Справа № 2а-17196/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/29608/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року

у справі № 2а-17196/11/2670

за позовом Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва

до Державного підприємства «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління»

про надання дозволу на реалізацію описаних активів платника податків, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року Державна податкова інспекція у Оболонському районі міста Києва (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління» (далі - відповідач) про надання дозволу на реалізацію описаних активів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Оболонському районі м. Києва, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У запереченні на касаційну скаргу ДП «Центральний НДІ навігації і управління», посилаючись на те, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог податковий орган посилався на те, що станом на день звернення до суду з вказаним позовом у ДП «Центральний НДІ навігації і управління» обліковувався податковий борг за такими платежами: податок на прибуток у розмірі 20160,40 грн. та пені з цього податку у розмірі 32,69 грн.; податок на додану вартість у розмірі 933912,18 грн. та пені з цього податку у розмірі 35362,17 грн.; зі сплати частини чистого прибутку підприємств державної форми власності у розмірі 4988,00 грн. та пені у розмірі 578,33 грн.; податок з власників транспортних засобів у розмірі 115,59 грн.; земельний податок у розмірі 16688,67 грн.; комунальний податок у розмірі 288,18 грн.; податок на доходи фізичних осіб у розмірі 1189960,18 грн., на підтвердження підстав виникнення який додав акти перевірок, на підставі який були прийняті податкові повідомлення-рішення про визначення підприємству податкових зобов'язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій, податкові декларації та податкові розрахунки, згідно яких підприємство самостійно задекларувало до сплати податкові зобов'язання з відповідних податків (арк. справи 23-76).

У зв'язку з несплатою відповідачем податкового боргу, податковим органом були сформовані та надіслані відповідачу перша № 1/8473 від 26 серпня 2008 року (на суму 26162,49 грн.) та друга № 2/10382 від 29 жовтня 2008 року (на суму 16,29 грн.) податкові вимоги, а також прийняте рішення № 2632/1 від 26 грудня 2008 року про стягнення коштів та продаж інших активів ДП «Центральний НДІ навігації і управління» в рахунок погашення його податкового боргу (арк. справи 11-13).

Також, податковим органом були складені акти опису активів, на які поширюється право податкової застави, а саме: від 22 січня 2009 року № 3/24-425 (на активи згідно переліку, загальна залишкова балансова вартість яких склала 313346,89 грн.), від 26 лютого 2010 року № 42 (на земельну ділянку, яка надано підприємству у тимчасове довгострокове користування), від 17 жовтня 2011 року № 27 (на активи згідно переліку, загальна залишкова балансова вартість яких склала 2411693,74 грн.) (арк. справи 14-16, 78).

Крім іншого, 26 лютого 2010 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна був внесений запис про поширення податкової застави на активи ДП «Центральний НДІ навігації і управління» згідно акту опису від 26 лютого 2010 року (арк. справи 18).

В свою чергу, ДП «Центральний НДІ навігації і управління» подало докази сплати часткової податкового боргу за платежами: податок на додану вартість у розмірі 885572,23 грн.; податок з власників транспортних засобів у розмірі 115,59 грн.; комунальний податок у розмірі 288,18 грн., податок на землю у розмірі 23591,22 грн.; податок на доходи фізичних осіб у розмірі 254628,75 грн. (арк. справи 95-114).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковий орган не надав належних та допустимих доказів того, що майно, внесене до описів майна та на реалізацію якого податковий орган просить надати дозвіл, належить ДП «Центральний НДІ навігації і управління». Також, суд апеляційної інстанції вказав, що загальна вартість майна підприємства, яке перебуває у податковій заставі, перевищує розмір податкового боргу, на наявність якого посилається податковий орган.

Однак, повністю погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не може, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час звернення до суду з вказаним позовом), податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Главою 9 «Погашення податкового боргу платників податків» Податкового кодексу України України (в редакції, чинній на час звернення до суду з вказаним позовом) визначено порядок самостійного погашення податкового боргу платником, а також особливості застосування заходів щодо стягнення такого боргу податковим органом, зокрема податкова застава, стягнення коштів, продаж майна, що перебуває у податковій заставі тощо.

Згідно з пунктом 95.1 саттті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час звернення до суду з вказаним позовом) орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час звернення до суду з вказаним позовом) визначено, що органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Положеннями пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час звернення до суду з вказаним позовом) визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення органу державної податкової служби підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою органу державної податкової служби. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом державної податкової служби.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, достатньою умовою для звернення до суду, за яких можливе надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, - є наявність у платника податкового боргу та відсутність на розрахункових рахунках такого платника грошових коштів, достатніх для погашення цього боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення податковим органом до суду з вказаним позовом ДП «Центральний НДІ навігації і управління» мало розрахункові рахунки у АТ «Райффайзен Банк Аваль», Філії Подільського відділення ВАТ «Ощадбанк», АТ «УкрСибБанк», Київській міській філії ПАТ «Промінвестбанк», що підтверджується довідкою (арк. справи 17).

Разом з цим, суди попередніх інстанцій не перевірили, чи вчиняв податковий орган дії щодо стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу з розрахункових рахунків платника, зокрема, не звертався до суду з відповідним позовом, про що також вказував відповідач у своїх запереченнях на позов (арк. справи 92-94).

Разом з цим, вказані обставини входять до предмету доказуванню та підлягають обов'язковому встановленню судом.

Принцип офіційного з'ясування обставин справи, закріплений у статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачає обов'язок адміністративного суду вжити передбачені законодавством заходи для встановлення обставин, що входять до предмету доказування у справі, у тому числі й виявити та витребувати докази з власної ініціативи.

Частиною 1 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким чином, оскільки висновки судів, покладені в основу прийняття рішень зі спору, зроблені за неповного встановлення обставин, що входять до предмету доказування у справі, то ухвалені у справі судові акти підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення відповідних недоліків.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняте обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна