Справа № 810/5107/14
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
14 вересня 2015 року №810/5107/14
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кушнової А.О.,
за участю секретаря судового засідання Приходько Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про визнання перебування майна під арештом незаконним, бездіяльності протиправною та незаконною, визнання грубим порушенням надсилання документів виконавчого провадження,
за участю:
позивача ОСОБА_1, паспорт серії СН №268817 виданий 20.07.1996
представника відповідача ОСОБА_2, довіреність від 17.04.2009 №7495
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про перебування майна під арештом незаконним, бездіяльності протиправною та незаконною, визнання грубим порушенням надсилання документів виконавчого провадження.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.09.2015 № 810/5107/14 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції щодо утримання під арештом автомобіля Мазда 3, номерний знак державної реєстрації АІ 4291 ВО, що належить ОСОБА_1, за виконавчим провадженням № 38707854 в період з 02 листопада 2013 року до 05 серпня 2014 року. Визнано протиправною бездіяльність начальника Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 щодо не скасування постанови про арешт майна за виконавчим провадженням № 38707854 від 06.06.2013 за період з 02 листопада 2013 року до 05 серпня 2014 року. Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 щодо не скасування постанови про арешт майна за виконавчим провадженням № 38707854 від 06.06.2013 за період з 02 листопада 2013 року до 05 серпня 2014 року. Визнано протиправною бездіяльність Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції щодо не направлення боржнику постанови про накладення арешту на все майно, що належить боржнику, в рамках ВП №38707854 від 06.06.2013; постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №41292163 від 19.11.2013; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №41292163 від 05.08.2014. В іншій частині в задоволенні позову судом відмовлено.
Під час розгляду справи встановлені порушення закону з боку відповідача - Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, а також його посадових осіб - начальника Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 та державного виконавця Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4, які потребують усунення та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, які виразилися у наступному.
Постановою державного виконавця Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 від 04.06.2010 ВП №19622633 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису, боржнику - ОСОБА_1 встановлено термін для добровільної сплати боргу - до 10.06.2010.
Судом встановлено, на момент відкриття державним виконавцем Районного відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 виконавчого провадження ВП №19622633, а саме станом на 04.06.2010 року сума боргу ОСОБА_1 перед банком складала 3000,00 грн.
У звязку з несплатою добровільно суми боргу у розмірі 3000,00 грн. постановою державного виконавця РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 від 10.06.2010 ВП № 19622633 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 в межах суми боргу та заборонено здійснювати його відчуження. Доказів надіслання та вручення позивачу вказаної постанови матеріали справи не містять, факт отримання вказаної постанови позивач заперечує.
16 червня 2010 року державний виконавець РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 прийняла постанову про оголошення у розшук та затримання автомобіля Мазда 3, 2008 року випуску, номер державної реєстрації АІ 4291 ВО, що належить ОСОБА_1, вилучення ключів та технічного паспорту. Доказів надіслання та вручення позивачу вказаної постанови матеріали справи не містять, факт отримання вказаної постанови позивач заперечує.
18 червня 2010 року у звязку з несплатою боржником суми боргу у розмірі 3000,00 грн. у строк, встановлений для добровільного виконання рішення, постановою від 18.06.2010 ВП №19622633 державний виконавець РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 постановила стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 9221,78 грн.
Однак, як зясувалось згодом, ОСОБА_1 виконав свої зобовязання перед банком добровільно, поза межами виконавчого провадження, у звязку з чим ПАТ "Укрсоцбанк" двічі звертався до Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції із заявами про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачеві (заяви від 28.01.2011 та від 12.07.2012), дані обставини встановлені постановою Київського окружного адміністративного суду у справі №810/4362/13-а від 16.09.2013, яка набрала законної сили 02.11.2013, тому не потребують доказування з урахуванням положень ч.2 статті 72 КАС України. Однак державний виконавець з формальних причин відмовляв стягувачу в закінченні виконавчого провадження та поверненні виконавчого документа, а арешт майна позивача увесь цей час тривав.
Суд звертає увагу, що в тексті даної постанови зазначено, що вона прийнята у звязку з надходженням до відділу заяви від ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення виконавчого документу стягувачу, що не відповідає дійсності, оскільки із заявами про повернення виконавчого документу у звязку з добровільним погашенням заборгованості боржником банк звертався до відповідача двічі 28.01.2011 та 12.07.2012, в той же час дана постанова про повернення виконавчого документу винесена у звязку з набранням 22.05.2013 законної сили судовим рішенням у справі № 2а-5794/12/1070, яким суд зобовязав Районний відділ ДВС Білоцерківського МРУЮ винести постанову про повернення Публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк" виконавчого документу.
Однак цього ж дня державний виконавець Районного відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_4 прийняла дві інші постанови:
від 06.06.2013 ВП №38707854 про відкриття виконавчого провадження з приводу стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 9221,78 грн. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010 № б/н;
Запис про публічне обтяження на підставі постанови державного виконавця від 06.06.2013 ВП №38707854 внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, зі змісту якого вбачається, що накладено арешт на автомобіль MAZDA 3, 2008 року випуску, номер державної реєстрації АІ 4291 ВО, що належить ОСОБА_1
Не погоджуючись з цими рішеннями державного виконавця, позивач звернувся до суду та постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 в адміністративній справі № 810/4362/13-а (з урахуванням ухвали Київського окружного адміністративного суду від 14.02.2014 з приводу розяснення судового рішення), суд постановив скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_4 від 06.06.2013 ВП №38707854 про відкриття виконавчого провадження зі стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9221,78 грн.
При цьому суд в ухваленій постанові від 16.09.2013, констатував, що ОСОБА_1 сплатив борг у добровільному порядку, про що неодноразово було повідомлено відповідача представниками стягувача. З моменту відкриття виконавчого провадження відповідачем (РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ) не вчинялися будь-які дії примусового характеру, направлені на виконання напису від 11.05.2010 № 3244 у розумінні поняття "заходи примусового виконання", що визначене Законом України "Про виконавче провадження", тому останній не набув права на винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, так як виконавчий збір стягується від фактично стягненої суми або вартості майна боржника.
На виконання вказаних судових рішень та виконавчого листа № 810/4362/13-а, виданого 13.11.2013 Київським окружним адміністративним судом, 19 листопада 2013 року начальник РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 прийняв постанову від 19.11.2013 ВП № 38707854 про скасування процесуального документу, якою повторно скасував вже скасовану судом постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2013, видану державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_4
Суд зазначає, що жодних дій чи рішень з приводу скасування арешту та майно ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження ВП № 38707854 посадовими особами Районного відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського МРУЮ вчинено не було, про що свідчить повна копія всіх матеріалів ВП № 38707854.
В той же час 19.11.2013 державний виконавець РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_4 відкрила нове виконавче провадження ВП № 41292163, про що свідчить постанова від 19.11.2013 ВП № 41292163 про відкриття виконавчого провадження з приводу стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 9221,78 грн. на підставі виконавчого документа постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010 № б/н, виданої РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ.
У подальшому позивач звернувся до суду з позовом, в якому серед позовних вимог була й вимога про оскарження постанови державного виконавця від 06.06.2013 ВП №38707854 щодо накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1, у тому числі автомобіля MAZDA 3, 2008 року випуску, номер державної реєстрації АІ 4291 ВО, за яким Київським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі №810/4650/14.
В судовому засіданні 20.08.2014 під час розгляду Київським окружним адміністративним судом адміністративної справи №810/4650/14 позивачу стало відомо про те, що начальник РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 5 серпня 2014 року здійснив перевірку виконавчого провадження ВП № 41292163, за результатами якої прийняв постанову від 05.08.2014, згідно з якою:
скасував постанову державного виконавця від 06.06.2013 ВП №38707854 про накладення арешту на майно боржника (ОСОБА_1В.) та оголошення заборони на його відчуження;
постановив вилучити запис № 8 про публічне обтяження за № 13784386 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, вчиненого на підставі постанови державного виконавця від 06.06.2013 ВП №38707854 про арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Цією ж постановою начальник РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 наклав новий арешт на майно боржника (ОСОБА_1В.) та оголосив заборону на його відчуження в межах суми стягнення при виконанні постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010 б/н, а також зобовязав державного виконавця Карпенко Н.В. внести відомості щодо накладення арешту до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Судом встановлено, що державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_2 05.08.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми стягнення 9221,78 грн.
Як убачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 19.08.2014, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесено запис про визнання нечинним запису щодо публічного обтяження рухомого майна, що належить ОСОБА_1, на підставі постанови державного виконавця від 06.06.2013 ВП №19622633; підстава постанова про перевірку виконавчого провадження від 05.08.2014.
Водночас, 06.08.2014 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис № 14481567 про публічне обтяження у вигляді арешту рухомого майна, що належить ОСОБА_1, на підставі постанови державного виконавця РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 05.08.2014 ВП №41292163.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначаються положеннями Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження" (зі змінами та доповненнями).
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження", контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку встановленому цим законом.
Згідно ч. 2 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право боржника оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.
Відповідно до статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла станом на 04.06.2010) державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів.
В силу статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла станом на липень 2010) державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону. Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.
Судом встановлено, що державним виконавцем ані під час відкриття виконавчого провадження, ані під час строку, встановленого на добровільне виконання виконавчого документу не було встановлено, що станом на 04.06.2010 року сума боргу ОСОБА_1 перед банком складала 3000,00 грн.
Саме у звязку з наявністю несплаченого позивачем боргу у сумі 3000,00 грн. постановою державного виконавця РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 від 10.06.2010 ВП № 19622633 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 в межах суми боргу та заборонено здійснювати його відчуження, а постановою від 16.06.2010 державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 оголошено у розшук та затримано автомобіль Мазда 3, 2008 року випуску, номер державної реєстрації АІ 4291 ВО, що належить ОСОБА_1
Суд вважає, що вказані дії та рішення відповідача є неспіврозмірними та непропорційними тим наслідкам, на досягнення яких вони спрямовані.
Як вже встановлено судом у звязку з несплатою боржником суми боргу у розмірі 3000,00 грн. у строк, встановлений для добровільного виконання рішення, постановою від 18.06.2010 ВП №19622633 державний виконавець РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 постановила стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 9221,78 грн.
У постанові Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 в адміністративній справі № 810/4362/13-а суд констатував факт, що з моменту відкриття виконавчого провадження відповідачем (РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ) не вчинялися будь-які дії примусового характеру, направлені на виконання напису від 11.05.2010 № 3244 у розумінні поняття "заходи примусового виконання", що визначене Законом України "Про виконавче провадження", тому останній не набув права на винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору.
Суд зауважує, що вказане судове рішення відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалось, відтак обставини, які встановлені судом під час розгляду цієї справи, в тому числі мотиви і висновки, покладені судом в обґрунтування судового рішення, не повинні доказуватися під час розгляду справи.
При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що предметом розгляду справи №810/4362/13-а була постанова від 06.06.2013, винесена в рамках ВП №38707854 про відкриття виконавчого провадження. Скасовуючи вказану постанову суд у справі №810/4362/13-а надав оцінку виконавчому документу, який був покладений в основу оскаржуваної постанови. Таким виконавчим документом є постанова про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010 № б/н у сумі 9221,78 грн., яка винесена в рамках ВП 19622633, відокремлена відповідачем в окреме виконавче провадження - ВП №38707854 і стала підставою для відкриття ВП №38707854.
Суд зауважує, що постанова про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010 б/н у сумі 9221,78 грн., винесена в рамках ВП № 19622633, не була предметом оскарження у справі №810/4362/13-а, в той же час суд надав їй правову оцінку, зазначивши, що боржник - ОСОБА_1 сплатив борг у добровільному порядку. З моменту відкриття виконавчого провадження відповідачем (РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ) не вчинялися будь-які дії примусового характеру, направлені на виконання виконавчого напису нотаріуса від 11.05.2010 № 3244 у розумінні поняття "заходи примусового виконання", що визначене Законом України "Про виконавче провадження", тому останній не набув права на винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору від 18.06.2010, так як виконавчий збір стягується від фактично стягненої суми або вартості майна боржника.
Отже, суд у справі №810/4362/13-а констатував, що державна виконавча служба фактично не стягнула з боржника жодної суми, і дану обставину не спростував відповідач в ході судового розгляду, а боржник виконав свої зобовязання перед стягувачем добровільно поза межами виконавчого провадження, тому відповідач не мав правових підстав для стягнення виконавчого збору.
Саме вказані висновки суду у справі №810/4362/13-а щодо правової оцінки виконавчого документа, яким є постанова про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010 б/н у сумі 9221,78 грн., винесена в рамках ВП 19622633, відокремлена відповідачем в окреме виконавче провадження - ВП №38707854 та рішення суду у справі №810/4362/13-а про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2013, винесеної в рамках ВП №38707854, повинні були спонукати відповідача закінчити виконавче провадження №38707854, скасувати арешти, накладені в рамках такого виконавчого провадження, та вчинити всі інші дії, повязані з поновленням прав позивача, чого відповідачем зроблено не було.
Натомість судом встановлено, що після набрання законної сили 02.11.2013 судовим рішенням у справі №810/4362/13-а 19.11.2013 начальник РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 повторно скасував постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2013, видану державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_4, прийнявши про це відповідну постанову від 19.11.2013 у рамках ВП № 38707854 про скасування процесуального документу.
Суд зазначає, що єдиним правовим наслідком набрання законної сили судовим рішенням у справі №810/4362/13-а повинні бути дії державного виконавця по закінченню виконавчого провадження ВП №38707854, однак таких дій відповідачем не вчинено.
Суд зазначає, що наслідком скасування судом у справі №810/4362/13-а постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2013 ВП №38707854 мали стати й інші дії державного виконавця, зокрема по зняттю арешту, накладеного на майно боржника, скасуванню інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, а також проведенню інших дії, необхідних у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.
Судом встановлено, що станом на 02.11.2013, а саме дату набрання законної сили постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 в адміністративній справі № 810/4362/13-а таких дій відповідачем не вчинено.
Як вже встановлено судом заходи по зняттю арешту, накладеного на майно боржника, вчинені відповідачем в рамках нового виконавчого провадження ВП № 41292163, відкритого 19.11.2013 державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_4, з приводу стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 9221,78 грн. на підставі виконавчого документа постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010 № б/н, виданої РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ.
Таким чином фактично арешт з майна позивача знятий не був і тривав, допоки 5 серпня 2014 року начальник РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 не здійснив перевірку виконавчого провадження ВП № 41292163, за результатами якої прийняв постанову від 05.08.2014, згідно з якою скасував постанову державного виконавця від 06.06.2013 ВП №38707854 про накладення арешту на майно боржника (ОСОБА_1В.) та оголошення заборони на його відчуження та наклав новий арешт на майно боржника (ОСОБА_1В.) та оголосив заборону на його відчуження в межах суми стягнення при виконанні постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010 № б/н.
Таким чином, судом встановлено, що впродовж тривалого періоду часу посадові особи Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції систематично вчиняли протиправні дії та приймали рішення, спрямовані на обмеження прав ОСОБА_1 щодо вільного користування та розпорядження належного йому майна шляхом накладення арешту на це майно, а також чинили бездіяльність, що виявилась у невжитті заходів для припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання (оголошення у розшук та затримання автомобіля).
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог про визнання грубим порушенням начальником ДВС ОСОБА_3 та державним виконавцем Найдою Т.Ю. статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» надсилання документів у виконавчих провадженнях ВП №38707854, ВП №41292163, а саме постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту, судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Судом встановлено, що постанова від 06.06.2013 ВП №38707854 про відкриття виконавчого провадження направлена позивачу рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом від 06.06.2013 №4966 та була отримана боржником 10.07.2013, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення з матеріалів ВП №38707854, копія якого в повному обсязі долучена до справи. Даний факт підтверджує й позивач, зазначаючи, що це єдиний документ, який ним отримано від відповідача з усіх існуючих виконавчих проваджень.
В той же час доказів направлення та вручення позивачу постанови від 06.06.2013 ВП №38707854 про накладення арешту на все майно, що належить боржнику матеріали виконавчого провадження не містять, відповідачем в процесі розгляду справи суду не надано, в той час як факт отримання вказаної постанови позивач заперечує.
У свою чергу, наявний в матеріалах справи супровідний лист від 06.06.2013 № 4967 та запис в журналі реєстрації вихідної кореспонденції, на що посилається відповідач як доказ надіслання такої постанови позивачу, не приймається судом до уваги, оскільки такий лист не свідчить про сам факт передачі поштового відправлення до відділу поштового звязку. Приймаючи до уваги заперечення позивачем факту отримання кореспонденції, яка за твердженням відповідача направлялась простою кореспонденцією, відповідач позбавлений можливості довести суду факт надсилання боржнику постанови від 06.06.2013 ВП №38707854 про накладення арешту на все майно, що належить боржнику.
Не доведено відповідачем й факту направлення постанови державного виконавця РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_2 від 05.08.2014 ВП № 41292163 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми стягнення 9221,78 грн., тоді як супровідний лист до такої постанови, датований 05.08.2014 із вих.№3867 не свідчить саме про направлення поштового відправлення адресату з огляду на заперечення боржника в отриманні такого документу.
Відтак доводи відповідача про правомірність направлення позивачу постанов про арешт майна простою кореспонденцією не прийняті судом до уваги, адже надані супровідні листи до постанов не є належними та допустимими доказами, які свідчать про направлення документів поштою з огляду на наявність оспорювання позивачем факту їх отримання.
Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права.
Відповідно до ст. 8 ОСОБА_7 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_7 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_7 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_7 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_7 України гарантується.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії субєкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.
Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип належного урядування покладає на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Частина 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_7 та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Обставини розгляду справи та дослідження судом матеріалів декількох томів виконавчих проваджень № 19622633, № 38707854, №41292163 з приводу стягнення з позивача суми боргу 3000,00 грн., яку боржник сплатив самостійно поза межами виконавчого провадження, відсутність жодних претензій до боржника з боку стягувача, понад шість справ в судах різних інстанцій, понад пять років арешту майна позивача, який триває до сих пір, є свідченням неналежного виконання посадовими особами Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції своїх обовязків, що вимагає реагування та покарання осіб, які допустили порушення закону.
Відповідно до статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
З огляду на зазначені висновки суду щодо порушення відповідачем - Районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, а також його посадовими особами - начальником Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 та державним виконавцем Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4, вимог чинного законодавства Міністерством юстиції України мають бути вжиті необхідні заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли вищенаведеним порушенням.
При цьому суд зазначає, що вжиття необхідних заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вищенаведеним порушенням, саме Міністерством юстиції України обумовлено тим, що Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області та Головне управління юстиції у Київській області обізнані у питанні наявності спору між ОСОБА_1 та Районним відділом ДВС Білоцерківського МРУЮ, про що свідчать наявні в матеріалах справи відповіді цих органів на скарги позивача від 10.10.2014 №О-2545/2.2 та від 26.05.2011 №О-605-15 відповідно, однак жодних дій по врегулюванню спірного питання, яке триває вже понад пять років, вищевказаними органами не вжито.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 160, 165, 166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
1. Довести до відома Міністерства юстиції України про виявлені факти порушень законодавства Районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції для вжиття необхідних заходів щодо усунення причин та умов, що їм сприяли.
2. Про результати розгляду окремої ухвали та вжиті заходи повідомити суд у місячний термін з дня надходження окремої ухвали.
Окрема ухвала може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а в разі постановлення ухвали у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кушнова А.О.