Справа № 813/2237/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року Справа № 813/2237/15

14 год. 06 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Небесна М.В.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» про визнання протиправними дій Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» (далі позивач, ДТГО «Львівська залізниця», Залізниця) з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі відповідач, ГТУЮ у м. Києві), в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо накладення обтяження на все нерухоме майно позивача на суму 7346202,00 грн. у виконавчому провадженні № 44000838; зобовязати відповідача скасувати державну реєстрацію усіх обтяжень, які накладені відповідачем на нерухоме майно позивача у виконавчому провадженні ВП № 44000838.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії відповідача в частині накладення обтяження на майно Залізниці є протиправними з огляду на наступне. На виконання наказу Господарського суду м. Києва від 05.09.2012 року № 12/320 про стягнення з ТОВ «Науково-технічний центр «ЕСКО» на користь позивача 7346202,00 грн., відкрито виконавче провадження № 44000838 відповідно до постанови від 14.07.2015 року та, відповідно до постанови від 14.07.2015 року, арештовано майно боржника ТОВ «Науково-технічний центр «ЕСКО» та оголошено заборону його відчуження.

Так, позивачем зясовано, що відповідачем при внесенні відомостей до Державного реєстру речових прав на майно помилково накладено вказаний арешт на майно стягувача у виконавчому провадженні ДТГО «Львівська залізниця». Проте, на скаргу Залізниці № НЮ-215 від 12.03.2015 року щодо зняття неправомірно накладеного обтяження на все нерухоме майно, Міністерством юстиції України відмовлено та зазначено, що для зняття неправомірно накладеного обтяження на майно Залізниці, позивачу необхідно звернутися до суду. Станом на момент звернення до суду, відповідач порушення не усунув, обтяження накладене на все нерухоме майно позивача не зняв. З врахуванням того, що відповідач порушив, на переконання позивача, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 2, 3, 4, 17 Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції, оскільки безпідставно, без рішення суду, наклав обтяження на все нерухоме майно Залізниці у виконавчому провадженні ВП № 44000838, в якому позивач є стягувачем, а не боржником, слід скасувати.

В судовому засіданні 15.09.2015 року представник позивача позовні вимоги уточнив та просив визнати протиправними дії відповідача щодо накладення обтяження на все нерухоме майно позивача в сумі 7346202,00 грн. у виконавчому провадженні № 44000838

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві з врахуванням уточнення до позовних вимог, просив позов задовольнити.

Відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином /а.с.83/, заперечень проти позову на пропозицію суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

У судовому засіданні 15.09.2015 року, на яке відповідач явки уповноваженого представника не забезпечив, суд прийняв до уваги думку представника позивача щодо можливості почати судовий розгляд за даною явкою, а також зважив на встановлені законом строки розгляду справи, ухвалив на підставі ст. ст. 71, 128 Кодексу адміністративного судочинства України розглянути справу на підставі наявних у ній доказів без участі відповідача.

Суд заслухав пояснення представника позивача, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

ДТГО «Львівська залізниця зареєстроване як юридична особа 16.03.1992 року з присвоєнням коду /а.с.55-56/.

Відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 15.02.2012 року у справі № 12/320 позовні вимоги ДТГО «Львівська залізниця» задоволено повністю; стягнуто з ТОВ «Науково-технічний центр «ЕСКО» на користь ДТГО «Львівська залізниця» 7346202,00 грн. /а.с.57-60/.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2015 року ВП № 44000838 таке відкрито на виконання виконавчого наказу № 12/320 виданого 05.09.2012 року Господарським судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Науково-технічний центр «ЕСКО» (боржник) на користь ДТГО «Львівська залізниця» (стягувач) 7346202,00 грн. /а.с.11/.

Крім того, відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 14.07.2015 року ВП 44000838 постановлено накласти арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ «Науково-технічний центр «ЕСКО» у межах суми звернення стягнення 7346202,00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень станом на 05.12.2014 року зясовано, що особою майно/права якої обтяжуються (власник) зазначено Державне територіально-галузеве обєднання Львівська залізниця, обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві; підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; серія та номер: 44000838, виданий 14.07.2014 року /а.с.13/.

З врахування викладеного позивач звернувся до начальника відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 20.01.2015 року зі скаргою № НЮ-48 /а.с.19-20/, відповідно до якої вимагав невідкладно зняти арешт з нерухомого майна позивача; притягнути до відповідальності посадову особу, яка незаконно наклала арешт на нерухоме майно позивача; надіслати на адресу позивача постанову про задоволення чи відмову в задоволенні цієї скарги у строк, зазначений у Законі України «Про виконавче провадження».

13.02.2015 року відповідно до листа № 370/9 від 13.02.2015 року «Про надання відповіді» управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві зазначено, що в ході розгляду даного звернення зясовано, що Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві в ході розгляду заяви державного виконавця про реєстрацію обтяження помилково зазначено дох боржників, а саме: ТОВ «Науково-технічний центр «ЕСКО» і ДТГО «Львівська залізниця». На даний час Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві виправлено допущену помилку. Зазначено, що дії державного виконавця вчинені відповідно до вимог чинного законодавства України.

12.03.2015 року відповідно до листа № НЮ-215 Міністрові юстиції України позивач вимагав зобовязати посадових осіб Реєстраційної служби невідкладно внести зміни до запису Державного реєстру прав на нерухоме майно та зняти обтяження, яке незаконно накладено на все нерухоме майно ДГТО Львівська залізниця у ВП № 44000838; притягнути до дисциплінарної відповідальності державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби у м. Києві ОСОБА_2 та винних посадових осіб Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві /а.с.50-51/.

Згідно з листом від 10.04.2015 року № 8194-0-33-15/6 Міністерством юстиції України надано відповідь, що 21.01.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав № 18755669 та внесено зміни до запису спеціального розділу державного реєстру прав про обтяження прав на нерухоме майно та субєктів цих прав. Зазначено, що згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що запис про скасування державної реєстрації прав вноситься державним реєстратором до Державного реєстру прав на підставі рішення суду про скасування записів Державного реєстру прав у разі подання заінтересованою особою рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. У разі винесення судом відповідного рішення про скасування записів про державну реєстрацію обтяжень (навіть помилково сформованих) заінтересована особа може звернутись до органу державної реєстрації прав за місцем знаходження нерухомого майна з відповідним рішенням суду /а.с.38-39/.

Оскільки, на переконання позивача, відповідачем допущено порушення його прав, таке не усунуто, обтяження накладено на все нерухоме майно позивача, такий звернувся із позовом до суду про визнання протиправними дій відповідача.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 цього ж Закону України державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.1, 2 ст. 8 Закону України № 606-ХIV сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч. 2, 4 Закону України № 606-XIV).

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, що внаслідок помилки допущеної Реєстраційною службою Головного управління у м. Києві в частині зазначення ДТГО «Львівська залізниця» боржником, а не стягувачем згідно з постановою ВП № 44000838, накладено арешт на усе нерухоме майно позивача в сумі 7346202,00 грн.

Станом на 15.09.2015 року вказану помилку усунуто, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 18755669 від 21.05.2015 року /а.с.94/.

Згідно з таким рішенням встановлено необхідність змінити в записі про обтяження прав на нерухоме майно та субєкта (субєктів) цих прав за номером 6408237 до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно особу, майно/права якої обтяжуються (власник): Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця»; , на Особу, в інтересах якої встановлено обмеження: Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця»; та вирішено:внести зміни до запису про обтяження прав на нерухоме майно та субєкта (субєктів) цих прав за номером 6408237 до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З врахуванням викладеного, представник позивача уточнив позовні вимоги та просив визнати дії відповідача щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про особу, майно/права якої обтяжуються (власник): Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця»; ; -протиправними.

Представник позивача звернув увагу, що вказані безпідставні дії відповідача створили значні перешкоди позивачу в користуванні належним йому нерухомим майном.

Щодо вказаного суд зазначає наступне.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року (далі Закон №1952-IV).

За змістом ст. 2, 9 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Відповідно до ст. 15 цього ж Закону передбачено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує пяти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Державна реєстрація обтяжень прав на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у Державному реєстрі прав, іпотеки майнових прав на обєкт незавершеного будівництва проводиться у спеціальному розділі Державного реєстру прав. При державній реєстрації права власності на таке майно записи про обтяження переносяться до відповідної частини відкритого розділу Державного реєстру прав.

Датою і часом державної реєстрації прав та їх обтяжень вважається дата і час реєстрації відповідної заяви.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Статтею 19 Закону №1952-IV передбачені підстави для державної реєстрації прав та їх обмежень.

Так, згідно частини першої зазначеної статті державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Разом з цим ст. 26 Закону № 1952-IV визначено внесення записів до Державного реєстру прав, зокрема, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначено Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за №1429/20167 (далі Порядок).

Рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках (п. 1.3. Порядку).

У разі прийняття рішення державним реєстратором органу державної реєстрації прав один примірник рішення орган державної реєстрації прав видає або надсилає рекомендованим листом заінтересованій особі особисто або уповноваженій нею особі (далі - заявник), а другий державний реєстратор долучає до реєстраційної або облікової справи.

Відповідно до вимог пункту 2.6, 2.11 Порядку №3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав вносить зміни до записів, вносить записи про скасування державної реєстрації прав або скасовує записи Державного реєстру прав.

У разі проведення державної реєстрації виникнення обтяжень речових прав на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав відомості передбачені п. 25 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141,

Пунктом 29 цього ж положення визначено, що у випадках, передбачених законодавством, державний реєстратор вносить до записів Державного реєстру прав відомості про перенесення записів про нерухоме майно, про право власності та субєкта цього права, про інші речові права та субєкта цих прав, про обтяження прав на нерухоме майно та субєкта цих прав із розділів, які закриваються, або спеціального розділу Державного реєстру прав, інформаційних систем, у яких до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства здійснювалася державна реєстрація прав (далі - інформаційна система).

Слід зазначити, що у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 22.04.2015 року до спеціального розділу внесено відповідні виправлення, та у рядку: відомості про субєктів обтяження ДТГО «Львівська залізниця» визначено, як особу, в інтересах якої встановлено обтяження.

Суд бере до уваги покликання представника позивача, що внесення помилкових відомостей до вказаної графи Державного реєстру спричинило труднощі підприємству у користуванні належним йому нерухомим майном, а також те, що згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34663041 від 10.03.2015 року обтяження на все нерухоме майно залізниці не знято, незважаючи на вказані рішення державного реєстратора, листи Головного управління юстиції у м. Києві та міністерства юстиції України та проводились тривалий відрізок часу.

Проаналізувавши вказані законодавчі положення суд дійшов висновку, що відповідачем при внесенні відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не було додержано вказаних законодавчих положень, що мало наслідком порушення прав та інтересів ДТГО «Львівська залізниця».

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач довів обґрунтованість власної позиції щодо відсутності підстав для внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а отже - довів обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправними дій Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а тому позовні вимоги ДТГО «Львівська залізниця» слід задовольнити повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, сукупність встановлених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та задоволити їх, позаяк дії відповідача є такими, що не відповідають критеріям передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

До матеріалів адміністративної справи долучено квитанцію платіжні доручення № 3677 від 14.08.2015 року на суму 73,08 грн. та № 2043 від 14.05.2015 року на суму 73,08 грн., відповідно до яких позивачем сплачено судовий збір за подання позову до Львівського окружного адміністративного суду в сумі 146,16 грн., що з врахуванням вищевикладеного підлягає поверненню позивачу /а.с.86, 87/.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94,138, 158-163, 167 Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо накладення обтяження на все нерухоме майно Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» () на суму 7346202,00 грн. у ВП № 44000838.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного територіально-галузевого управління «Львівська залізниця» (м. Львів, вул. Гоголя 1, м. Львів, 79007; ) судовий збір у сумі 146 (сто сорок шість) грн. 16 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 21.09.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.