Справа № 191/2041/15а(2а/191/39/15)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2015 рокусправа № 191/2041/15а(2а/191/39/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Синельникове та Синельниківському районі Дніпропетровської області на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Синельникове та Синельниківському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, призначити пенсію за вислугу років, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове та Синельниковському районі Дніпропетровської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в м. Синельникове та Синельниковському районі Дніпропетровської області про відмову в призначені пенсії за вислугу років ОСОБА_1;

- зобовязати УПФУ в м. Синельникове та Синельниковському районі Дніпропетровської області призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1.

Постановою Синельниковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії управління пенсійного фонду України в м. Синельниковому та Синельниківському районі щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Синельниковому та Синельниківському районі здійснити призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 73 грн. 08 коп.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати постанову Синельниковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.07.2015 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, а також не в повному обсязі досліджені всі обставини справи.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржувану постанову, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач з 16.11.1989 року проходив службу у Збройних Силах України, з 27.01.1992 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 25.09.2002 року по 08.04.2014 року працював в прокуратурі Дніпропетровської області, з 10.04.2014 року призначений до прокуратури Донецької області заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Наказом № 1283 к від 08.09.2014 року прокуратури Донецької області ОСОБА_1 на підставі повістки військкомату від 06.09.2014 року № 607/2014 та його рапорту був увільнений від виконання обов'язків заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян прокуратури Донецької області, призваного з 6 вересня 2014 року на військову службу за призовом на час мобілізації, на особливий період, із збереженням посади та середнього заробітку на період до одного року ( відповідно ст. 119 КЗпП України).

Витягом з протоколу засідання робочої комісії по розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсії УПФУ в м. Синельниковому та Синельниківському районі № 5 від 06.05.2015 року встановлено, що до управління 19.03.2015 року звернувся ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 із завою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року. Згідно наданих позивачем документів, стаж його роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років на дату звернення становить 25 років 1 місяць, а стаж роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури становить 11 років 11 місяців 11 днів. У звязку з цим УПФУ в м. Синельниковому та Синельниківському районі прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50- 1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Окрім того, 18.05.2015 року позивачеві видано посвідчення серії НОМЕР_1 безтермінове і дійсне на всій території України, що він має право на пільги, встановлені законодавством України, для ветеранів війни учасників бойових дій.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач на момент звернення до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років, мав вислугу років 25 років 1 місяц, в тому числі стаж роботи на посадах прокурора - більше 12 років, а тому відмова відповідача щодо призначення пенсії позивачу є протиправною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 119 КзпП України визначено, що працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу", Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" і Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Вдповідно п. в ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з'єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Згідно ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років.

Відповідно ч. 6 ст. 50- 1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Так, ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року під поняттям "прокурор" у статті 50-1 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку, період проходження позивачем військової служби зараховується до стажу його роботи на посаді прокурора, яка дає йому право на пенсію за вислугою років, оскільки, визначальною підставою у цьому випадку є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій, для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших соціальних виплат. Основними актами, на підставі яких здійснюється таке регулювання, зокрема є: Закон України "Про військовий обов'язок і військову службу" та Закон України "Про прокуратуру".

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про протиправність оскаржуваних дій та рішення відповідача, правильно встановив фактичні обставини та прийняв судове рішення, яке відповідає нормам матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, та з дотриманням норм процесуального права. Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Синельникове та Синельниківському районі Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року по справі № 191/2041/15а (2а/191/39/15)- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай