Справа № 2а-2584/09/1970
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/29588/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012

у справі № 2-а-2584/09/1970 (№88167/09/9104)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Козівської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області (Зборівське відділення)

про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про скасування рішення Козівської МДПІ Тернопільської області від 06.07.2009 № 000062308.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.10.2009 позов задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012 скасовано постанову першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

ФОП ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права: п. 12 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 6, 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Підставою для застосування до ФОП ОСОБА_2, який перебув на загальній системі оподаткування, за оспорюваним рішенням від 06.07.2009 № 000062308 відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій в сумі 511999,2 грн. слугували висновки перевірки, викладені в акті від 16.06.2009 № 48-23/НОМЕР_1, про порушення позивачем вимог п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону, яке полягало у здійсненні реалізації товарів в загальній сумі 255999,6 грн., що не відображені в обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів, які б підтверджували факт реалізації позивачем необлікованих товарів, а також з наявності у позивача первинних документів на товар, які з об'єктивних причин не могли бути надані посадовим особам податкового органу під час перевірки, проте надані суду.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що здійснення обліку таких товарів як нафта та нафтопродукти не підтверджено засобами доказування, визначеними Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.09.2008 за N 805/15496.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Пункт 12 частини першої ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зобов'язує суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Відповідно до ст. 20 вказаного Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів, проведення обліково-розрахункових операцій, який застосовується на підприємствах та організаціях України, які займаються нафтопродуктозабезпеченням, встановлений «Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.09.2008 за N 805/15496 (далі - Інструкція).

Згідно з п. 16.1 Інструкції матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою N 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Відповідно до п. 10.2.10 Інструкції на підставі товарно-транспортних накладних та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП.

У відповідності до п. 10.3.1.3 Інструкції облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

Суд першої інстанції встановлено, що первинні документи щодо походження нафти та нафтопродуктів позивачем були надані 16.06.2009 та 17.06.2009 посадовим особам Козівської МДПІ у зв'язку з проведенням виїзної планової документальної перевірки з 09.06.2009 по 22.06.2009, про що повідомлено ДПА в Тернопільській області (відмітка в акті перевірки від 16.06.2009 № 48-23/НОМЕР_1). За цих обставин на момент проведення перевірки 16.06.2009 позивач був позбавлений можливості надати податковим інспекторам документи, що підтверджують здійснення обліку товару.

Суд апеляційної інстанції не врахував вказані обставини та дійшов висновку, що відсутність первинних документів щодо походження товарів безпосередньо на місці здійснення їх реалізації підтверджує факт продажу необлікованих товарів.

Судом першої інстанції встановлено, що облік товарних запасів позивачем ведеться в Журналі обліку паливно-мастильних матеріалів, первинні документи щодо походження товару долучені до матеріалів справи, товар закодований в реєстраторі розрахункових операцій.

В матеріалах справі міститься копія Журналу обліку паливно-мастильних матеріалів, податкові та видаткові накладні на товар.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що надана позивачем світлокопія журналу обліку паливно-мастильних матеріалів відрізняється від форми такого документу, встановленої додатком 13 Інструкції. Утім, судом не конкретизовано в чому саме полягає така невідповідність. Суд апеляційної інстанції оцінив такий доказ окремо і не врахував інших наданих позивачем доказів у підтвердження обліку товарних запасів: первинних документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару: видаткових та податкових накладних.

З положень ст. 20 Закону № 265/95-ВР випливає, що для застосування до суб'єкта господарювання передбаченої цією нормою відповідальності має бути наявним факт реалізації не облікованих товарів, проте такого факту відповідачем в акті перевірки не зафіксовано, що правильно встановлено судом першої інстанції, однак залишено судом апеляційної інстанції поза увагою.

Зважаючи на викладене, діючи у межах перегляду справи судом касаційної інстанції, визначених у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції вважає за необхідне постанову суду апеляційної інстанції скасувати із залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012 скасувати та залишити в силі постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.10.2009.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України в порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун