Справа № 10088/09/1570
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2010-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2010 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого – судді Завальнюка І.В.,

при секретарі – Катеренчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства «Сентінел» до Роздільнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Одеській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення,

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити, пояснивши, що кредиторська заборгованість позивача, що виникла перед підприємствами, які визнані банкрутами, є безповоротною фінансовою допомогою та повинна бути включена до складу валового доходу. Таким чином, у зв’язку з відсутністю факту розрахунків за поставлений товар, обліку в регістрі бухгалтерського обліку заборгованості перед підприємствами-кредиторами, та з огляду на відсутність кредиторів через припинення їх державної реєстрації (у зв’язку з визнанням їх банкрутами) з підстав, які виключають пред’явлення вимог до його дебіторів (ПВКП «Сентінел»), витрати позивача у зв’язку з придбанням товару не можуть вважатися реальними, а наявна кредиторська заборгованість перед вищезазначеними підприємствами такою, що може бути сплачена. Зважаючи на правомірність прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов необґрунтованим та не підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що на підставі направлення від 27.04.2009 року №214/23, виданого Роздільнянською МДПІ, згідно п.1 ст.11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб’єктів господарювання співробітниками податкової інспекції проведена планова виїзна перевірка ПВКП «Сентінел» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2007 року по 31.11.2008 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007 року по 31.11.2008 року, за результатами якої складений акт від 11.06.2009 року №1040-110/23-00/25041508.

Відповідно до п. 3 ст. 205 ГК України господарське зобов’язання припиняється неможливістю виконання у разі ліквідації суб'єкта господарювання, якщо не допускається правонаступництво за цим зобов'язанням.

Згідно ст. 256, 263 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

Відповідно до п.п.1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» безповоротна фінансова допомога – це сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після її списання, якщо така безнадійна заборгованість була попередньо включена до складу валових витрат кредитора; сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, наданих платнику податку без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Вищевказані підприємства не звертались до суду щодо стягнення заборгованості та, в зв’язку з їх ліквідацією, вони не можуть звернутись до суду з вимогою про повернення зазначеної заборгованості. Відтак, термін позовної давності скінчився в день припинення вказаних юридичних осіб та суми кредиторської заборгованості є безповоротною фінансовою допомогою і відповідно до законодавства включаються до складу валового доходу як дохід, отриманий з інших джерел і оподатковується у загальновстановленому порядку.

Суд критично оцінює доводи представника позивача щодо відсутності ПФ «Експрес» та ПП «Арена» в Єдиному державному реєстрі, як на підставу для не включення кредиторської заборгованості по зазначеним підприємствам до валового доходу, через те, що останні не значаться в Єдиному державному реєстрі. Взаємовідносини позивача, а отже і їх існування, з вищевказаними підприємствами підтверджуються самою наявністю кредиторської заборгованості (що є безперечним доказом наявності господарських відносин позивача з цими підприємствами), яка рахується по К-ту рахунку 631. Крім цього, зазначені обставини підтверджуються листами ПВКП «Сентінел» від 11.06.2009 року б/н та від 22.05.2009 року б/н, в яких позивач вказував терміни виникнення заборгованості по вищезазначеним підприємствам, чим фактично підтвердив наявність господарських взаємовідносин. При цьому, суд враховує, що до моменту ліквідації ПФ «Експресс» знаходилась на обліку в ДПІ у Малиновському районі м. Одеси, а ПП «Арена» знаходиться на обліку в ДПІ у Приморському районі м. Одеси у стані ліквідаційної процедури.

Згідно ч.2 Розділу VIII «Прикінцеві положення» державний реєстратор протягом 2004 - 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов'язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. Абзацом 6 статті 1 вказаного Закону реєстраційна картка визначена як документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру. Відсутність зазначених підприємств в Єдиному державному реєстрі може бути наслідком не проведення ними обміну свідоцтв старого зразка на новий та надання до державного реєстратора реєстраційної картки.

Таким чином, відсутність вказаних підприємств в Єдиному державному реєстрі не спростовує факту існування самих підприємств, тим більш, що позивачем не спростований факт наявності господарських правовідносин з цими підприємствами, з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача, з посиланням на ст.ст. 32, 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», щодо визнання безповоротною фінансовою допомогою кредиторську заборгованість підприємств, що визнані банкрутами: ПП «САФ», ПП ВО «Одеспромбуд», ПП «Філгуд», ПП «Каспромторг» з мотивів відсутності ліквідаційних балансів зазначених підприємств, у зв’язку з наступним. Вимоги ст.ст. 32, 52 вищевказаного Закону розповсюджуються на дебіторську заборгованість та стосуються кредиторів підприємства – позивача, які є банкрутами. ПВКП «Сентінел» по відношенню до ПП «САФ», ПП ВО «Одеспромбуд», ПП «Філгуд», ПП «Каспромторг» є дебітором, а не кредитором, здійснює господарську діяльність та не являється банкрутом, натомість являється боржником перед зазначеними підприємствами. У зв’язку із цим твердження представника позивача про обов’язкову наявність ліквідаційного балансу задля віднесення кредиторської заборгованості до валового доходу ґрунтується на хибному тлумаченні законодавства та є безпідставним.

Перевіркою встановлено, що в 4 кварталі 2008 року позивачем не нараховано та не віднесено до складу валового доходу умовно нараховані відсотки в сумі 6108,19 гривень за отриману від ПП «Бокоп» фінансову допомогу. Поворотна фінансова допомога отримана позивачем від ПП «Бокоп» згідно договору від 03.09.2007 року №2/7 в сумі 307500,00 гривень. Оскільки станом на 01.10.2008 року по рахунку 68 «Інші кредитори» рахується кредиторська заборгованість по поворотній фінансовій допомозі в сумі 202500,00 гривень, яка не погашена, ПВКП «Сентінел» занижено суму валових доходів на 6108,00 гривень.

Відповідно до п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход включає суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України «Про списання вартості несплачених обсягів природного газу»; сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону.

Відповідно до п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно). Вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається. Вартість запасів оплачених, але не відвантажених (не знятих з обліку) платником податку - продавцем, до убутку запасів не включається. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді

Відповідно до п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) – це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

У зв’язку із тим, що позивачем не здійснено компенсацію вартості товарів, які він отримав, підстав для віднесення цих товарів до валових витрат немає, оскільки останні в силу положень п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовими витратами не являються. Кредиторська заборгованість в сумі 474300,00 гривень підлягає списанню, що відображається проводками Д-т рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядчиками» К-т рахунку 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості», та включенню до валового доходу у відповідні звітні періоди з урахуванням сум податку на додану вартість.

Суд критично оцінює доводи представника позивача щодо протиправності висновку про завищення валових витрат, зокрема невідповідності п.п.5.2.1 п.5 ст.5 та п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки вони ґрунтуються на хибному тлумаченні законодавства та є безпідставними. Дійсно, цей Закон не передбачає коригування валових витрат, проте позивачем проігноровані положення п.5.1 ст.5 вищевказаного Закону, відповідно до якого валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) – це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Позивач не проводив здійснення компенсації вартості товарів, які отримав фактично безоплатно, а тому і не вправі був відносити їх вартість до валових витрат, оскільки їх вартість не відповідає визначенню валових витрат, наведених в п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 09.03.2004 року у справі №31/83а за позовом Приватного підприємства шахта «Південна» в/о «Дзержинськвугілля» м. Дзержинськ до Державної податкової інспекції у м. Дзержинську про визнання недійсним рішення.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим — ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,69,71,86,159-162 КАС України, суд

В задоволенні вимог Приватного виробничо-комерційного підприємства «Сентінел» до Роздільнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Одеській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня складання постанови у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано «20» квітня 2010 року.

Суддя ____________________ І.В. Завальнюк

20 квітня 2010 року