Справа № 826/3143/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2015 року № 826/3143/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів: Літвінової А.В., Кротюка О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до про Державної міграційної служби України визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення (доручення) Державної міграційної служби України від 12.05.2014 № 8-2637/1-14 щодо заборони в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном на 5 років.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.12.2014 прибув рейсом № 6843 «Санкт-Петербург - Київ» до Міжнародного аеропорту Бориспіль, проте під час проходження прикордонного контролю його було затримано працівниками Прикордонної служби та повідомлено, що існує доручення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну, тому, як наслідок, було прийнято Рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в'їзд в Україну від 29.12.2014. В подальшому, 04.02.2015, з відповіді на адвокатський запит № 01/02/15-ЯВ до Адміністрації Державної прикордонної служби України, від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби дізнався про наявність доручення Державної міграційної служби України від 12.05.2014 № 8-2637/1-14 щодо заборони в'їзду в Україну ОСОБА_1. Вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та незаконним, що і зумовило його звернення з даним позовом до суду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник Державної міграційної служби України у судовому засіданні проти позову заперечував, вказавши, що доручення ДМС України від 12.05.2014 № 8-2637/1-14 про заборону в'їзду було прийнято на підставі Рішення ДМС України про заборону в'їзду в Україну від 08.05.2014 строком на 5 років та згідно ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Оскільки, згідно даних Укрбюро Інтерполу позивач значиться як "злодій в законі" та лідер організованого злочинного угрупування, яке діяло на території Російської Федерації (місто Москва та місто Ростов-на-Дону), члени якого здійснювали озброєні розбійні напади, вимагання, грабежі, крадіжки та шахрайства. Разом з тим, зазначив, що за наявною інформацією ОСОБА_1 має намір приїхати на територію України, чим може суттєво вплинути на криміногенну ситуацію у державі.

У судовому засіданні суд заслухав головного оперуповноваженого інспектора Департаменту карного розшуку Міністерства внутрішніх справ Селецького О.В., як спеціаліста, який у судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_1 оголошувався у розшук, дані Інтерполу є актуальними на момент розгляду справи, інформація щодо наявності вироку суду щодо позивача не перевірялась.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, Державною міграційною службою України прийнято рішення від 05.11.2014 про забору в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на 5 років.

Вказане рішення вмотивовано тим, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно даних Укрбюро Інтерполу значиться за базою даних як "злодій в законі" та лідер організованого злочинного угрупування, яке діяло на території Російської Федерації (м. Москва та м. Ростов-на-Дону), члени якого здійснювали озброєні розбійні напади, вимагання, грабежі, крадіжки та шахрайства; з 2006 року знаходився в міжнародному розшуку за скоєння злочинів, передбачених ст.ст. 119, 158, 162 КК РФ (погроза вбивством, нанесення тяжких тілесних пошкоджень, розбій та крадіжка); зарекомендував себе як стійкий прибічник злодійських традицій. Перебування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України може призвести до порушень громадського порядку та охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Позивач посилався на те, що обставини, що стали підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення є необґрунтованими та помилковими, а рішення прийнято з грубим порушенням норм чинного законодавства України.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (надалі - Положення) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п.2 Положення ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

У преамбулі Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року №3773-VI (надалі - Закон України №3773-VI) вказано, що цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України №3773-УІ в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Згідно ч.3 ст.13 Закону України №3773-УІ рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначено Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом МВС України від 17.12.2013 року №1235 (надалі - Інструкція).

Відповідно до п.3 Інструкції рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно із п.п. "б" п.4 Інструкції рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за ініціативою підрозділів кримінальної міліції - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Судом встановлено, що на адресу відповідача надійшов лист за підписом заступника начальника Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України (далі - ГУБОЗ МВС України) №9/31-4324 від 24.04.2014, вхідний №19380/0-14 від 24.04.2014, та Рапорт від 24.04.2014 №9/31-4315 з метою заборони в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який відноситься до категорії осіб «злодій в законі» та може впливати на криміногенну ситуацію в Україні.

Відповідно до Рапорту начальника відділу ГУБОЗ МВС України від 24.04.2014 №9/31-4315, копія якого наявна в матеріалах справи, ГУБОЗ МВС України володіє інформацією про можливі візити до України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який за інформацією МВС Російської Федерації являється злочинним авторитетом, відноситься до категорії осіб - «злодій в законі», відомий у кримінальному світі на прізвисько «Нодар Руставський».

Згідно даних Укрбюро Інтерполу Нодарі Жоржикович значиться як «злодій в законі» та лідер організованого злочинного угрупування, яке діяло на території Російської Федерації (м. Москва та м. Ростов-на-Дону), члени якого здійснювали озброєні розбійні напади, вимагання, грабежі, крадіжки та шахрайства.

З 2006 року ОСОБА_1 знаходився в міжнародному розшуку за скоєння злочинів передбачених ст.ст. 119, 158, 162 КК РФ (погроза вбивством, нанесення тяжких тілесних пошкоджень, розбій та крадіжка).

У 2008 році ОСОБА_1 затримувався правоохоронними органами в Греції та у 2012 році щодо нього була здійснена екстрадиція до Російської Федерації, однак за рішенням Ленінського районного суду м. Ростова-на-Дону в червні 2012 року був звільнений з-під арешту під заставу 1 млн. рублів.

Позивач зарекомендував себе як стійкий прибічник злодійських традицій. Обирався «третейським суддею» при вирішенні спорів між організованими злочинними угрупованнями під час вирішення кримінальних конфліктів.

ОСОБА_1 має широке коло зв'язків у кримінальному світі серед «злодіїв у законі», приймає активну участь у злодійських сходках, користується авторитетом у кримінальному середовищі, підтримує та поширює злодійський рух.

За наявною інформацією позивач має намір приїхати на територію України, чим може суттєво вплинути на криміногенну ситуацію в державі.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 може впливати на криміногенну ситуацію в Україні, його перебування на території України може привести до порушення громадського порядку та охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, ГУБОЗ МВС України звернувся до ДМС України для вирішення питання щодо заборони в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на 5 років.

Крім того, листом Робочого апарату Укрбюро Інтерполу №ІР/1504/09/С84/10187/FF10/А7/1 від 03.07.2015, адресованому начальникові Департаменту карного розшуку МВС України, повідомлено про те, що Генеральним секретаріатом Інтерполу стосовно ОСОБА_1 за ініціативою Національного центрального бюро Інтерполу в Грузії видано зелене повідомлення з метою попередження країн-членів Інтерполу про злочинну діяльність зазначеної особи та можливу загрозу громадській безпеці.

Відповідно до наявної інформації ОСОБА_1 відноситься до категорії т.з. «злодіїв в законі», займається створенням кримінальних угрупувань, які здійснюють тяжкі злочини переважно на території Російської Федерації, З 2008 по 2011 роки перебував в розшуку правоохоронними органами Російської Федерації.

Вищезазначене, на думку колегії суддів, є достатніми підставами для заборони позивачу в'їзду на територію України.

Пунктом 5 Інструкції визначено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в'їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС України або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім'я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в'їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в'їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов'язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Судом встановлено, що звернення ГУ МВС України від 24.04.2014 оформлено відповідно до п. 5 вказаної Інструкції.

Згідно п.6 Інструкції Рішення про заборону в'їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в'їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Судом встановлено, що рішення ДМС України про заборону в'їзду в Україну позивачу оформлено за формою наведеною у додатку до Інструкції.

Щодо доводів представника позивача, що позивачем не допущено порушень законодавства України, суд зазначає, що підставою для прийняття оскарженого рішення слугували дані отримані під час здійснення оперативно-розшукової діяльності, викладені, зокрема, в листі Робочого апарату Укрбюро Інтерполу №ІР/1504/09/С84/10187/FF10/А7/1 від 03.07.2015 щодо діяльності ОСОБА_1, яка полягає у створенні кримінальних угрупувань, які здійснюють тяжкі злочини переважно на території Російської Федерації, що, на думку колегії суддів, є достатньою підставою для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну.

Крім того, суд зазначає, що представником позивача, не надано доказів на спростування викладеного в листі Робочого апарату Укрбюро Інтерполу №ІР/1504/09/С84/10187/FF10/А7/1 від 03.07.2015, Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України №9/31-4324 від 24.04.2014 та рапорті за вказану дату.

Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 в серпні та листопаді 2014 року приїзджав до України свого підтвердження не знайшли, оскільки, на запит суду від 09.04.2015, від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшов витяг з наявною у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» інформацією щодо перетинання державного кордону ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 2013 по 2015 рік, з якого убачається, що позивач останній раз в'їзджав на територію Укарїни в пункті пропуску «Успенка» 06.04.2014, інша інформація відсутня.

Згідно п.8 Інструкції ДМС України або її територіальний орган, який готував рішення про заборону в'їзду в Україну особі, у триденний строк надсилає засвідчену копію такого рішення разом з дорученням щодо заборони в'їзду в Україну особі до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України, оформленого відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року N 280 "Про затвердження Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України".

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищезазначеної Інструкції доручення про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачем надіслано до Адміністрації Державної прикордонної служби України 12.05.2014 (вих. номер 8-2637/1-14).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, оскаржуване доручення прийнято уповноваженою особою за наявності підстав визначених ст. 13 Закону України №3773-УІ, відповідно до норм згадуваного Закону та Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя А.С. Мазур

Судді А.В. Літвінова

О.В. Кротюк