Справа № 2-а-112/09
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-112/09 Головуючий у 1-й інстанції: Цокол Л.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

"25" листопада 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі судового засідання Тарнаруцькій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва на постанову Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва про зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням надбавки до пенсії як дитині війни, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва (далі по тексту УПФУ) про зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням надбавки до пенсії, як дитині війни, за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2009 року позов задоволено частково: визнано відмову УПФУ в перерахунку ОСОБА_2 щомісячної держаної соціальної 30 % надбавки до пенсії як дитині війни, у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 22 травня 2008 року; зобовязано відповідача здійснити ОСОБА_2 перерахунок щомісячної держаної соціальної 30 % надбавки до пенсії як дитині війни, у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 22 травня 2008 року та виплатити заборгованість; у задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є «дитиною війни»в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни»і має право на пільги, передбачені цим Законом. Проте, на момент звернення позивача до суду, нарахування йому надбавки до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком не здійснено.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком необхідно обраховувати відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Згідно з п. п. 4 п. 2.1. Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що як на підставу для скасування судового рішення позивач посилається на протиправне встановлення часових меж та часткове задоволення позову з підстав пропуску строку звернення до суду. Колегією суддів дані доводи позивача відхиляються, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 99 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено річний строк для звернення до адміністративного суду, що повязане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановлено істини у конкретній адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до суду з позовом 06 лютого 2009 року, тобто поза межами річного строку звернення по відношенню до вимог за період з 01 січня 2006 року по 06 лютого 2008 року. Жодної поважної причини пропуску строку звернення до суду ним не було вказано. Доводи позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався лише з газети «Києве мій»від 30 жовтня 2008 року №24, судовою колегією відхиляються, оскільки Закони України та рішення Конституційного Суду України офіційно оприлюднювались в друкованих засобах масової інформації, що виходять на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

24 березня 2009 року, під час судового засідання, представник відповідача наполягав на застосуванні до позовних вимог ст. ст. 99, 100 КАС України.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог за період 01 січня 2006 року по 06 лютого 2008 року.

Як на підставу для скасування оскаржуваної постанови суду відповідач посилається на невірне тлумачення судом рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Колегією суддів дані доводи відповідача відхиляються, з наступних підстав.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та статтю 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2008 року. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, із 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у редакції цього Закону від 18 листопада 2004 року № 2195-IV, поновили свою дію з 22 травня 2008 року.

Отже, з цієї дати особи зі статусом дітей війни мають право на підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховані положення ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми видно, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Таким чином, колегія суддів вважає, що адміністративний суд не може розглядати вимоги щодо зобовязання субєкта владних повноважень вчиняти дії у майбутньому у звязку із вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій.

Отже, ОСОБА_2 у період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року ( в межах позовних вимог) належало здійснити виплати підвищення до пенсії, як дитині війни, передбачені статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції змінити.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 201, 205, 207 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2009 року змінити.

Абзац другий та третій резолютивної частини викласти у наступній редакції:

«Визнати відмову управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва в перерахунку ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної 30 % надбавки до пенсії, як дитині війни, у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року протиправною.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва здійснити ОСОБА_2 перерахунок щомісячної державної соціальної 30 % надбавки до пенсії, як дитині війни, у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням проведених виплат».

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України за правилами адміністративного судочинства.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2010 року.