Справа № 826/7935/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 вересня 2015 року № 826/7935/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства»
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
пропро визнання протиправними дій та визнання протиправною та скасувати постанови

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Комісія) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Комісія, позивач) про визнання протиправними дій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо винесення Постанови № 1193 від 02.04.2015 року про накладення штрафу. Також позивач просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо винесення Постанови № 1193 від 02.04.2015 року про накладення штрафу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що порушення зафіксовані в акті перевірки №21 від 27.03.2015 р., не відповідають дійсності, оскільки, відповідні розрахунки надавалися відповідачу щомісячно до 20-го числа місяця шляхом надсилання на електронну адресу а, а потім направлялись на адресу НКРЕКП. Зауважень щодо несвоєчасного надання документів з боку комісії не виникало, це підтверджується тим, що щомісяця такі розрахунки позивача виносились на засідання НКРЕКП та нормативи затверджувались відповідними постановами комісії. В ході аналізу даних наведених в таблиці 1 акту перевірки відхилення в розмірі 1 671,825 тис. грн. (І категорія споживачів «населення»), в розмірі 2 322,713 тис. грн. (II категорія споживачів «бюджетні установи»), в розмірі 500,701 тис. грн. (III категорія споживачів «інші споживачі») являється заборгованістю цих категорій споживачів накопиченою в період до набрання чинності Постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 р., саме за Договорами укладеними до початку опалювального періоду 2014 року. Оскільки, дані договори діють до повного виконання фінансових зобов'язань та, відповідно до умов даних договорів, зараховуються на поточний розрахунковий рахунок підприємства, то й зарахування заборгованості за даними договорами здійснюється правомірно на поточний рахунок підприємства.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, в задоволенні позовних вимог просить відмовити, обґрунтування заперечень співпадають з мотивацією висновків акта перевірки №21 від 27.03.2015 р.

10.07.2015 р. до служби діловодства суду від позивача надійшла телеграма, в якій позивач просив вирішити спір у справі за відсутності позивача у порядку письмового провадження.

В судовому засіданні 15.07.2015 року за погодженням представника відповідача, на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом було задоволено клопотання позивача та ухвалено про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

На виконання наказу НКРЕ від 20.02.2015 № 46 та посвідчення на перевірку від 20.02.2015 р. № 33 та від 24.03.2015 р. № 57, згідно зі статтею 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 09 лютого 2015 року № 85-р «Про надання дозволу на проведення перевірок Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» з 23.03.2015 р. по 27.03.2015 р. відповідачем було проведено позапланову перевірку дотримання позивачем Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10 серпня 2012 року № 276 (далі - Ліцензійні умови з виробництва), Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10 серпня 2012 року № 277 (далі - Ліцензійні умови з транспортування) та Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10 серпня 2012 року № 278 (далі - Ліцензійні умови з постачання), за період з 01.07.2014 р. по 28.02.2014 р.

За результатами перевірки було складено Акт № 21 від 27.03.2015 р. позапланової перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання, яким було встановлено порушення позивачем п. 3.1 Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання щодо дотримання вимог законодавства, яким регулюється діяльність у сфері природних монополій та теплопостачання, а саме ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та Порядку, в частині: зарахування коштів, що надходять за теплову енергію від усіх категорій споживачів виключно на поточні розрахунки із спеціальним режимом використання, що відкриваються в уповноваженому банку в порядку, визначеному чинним законодавством України; подання розрахунку нормативів до 20 числа місяця, що передує місяцю, в якому застосовуватимуться нормативи, до НКРЕКП за встановленими формами.

На підставі висновків акта перевірки № 21 від 27.03.2015 р. НКРЕКП було прийнято постанову №1193 від 02.04.2015 р. про накладення штрафу у розмірі 5 000,00 грн.

Комісія діє на підставі Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг затвердженим Указом Президента України від 10.09.2014 № 715/2014 (далі - Положення), відповідно до якого Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних, є державним колегіальним органом (п. 1 Положення)

Пунктом 9 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 (далі - Порядок) визначено, що нормативи подаються до 20 числа місяця, що передує місяцю, в якому застосовуватимуться нормативи, до Комісії за встановленими нею формами разом із завіреними підписом керівника або іншої уповноваженої особи відповідної організації, скріпленим печаткою, довідками за кожною категорією споживачів за 12 місяців (з розбивкою за місяцями), що передують місяцю, попередньому до місяця, в якому застосовуватимуться нормативи.

Натомість, Порядком не передбачено надання розрахунків нормативів в електронному вигляді.

При цьому, Актом позапланової перевірки від 27.03.2015 р. №21 зафіксовано, що нормативи на грудень 2014 року надані позивачем листом від 25.11.2014 р . № 01.01/2080, на лютий 2015 року листом від 28.01.2015 р. № 01.01/136а.

Таким чином, позивачем порушено вимоги п. 3.1 Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування та Ліцензійних умов з постачання щодо дотримання вимог законодавства, а Порядку, в частині подання розрахунку нормативів до 20 числа місяця, що передує місяцю, в якому застосовуватимуться нормативи, до НКРЕКП за встановленими формами.

Посилаючись на протиправність оскаржуваної постанови позивач зазначає, що правомірно зараховує заборгованість за договорами укладеними до початку опалювального періоду 2014 року на поточний розрахунковий рахунок.

Однак, механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу визначається статтею 191 Закону України «Про теплопостачання» та Порядком.

Пунктом 7 Порядку визначено, що усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

Крім того, частиною другою пункту 1 Порядку передбачено, що дія Порядку не поширюється на розрахунки, що здійснюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та інших нормативно-правових актів щодо погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію.

Враховуючи вищенаведене, позивач зобов'язаний з серпня 2014 року зараховувати кошти, що надходять за теплову енергію від усіх категорій споживачів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, що відкриваються в уповноваженому банку в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Отже, твердження позивача, що положення Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, в частині перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, прямо суперечать вимогам матеріального права.

Щодо, посилання позивача на те, що до початку перевірки за результатами, якої позивачу донараховано штраф, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2015 р. у справі № 826/19691/14 визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України від 18.06.2015 р. № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу», посилання на яку міститься в акті перевірки, що на думку позивача є підставою для задоволення позову, суд відзначає наступне.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015 р. задоволено апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2015 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, на дату прийняття оскаржуваної постанови відповідача, Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217 був чинним та обов'язковим для виконання, в тому числі і позивачем.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем не спростовують висновків щодо правомірності прийняття відповідачем постанови №1193 від 02.04.2015 р., позивачем не доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що постанову №1193 від 02.04.2015 р. прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо, позовних вимог в частині визнання протиправними дії щодо прийняття постанови №1193 від 02.04.2015 р. про накладення штрафу, суд відзначає, що приймаючи вказану постанову відповідач діяв у межах та спосіб визначений законом, отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені податковим органом, спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» відмовити.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» () решту суми судового збору у розмірі 1 571,22 грн. до Державного бюджету України.

3. Стягнення решти суми судового збору доручити ДПІ у м. Славутичі.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук