Справа № 11346/10/2070
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2010-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 грудня 2010 р. № 2-а- 11346/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Старосєльцевої О.В.

за участю:

секретаря судового засідання Чубукіної М.В.,

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом

Підприємства "Диканівська виправна колонія № 12"
до Управління пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова
про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство "Підприємство Диканівської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області (№12)" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова по зміні призначення платежу платника податків Підприємства Диканівської виправної колонії (№12), зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова усунути допущені порушення прав позивача шляхом зарахування грошових коштів, сплачених позивачем за призначенням платежу, які вказані в платіжних дорученнях з 2006 року, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова зробити перерахунок нарахованих пені та штрафних санкцій у зв'язку з зарахуванням грошових коштів не за призначенням платежу та надати його позивачу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив наступне.

Позивач був заснований Державним Департаментом виконання покарань і зареєстрований як юридична особа, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію. Позивач є правонаступником усіх прав і обов'язків "Підприємства Диканівської виправної колонії № 12 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області та з 16 03.1993 року за № 28 узятий на облік в органах державної податкової служби та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова як платник податків. На протязі всього строку позивач сплачував поточні зобов'язання, але з червня 2006 року у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем, недостатньою кількістю грошових коштів на сплату поточних зобов'язань сплачував поточні зобов'язання не в повному обсязі, що привело до винекнення боргу. Починаючи з 2006 року сплачує поточні платежі з податку на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в обсязі, який дозволяє фінансовий стан установи, вказуючи призначення платежу. Вважає, що лише платник має право визначати призначення власного платежу, а не Пенсійний фонд, який самостійно змінює призначення платежу та зараховує його за інші періоди заборгованості, тобто зараховує кошти не за призначенням. Дії відповідача не відповідають діючому законодавству та Конституції України, а також призвели до безпідставного нарахування пені та штрафних санкцій за періоди, за які було сплачено податкові зобов'язання. А також зазначив, що пропустив строк подачі адміністративного позову у звязку з халатним відношенням попереднього керівництва колонії до проблеми сплати страхових внесків. Тому просив поновити строк на звернення до суду та задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі з підстав наведених вище.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, в обґрунтування зазначила наступне.

Порядок обчислення і сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів передбачено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Інструкцією "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" та Інструкцією "Про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями, та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України". Вважає , що Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова не є податковим органом, Державні цільові фонди - це фонди, які створені відповідно до законів України і формуються за рахунок визначених законами України податків і зборів (обов'язкових платежів) юридичних осіб незалежно від форм власності та фізичних осіб. Факт того, що позивач перебуває на обліку в органах Державної податкової служби не може надавати йому будь-яких пільг стосовно процедури зарахування грошових коштів або змінювати порядок їх зарахування на інший ніж передбачено ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, зазначає наступне.

Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем визначеного процесуальним законом строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані, зокрема, ст.99 КАС України, відповідно до частини першої якої (в редакції до внесення змін Законом України Про судоустрій і статус суддів) було передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою вищеназваної статті було передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням п.33 п.п.3.7 п.3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України Про судоустрій і статус суддів частини друга ст.99 КАС України набула такої редакції: для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що відповідно до абз.1 ч.2 ст.5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Аналізуючи положення наведених норм права, суд доходить висновку, що до правовідносин з приводу звернення до адміністративного суду, які виникли до 30.07.2010р. і не припинились станом на зазначену дату, з 31.07.2010р. (дата набуття чинності Законом України Про судоустрій і статус суддів) мають застосовуватись приписи Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує дії відповідача з 2006 року, між тим до суду позивач звернувся 14 вересня 2010 року до суду, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала

Згідно ч. 1 ст. 102 вищеназваного Кодексу України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Позивач надав клопотання про поновлення процесуального строку. В зазначеному клопотанні та в судовому засідання пропуск строку звернення до суду представник позивач мотивував халатним відношенням попереднього керівництва колонії до проблеми сплати страхових внесків.

Суд дійшов висновку про те, що заява про поновлення строку для звернення до адміністративного суду є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню, підстави для поновлення процесуального строку для звернення до суду відсутні.

На підставі вищенаведеного, позовні вимоги Державного підприємства "Підприємство Диканівської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області (№12)" в частині визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова за період з 2006 року по липень 2009 року підлягають залишенню без розгляду на підставі ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується позовних вимог за період з серпня 2009 року по 14 вересня 2010 року, то суд зазначає наступне.

Державне підприємство "Підприємство Диканівської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області (№12) засноване Державним Департаментом виконання покарань і зареєстрований як юридична особа, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію.

Державне підприємство "Підприємство Диканівської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області (№12) є правонаступнпком усіх прав і обов'язків "Підприємства Диканівської виправної колонії № 12 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області.

Державне підприємство "Підприємство Диканівської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області (№12) взято на облік як платник внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському району міста Харкова. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV Державне підприємство "Підприємство Диканівської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області (№12) є страхувальником.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Порядок обчислення і сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів передбачено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058, Інструкцією "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. за № 64/8663 .

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з п. 11.11 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.03 № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за № 64/8663, платники щомісяця складають у двох примірниках розрахунки суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у якому зазначають самостійно обчислені суми страхових внесків.

Згідно з п.п. 6 ч.2 ст.17 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески до Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 вище зазначеного Закону страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітнім періодом для Підприємства "Диканівська виправна колонія № 12", відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування є календарний місяць.

Відповідно до п.2 частини 9 ст.106 вищеназваного Закону виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за не сплату (не перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі:

10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно;

20 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включно;

50 відсотків зазначених сум у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Із картки особового рахунку страхувальника позивача вбачається та підтверджено сторонами в ході судового розгляду справи, що позивач не сплачував в установлені строки та в повному обсязі страхові внески до Пенсійного фонду, у зв'язку з чим підприємство має заборгованість перед ПФУ.

Відповідно до п. 5 ст. 106 Закону України № 1058 за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Посилання позивача при обґрунтуванні своєї правової позицій на норми податкового законодавства суд не бере до уваги, оскільки спірні правовідносини урегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», преамбула якого зазначає, що «ОСОБА_3, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону».

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач здійснював зарахування грошових коштів у відповідності до порядку передбаченому ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, суд зазначає, що підприємству відповідно до п. 8.2 Інструкції направлялися вимоги про сплату боргу, які платником були узгоджені та жодна з вимог оскаржена не була.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірність позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки судом не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, то в задоволенні позовних вимог за період з серпня 2009 року по 14 вересня 2010 року з належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 160, 161, п. 4 ч. 2 ст. 162, ст.ст. 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Підприємства "Диканівська виправна колонія № 12" до Управління пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 2006 року по липень 2009 року - залишити без розгляду.

2. У задоволенні адміністративного позову Підприємства "Диканівська виправна колонія № 12" до Управління пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за період з серпня 2009 року по 14 вересня 2010 року - відмовити.

3.Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

4.У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 20.12.2010 року.

< Сума задоволення > < Текст >

Суддя Старосєльцева О.В.