Справа № 2-а-990/1115/2010
Суддя: Орендовський В. А.
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-990/1115/2010
Провадження № без номера провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

Головуючого - судді Орендовського В.А.,

при секретарі Котляр Я.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління ДАІ при УМВС України в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ВЕ № 316428 від 24 листопада 2010 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністратив ного стягнення - як незаконну.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що24 листопада 2010 року він на а/д Київ-Одеса керував автомобілем НОМЕР_1, та був зупинений інспектором ДАІ, який повідомив йому, що він перевищив встановлене обмеження швидкості. Інспектор Первомайської роти ДПС при УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_3 24 листопада 2010 року склав протокол та виніс стосовно нього постанову серії ВЕ № 316428, з якої вбачається, що 24 листопада 2010 року він на а/д Київ-Одеса, 244 км., керував автомобілем НОМЕР_1, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості, рухався зі швидкістю 133 км/год, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. В постанові зазначено, що швидкість вимірювалась технічним приладом «Іскра № 18804».

Позивач зазначає, що діяв в межах Правил дорожнього руху і він одразу пояснив інспектору ДАІ, що рухався в межах дозволеної швидкості. Інспектором ДАІ не було враховано пояснення позивача, в яких він вину свою не визнав. Крім цього позивач пояснив інспектору ДАІ, що рухався з дозволеною швидкістю та не порушував ПДР, але інспектор показав йому прилад на якому було зафіксовано швидкість 133 км/год. На його пояснення, що в попутному напрямку разом з позивачем рухалися й інші автомобілі, котрі його обганяли та неможливо визначити котрого транспортного засобу зафіксовано швидкість, прилад, яким вимірювалася швидкість знаходився в руках у працівника ДАІ, а не працював в автоматичному режимі. Інспектор ДАІ на його пояснення не зважив та склав протокол і виніс постанову про адміністративне правопорушення, Свідки при складанні протоколу та винесенні постанови були відсутні. Крім того йому не надано було документів, підтверджуючих своєчасну перевірку та державну метрологічну атестацію вимірювального пристрою «Іскра». Права позивача передбачені ст. 268 КУпАП інспектором ДАІ не були розяснені.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на підстави, що викладені в позові, просив постанову по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_2 стягнення на підставі ст.122 ч.1 КУпАП скасувати, наполягаючи на тому, що він діяв в межах Правил дорожнього руху.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення «Укрпошти» про вручення йому повістки.

Відповідно до ч.4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд вважає можливим вирішити спір по суті за відсутністю представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, а саме: постанову інспектора Первомайської роти ДПС при УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_3, серії ВЕ № 316428 від 24 листопада 2010 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП, інші матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 71 КАС України, обов'язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтями 245-246 КпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Згідно вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, зазначені вимоги закону при оформленні адміністративних матеріалів та постанови про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_2 працівниками ДАІ були порушені.

Відповідно до п.12.6 Правил дорожнього руху поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год.

Фактично дійсні обставини даного порушення за участю ОСОБА_2 працівниками ДАІ залишились не встановленими за тих підстав, що в постанові не вказано на підставі якого саме порушення пункту ПДР позивач притягується до адміністративної відповідальності,при винесенні постанови не було враховано, що він рухався з дозволеною швидкістю, про що позивач прямо пояснив інспектору ДАІ та зазначив у протоколі, що не згідний з порушенням та діяв в межах Правил дорожнього руху. При складанні та винесенні постанови ОСОБА_2 не було надано достовірних доказів фіксації швидкості, що не дало можливості обєктивно оцінити обстановку, оскільки він рухався в потоці транспортних засобів, у звязку з чим необхідно навести докази, які свідчать про допущення зазначеного порушення ПДР України саме його транспортним засобом. Прилад яким вимірювалася швидкість передбачає вибір «типу цілі» - найближча або найшвидша, тобто не виключається можливість, що «найшвидшим» міг бути автомобіль, який рухався поряд з автомобілем ОСОБА_2, а найближчим автомобіль позивача. Більш того, позивачу не надано документів, підтверджуючих своєчасну перевірку та державну метрологічну атестацію вимірювального пристрою «Іскра». Також при складанні протоколу не були залучені свідки очевидці скоєного правопорушення.

Постанова від 24 листопада 2010 року не містить повного найменування органу чи посадової особи, який наклав адміністративне стягнення, а скорочений набір спеціального звання посадової особи не дає можливість визначити чи правомочна вказана особа накласти адміністративне стягнення.

Крім того всупереч вимогам ст.ст. 254, 256 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення та протокол про адміністративне правопорушення виконані нерозбірливо і під «копірку», що навіть неможливо досконало зрозуміти обставини правопорушення, що є порушенням допущеними працівниками ДАІ в оформленні постанови та протоколу.

Виходячи із норм, викладених в ст.71 КАС України, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, при чому він має спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Субєкт владних повноважень відповідач у справі зобовязаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані на користь відповідача чи позивача, разом з тим на запит суду відповідачем не були надані матеріали справ про адміністративні правопорушення, що позбавило суд можливості перевірити всі докази, на підставі яких інспектор Первомайської роти ДПС при УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_3 дійшов висновку про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а постановаінспектора Первомайської роти ДПС при УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_3, серії ВЕ № 316428 від 24 листопада 2010 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.158-163, 171-2 ч.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління ДАІ при УМВС України в Миколаївській про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову інспектора Первомайської роти ДПС при УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_3, серії ВЕ № 316428 від 24 листопада 2010 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. скасувати.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Новомиргородського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4