Справа № 2а-1670/488/11
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2011-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2a-1670/488/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сич С.С.,

при секретарі Зайченко Н.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства "Глобинський елеватор хлібопродуктів" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області, третя особа - Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання утриматися від певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2011 року Відкрите акціонерне товариство "Глобинський елеватор хлібопродуктів" (далі - ВАТ "Глобинський елеватор хлібопродуктів", позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області (далі - Кременчуцька ОДПІ, відповідач) про визнання неправомірними дій Кременчуцької ОДПІ з видання першої податкової вимоги № 1/49 від 04.10.2010 року та другої податкової вимоги № 2/57 від 06.12.2010 року про сплату ВАТ "Глобинський елеватор хлібопродуктів" 191709 грн. 53 коп., зобов'язання Кременчуцької ОДПІ утриматись від вчинення дій, пов'язаних зі стягненням коштів та продажем інших активів ВАТ "Глобинський елеватор хлібопродуктів" за виданими першою та другою податковими вимогами.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на безпідставність та неправомірність прийняття спірних податкових вимог, оскільки у підприємства відсутній податковий борг.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2011 року до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області.

22.02.2011 року до суду від відповідача надійшли письмові заперечення, у яких він зазначав, що податкові вимоги виносились податковим органом на підставі п.п. 6.2.1, 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.200 року № 2181-ІІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2181) відповідно до подання Управління Державного казначейства України у Глобинському районі.

24.02.2011 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, у яких Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області просить відмовити у задоволенні позову, оскільки Управлінням Державного казначейства України у Глобинському районі винесено та направлено відповідачу подання про повернення наявної заборгованості позивача по бюджетній позичці в розмірі 77669 грн. 53 коп. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1003 від 11.09.1997 р. та в розмірі 114040 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 р. № 323.

25.03.2011 року представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просить також скасувати першу податкову вимогу № 1/49 від 04.10.2010 року та другу податкову вимогу № 2/57 від 06.12.2010 року про сплату ВАТ "Глобинський елеватор хлібопродуктів" 191709 грн. 53 коп.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з урахуванням наданої заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча у матеріалах справи наявні докази, що він належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що Відкрите акціонерне товариство "Глобинський елеватор хлібопродуктів", ідентифікаційний код 00955667, є юридичною особою та знаходиться на податковому обліку у Кременчуцькій об'єднаній державній податковій інспекції.

04.10.2010 року на підставі подання Управління Державного казначейства України у Глобинському районі № 134 та № 138 від 30.09.2010 року Кременчуцькою ОДПІ винесено першу податкову вимогу № 1/49 від 04.10.2010 року, якою повідомлено, що станом на 04.10.2010 року сума податкового боргу за узгодженим податковим зобов'язанням позивача становить 191709 грн. 53 коп., з яких:

- за бюджетною позичкою за держзамовленням (контрактом) 1996 року складає 114040 грн.;

- за бюджетною позичкою постанова КМУ від 11.09.1997 р. № 1003 складає 77669 грн. 53 коп.

06.12.2010 року на підставі подань Управління Державного казначейства України у Глобинському районі № 154 та № 158 від 30.11.2010 року Кременчуцькою ОДПІ винесено другу податкову вимогу № 2/57 від 06.12.2010 року, якою повідомлено, що станом на 06.12.2010 року сума податкового боргу за узгодженим податковим зобов'язанням позивача становить 191709 грн. 53 коп.

Надаючи оцінку оскаржуваним податковим вимогам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" від 27.04.2010 року № 2154-VI визначено, що у 2010 році органи державної податкової служби України є органами стягнення заборгованості суб'єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (кошти від повернення якої надходять за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801380, 2801400, 2801410, 2801440, 3511530, 3511550, 3511560, 3511630, 3511660), а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою, та з плати за надання гарантій та позик, отриманих за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії.

При цьому така заборгованість вважається податковим боргом і стягується відповідно до Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

П.п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181 встановлено, що податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Згідно п. 1.10 ст. 1 Закону № 2181 податковою вимогою є письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу.

Відповідно до п.п. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги.

Форма зазначеного подання затверджується Кабінетом Міністрів України.

Порядок надіслання органам державної податкової служби подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків та інформації про скасування або зміну суми нарахованого податкового зобов'язання за рішенням суду (господарського суду) від інших контролюючих органів, затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 24.10.2001 року № 1387 (далі Порядок № 1378) , визначає механізм надсилання контролюючим органом, який не є органом державної податкової служби (далі - контролюючий орган), подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків (далі - подання) та інформації про скасування або зміну суми нарахованого податкового зобов'язання за рішенням суду (господарського суду) до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на податковому обліку (далі - податковий орган).

Як зазначено вище, податкова вимога формується органом державної податкової служби після проведення контролюючим органом процедури узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків.

Здійснення узгодження зобовязання контролюючим або податковим органом та його несвоєчасна сплата є визначальною умовою поняття податкового боргу, який є предметом податкових вимог.

Стосовно здійснення процедури узгодження суми зобов'язання, визначеного спірними податковими вимогам, суд зазначає наступне.

Податковим зобовязанням є зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України (пункт 1.2. Закону України № 2181). Тобто, зобовязання сплатити відповідну суму коштів до бюджету є безумовним та виникає за прямою вказівкою щодо обовязку сплати, що міститься у відповідному законодавчому акті.

Третьою особою зазначено, що сумою заборгованості за бюджетним позичками, є кошти, отримані на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про задоволення державних потреб у сільськогосподарській продукції на 1996 рік" від 12.03.1996 року № 323 та постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.1997 року № 1003 "Про фінансову допомогу на проведення комплексу робіт в осінньо-зимовий період 1997/98 року".

Порядок надання і повернення бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року, затверджений наказом Міністерства фінансів України, Міністерства сільського господарства і продовольства України від 11 квітня 1996 р. N 72/113 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 4 червня 1996 р. за N 265/1290, розроблено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 року N 323 "Про задоволення державних потреб у сільськогосподарській продукції на 1996 рік" .

Порядок надання бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна і сортового насіння за державним замовленням 1997 року, затверджений наказом Міністерства сільського господарства і продовольства, Міністерства фінансів та Державної акціонерної компанії "Хліб України" від 4 березня 1997 р. N 70/54/18 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 6 червня 1997 р. за N 212/2016.

Постановами Кабінету Міністрів України № 124 від 04 лютого 1997 року та № 323 від 12 березня 1996 року встановлені обсяги закупівлі за державним замовленням сільськогосподарської продукції та продовольства, а також продовольчого зерна, елітного і сортового насіння на 1996 рік та обсяги закупівлі за державним замовленням продовольчого зерна, непродовольчого зерна для спиртової промисловості і сортового насіння зернових культур у 1997 році.

Забезпечення встановлених обсягів закупівлі зерна та іншої сільськогосподарської продукції було здійснено шляхом надання бюджетних позичок виконавцям державного замовлення (сільськогосподарським товаровиробники усіх форм власності), в порядку, передбаченому Наказом Міністерства фінансів України № 72/113 від 11 квітня 1996 року (далі Наказ № 72/113) та Наказу Міністерства фінансів України, Міністерства сільського господарства та продовольства України, Державної акціонерної компанії «Хліб України»№ 70/54/18 від 04 березня 1997 року (далі Наказ № 70/54/18).

Згідно умов зазначених вище нормативно-правових актів, бюджетні позички на закупівлю продовольчого зерна та іншої сільськгоспродукції мали надаватися у межах коштів, передбачених на цю мету, на умовах забезпечення повернення та встановлення відповідальності за цільове ефективне використання коштів. Відділеннями державного казначейства України укладалися договори із заготівельними підприємствами та товаровиробниками про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна за державним замовленням 1995, 1996 та 1997 років на всю суму належного господарству авансу з подальшим уточненням фактичного його розміру.

Для остаточних розрахунків за закуплену за державним замовленням продукцію у 1995, 1996 та 1997 роках, між відділеннями Державного казначейства в районах і заготівельними підприємствами укладалися договори про надання бюджетної позички. Перерахування коштів органами державного казначейства здійснювалося на підставі укладених договорів про надання бюджетних позичок та відбувалося через рахунки державного казначейства України. Зазначені договори мали визначати мету надання бюджетної позички, її суму, терміни повернення та санкції за порушення умов договору.

Таким чином, бюджетні позички на виконання Наказів № 72/113 та № 70/54/18, отримувалися на договірних засадах. Саме умовами укладених договорів передбачався порядок їх отримання та повернення.

Виникнення в субєкта господарювання обовязку щодо повернення коштів до бюджету, отриманих на умовах укладеного договору про надання бюджетної позички не є податковим зобовязанням на відміну від виникнення в субєкта господарювання безумовного обовязку перерахувати кошти до бюджету виключно на підставі закону.

Як зазначено вище, п.п. 6.2.1. п. 6.2. ст. 6 Закону № 2181 підставою для прийняття податковим органом податкової вимоги є отримання відповідного подання від контролюючого органу, що провів процедуру узгодження.

Згідно пункту 1.12 Закону № 2181, контролюючим є державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу. Вичерпний перелік контролюючих органів визначається статтею 2 цього Закону.

Статтею 2 Закону № 2181 до контролюючих віднесені наступні органи:1) митні органи стосовно акцизного збору та податку на додану вартість, ввізного та вивізного мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), які відповідно до законів справляються при ввезенні (пересиланні) товарів і предметів на митну територію України або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України; 2) органи Пенсійного фонду України стосовно збору на обов'язкове державне пенсійне страхування; 3) органи фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування - стосовно внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у межах компетенції цих органів, встановленої законом; 4) податкові органи стосовно податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів.

Таким чином, дана норма містить вичерпний перелік контролюючих органів, серед яких відсутні органи Державного казначейства України.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про здійснення Управлінням Державного казначейства у Глобинському районі узгодження суми боргу позивача.

Позивач заперечує факт отримання зазначених вище позичок.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суду не надано доказів щодо фактичного перерахування коштів товаровиробникам за укладеними договорами, копії яких наявні у матеріалах справи.

Надані третьою особою акти передачі-прийому заборгованості по бюджетній позичці, складені у 1996 році та містять відомості про прийом-передачу заборгованості у карбованцях (а.с. 47, 48, 49, 52, 55, 56, 57, 59, 62) та гривнях (а.с. 45, 46, 50, 51,53, 54, 60). Перерахунок суми позички у гривнях суду не надано, акт звірки розрахунків перед бюджетом по постанові № 1003 від 11.09.1997 р., підписаний начальником управління агропромислового розвитку Глобинської РДА та начальником управління Державного казначейства у Глобинському районі (а.с. 27) містить суперечливі відомості про суму заборгованості позивача. Зокрема, згідно даних управління агропромислового розвитку Глобинської РДА у позивача відсутня заборгованість за позичкою по постанові № 1003 від 11.09.1997 р., тоді як згідно даних управління Державного казначейства у Глобинському районі заборгованість наявна. Довідка про надання і повернення бюджетної позички за 1997 р. (а.с. 25) складена станом на 01.11.2003 року та містить суму заборгованості товаровиробників в розмірі 46,6 тис. грн., тоді як у податкових вимогах до позивача заявляється сума боргу по позичці 1997 р. в розмірі 77669, 53 грн.

Вищевикладене унеможливлює визначення суми заборгованості за бюджетною позичкою.

Неможливість визначення суми заборгованості за бюджетною позичкою - податковим зобовязанням та не проведення процедури узгодження зазначеної суми зобовязання, свідчить про відсутність визначених підпунктом 6.2.1. пункту 6.2. статті 6 Закону України № 2181 підстав для прийняття податкової вимоги.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позивачем позову в частині визнання протиправними та скасування першої податкової вимоги Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області від 04 жовтня 2010 року № 1/49 та другої податкової вимоги Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області від 06 грудня 2010 року № 2/57, якими Відкрите акціонерне товариство "Глобинський елеватор хлібопродуктів" повідомлено про податковий борг за узгодженими податковими зобов'язаннями в розмірі 191709 грн. 53 коп.

В задоволені позову в частині визнання протиправними дій відповідача при прийнятті спірних податкових вимог слід відмовити, оскільки такі дії не породжують для позивача будь- яких юридичних наслідків. Зазначені дії відобразилися у винесенні оскаржуваних податкових вимог, тому належним способом захисту є визнання протиправними та скасування податкових вимог.

Позовна вимога щодо зобов'язання утриматись від вчинення дій, пов'язаних зі стягненням коштів та продажем інших активів ВАТ "Глобинський елеватор хлібопродуктів" за виданими першою та другою податковими вимогами задоволенню не підлягають, оскільки дана вимога є передчасною. Судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання. Виходячи із змісту законодавства воно не може в майбутньому регулювати суспільні відносини.

Згідно частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Відкритого акціонерного товариства "Глобинський елеватор хлібопродуктів" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області, третя особа - Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання утриматися від певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати першу податкову вимогу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області від 04 жовтня 2010 року № 1/49 та другу податкову вимогу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області від 06 грудня 2010 року № 2/57, якими Відкрите акціонерне товариство "Глобинський елеватор хлібопродуктів" повідомлено про податковий борг за узгодженими податковими зобов'язаннями в розмірі 191709 грн. 53 коп. (сто дев'яносто одна тисяча сімсот дев'ять гривень п'ятдесят три копійки).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства "Глобинський елеватор хлібопродуктів" витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 30 березня 2011 року.

Суддя С.С. Сич