Справа № К/9991/36801/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Київ К/9991/36801/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М.,

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Севастопольського об`єднаного міського військового комісаріату, Військового комісаріату Автономної Республіки Крим, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі, Фінансово-економічного управління Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання дій та бездіяльності неправомірними, спонукання до виконання певних дій, за касаційною скаргою Фінансово-економічного управління Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України на постанову Ленінського районного суду міста Севастополя від 10 грудня 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, у якому просила: визнати дії відповідачів неправомірними; зобов`язати Севастопольський об`єднаний міський військовий комісаріат підготувати документи і направити її особову справу до Військового комісаріату Автономної Республіки Крим для призначення пенсії в установленому порядку; зобов`язати Військовий комісаріат Автономної Республіки Крим прийняти у неї заяву про призначення пенсії, оформити подання про її призначення і направити таке до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі в установленому порядку та у визначені строки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі призначити їй пенсію з 13 серпня 2008 року на підставі пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ).
Ухвалою Ленінського районного суду міста Севастополя від 9 лютого 2010 року до участі у справі залучено Фінансово-економічне управління Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України в якості співвідповідача.
Постановою Ленінського районного суду міста Севастополя від 10 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року, позов задоволено частково. Зобов`язано Фінансово-економічне управління Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України скласти основний розрахунок вислуги років з зарахуванням у загальний страховий стаж періоду проживання ОСОБА_1 як дружини особи офіцерського складу, де відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, пункту «з» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) та пунктів 2.11, 2.15 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністра оборони України від 19 серпня 2008 року № 407. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі Фінансово-економічне управління Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Ленінського районного суду міста Севастополя від 10 грудня 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року і відмовити у задоволенні позову .
Позивач ОСОБА_1 подала письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судами попередніх інстанцій, що мічман ОСОБА_1 звільнена з військової служби у відставку (за віком) та виключена зі списків особового складу наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 14 липня 2008 року № 132.
Згідно з розрахунком вислуги років військовослужбовця з урахуванням трудового стажу, складеним 18 червня 2008 року Відділом управління особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби їй виповнилося 50 років, страховий стаж склав 31 рік 9 місяців та 12 днів, з яких 12 років 6 місяців та 19 днів становить військова служба.
При цьому, у вислугу років зараховано період проживання позивача з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, з 14 серпня 1982 року по 24 березня 1992 року.
13 серпня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до Військового комісаріату Автономної Республіки Крим із заявою про призначення їй пенсії на підставі пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, однак у прийнятті такої було відмовлено.
Звернувшись 30 березня 2009 року до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі з аналогічною заявою, позивач також отримала відмову.
Крім того, за поданням Фінансово-економічного управління Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України складений 18 червня 2008 року розрахунок вислуги років позивача визнано недійсним.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вимоги позивача підлягають задоволенню в частині зарахування до її загального страхового стажу періоду проживання з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, з 14 серпня 1982 року по 24 березня 1992 року.
За правилами пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсія за вислугу років призначається мічманам, у разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річнного віку, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба.
Порядок обчислення вислуги років (загального страхового стажу) для призначення пенсій за вислугу років особам, звільненим з військової служби, відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393, а також порядок оформлення та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення та перерахунку пенсій визначаються Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженим наказом Міністра оборони України від 19 серпня 2008 року № 407 (чинним на час виникнення спірних правовідносин).
Так, у відповідності до пункту 2.11 цього Положення до загального страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років з урахуванням страхового стажу включаються в календарному обчисленні періоди, указані в статтях 56-63 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зі змісту статті 56 Закону № 1788-ХІІ вбачається, що період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість для їх працевлаштування за спеціальністю, зараховується до стажу роботи для призначення пенсії, але не більше 10 років.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на наведені вимоги законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки період проживання позивача з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, з 14 серпня 1982 року по 24 березня 1992 року належить зарахувати у її загальний страховий стаж та проводити розрахунок вислуги років з урахуванням цього періоду.
Згідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Ленінського районного суду міста Севастополя від 10 грудня 2010 року та ухвала Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Фінансово-економічного управління Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України залишити без задоволення.
Постанову Ленінського районного суду міста Севастополя від 10 грудня 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Севастопольського об`єднаного міського військового комісаріату, Військового комісаріату Автономної Республіки Крим, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі, Фінансово-економічного управління Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання дій та бездіяльності неправомірними, спонукання до виконання певних дій залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.