог Статуту 16.01.2015 року видано наказ №31 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Згідно статті 18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ відбулось шляхом видання наказу №20 о/с від 20.01.2015 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни ( п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України).

Незважаючи на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення про відмову позивачу у задоволенні адміністративного позову, колегія суддів вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини оскарженої постанови висновок суду про порушення ОСОБА_1 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні докази притягнення останнього до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху 08 чи 09 січня 2015 року.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача компенсацію завданої йому моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 1167 Цивільного кодексу України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Крім того, тлумачення поняття моральної шкоди наведено у статті 23 Цивільного кодексу України. Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Правомірність спірних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, недоведеність самого факту заподіяння відповідачем моральної шкоди виключає можливість задоволення позову і в цій частині.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням того, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій постанові, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року у справі №П/811/485/15 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко