Справа № 826/3640/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
29 липня 2015 року № 826/3640/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Данилишина В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування акту та наказу, зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач) з позовом до Департаменту фінансів Міністерства оборони України , в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати акт службового розслідування в від 05.07.2014 року № 4, затвердженого командиром в/ч П/П НОМЕР_1 підполковником міліції ОСОБА_2 в частині висновку про визнання причини смерті ОСОБА_3 самогубства;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини п/п НОМЕР_1 (по стройовій частини) від 07.08.2014 року № 88 в частині причини загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 ;
- зобов`язати Департамент фінансів Міністерства оборони України подати документи на розгляд відповідної комісії для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що спірні рішення є протиправними, оскільки прийнятті на підставі хибних висновків, що не відповідають фактичним обставинам справи та сприяють порушенню гарантованого позивачці права на грошову допомогу.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів необґрунтованості та безпідставності.
Протокольною ухвалою від 21.05.2015р. судом здійснено заміну первісного відповідача - Департамент фінансів Міністерства оборони України належним відповідачем - Міністерством оборони України (надалі також відповідач).
Відповідно до вимог ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, суд з підстав, визначених ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду про наступне.
Матеріли справи свідчать, що ОСОБА_1 перебувала у офіційному шлюбі з ОСОБА_3 (підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію шлюбу), який будучи молодшим сержантом проходив службу у зоні проведення антитерористичної операції.
В подальшому, як зазначала позивач, 01 вересня 2014 року вона отримала звістку про смерть свого чоловіка, яка настала внаслідок вогнепального поранення, отриманого під час виконання службових обов`язків.
24.11.2014 року ОСОБА_1 подала заяву про виплату одноразової грошової допомоги, що передбачена ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Як вбачається зі матеріалів справи, 10 грудня 2014 року на адресу представника позивача надійшов лист ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.12.2014 № 4927 з відповіддю на заяву, в якому вказано що один із поданих документів, а саме наказ командира військової частини № НОМЕР_2 , є недійсним, оскільки відповідно до наказу командира військової частини № НОМЕР_3 в попередній наказ було внесено зміни.
Так, 18.12.2014 року на адресу представника позивача надійшов лист від Департаменту фінансів Міністерства оборони України, з якого слідує, що на цей час здійснюється розслідування причин загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 . За попереднім розслідуванням причин загибелі, яке проводилось у військовій частині (польова пошта НОМЕР_4 ) встановлено, що його смерть настала внаслідок самогубства. Вказувалося, що у зв`язку з цим, наразі немає підстав для подання документів на розгляд відповідної комісії для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого.
Позивач не погоджуючись з позицією Департаменту фінансів МОУ щодо відсутності підстав для подання документів на розгляд відповідної комісії для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, звернулась з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Як вбачається зі змісту Акту службового розслідування від 05 липня 2014 року №4, причиною загибелі ОСОБА_3 стало самогубство внаслідок вогнепального поранення голови з ушкодженням речовин головного мозку. Такий висновок проведеного службового розслідування базується виключно на поясненнях військовослужбовців, які несли службу на блокпосту разом з потерпілим. Виходячи із наданих пояснень, військовослужбовці не були свідками походження пострілу з вогнепальної зброї. Жоден військовослужбовець не бачив того, що ОСОБА_3 здійснив постріл собі у голову, натомість вони чули лише звук пострілу.
Наказ командира військової частини п/п НОМЕР_1 № 88. 07 серпня 2014 року відповідно до проведеного службового розслідування наказом командира військової частини п/п НОМЕР_1 № 88 внесено зміни до раніше виданого наказу від 27 липня 2014 року № 77 та зазначено, що ОСОБА_1 загинув унаслідок самогубства, а тому смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Суд критично ставиться до таких доводів відповідача, зважаючи на наступне.
Відповідно до довідки Чернігівського об`єднаного міського військового секретаріату Чернігівської області від 31 серпня 2014 року № 277, що надійшла на адресу пані Рудник, вказано, що ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок вогнепального поранення голови з ушкодженням речовин головного мозку. Травма та причини смерті, одержані від вогнепального поранення пов`язані з виконанням службових обов`язків в зоні проведення Антитерористичної операції в с. Новоіванівка Попасянського р-ну Луганської області.
Відповідно до остаточного Лікарського свідоцтва про смерть від 28 липня 2014 №309, складеного Донецьким обласним бюро судово-медичної експертизи, судмедекспертом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 загинув внаслідок вогнепального поранення голови, ушкодження виникло внаслідок дій, передбачених законом та воєнних операцій.
Згідно із витягом з наказу командира військової частини п/п НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27липня 2014 року № 77, сержанта ОСОБА_3 , командира третього відділення охорони третього взводу охорони другої роти охорони, який загинув 27.07.2014 року в результаті бойових дій, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вказано, що смерть пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.
Крім того, суд приймає до уваги той факт, що 27.07.2014 року за фактом вбивства ОСОБА_3 Попасянським РВ ГУМВС України у Луганській області розпочало кримінальне провадження №000506 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Кримінальне провадження на момент вирішення даної справи триває.
Зважаючи на викладені обставини суд приходить до висновку про хибність доводів, викладених відповідачем у Акту службового розслідування від 05 липня 2014 року №4, оскільки наявна у ньому інформація суперечить іншим матеріалам справи, зокрема: належним чином засвідченим копіям довідки Чернігівського об`єднаного міського військового секретаріату Чернігівської області від 31 серпня 2014 року № 277; наказу командира військової частини п/п НОМЕР_1 ; відомостями щодо кримінального правопорушення №000506.
При цьому, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо призначення виплати позивачці немає необхідності у завершенні кримінального провадження та винесення остаточних висновків по ньому, оскільки на переконання суду у позивача наразі наявні усі документи, які підтверджують факт смерті її чоловіка від вогнепального поранення, отриманого під час виконання службових обов`язків.
Проте, суд звертає увагу на те, що Акт службового розслідування не може бути скасований у судовому порядку, з огляду про наступне.
Частина перша статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.
Відповідно до частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Як вбачається з наведеної правової норми, рішення суб`єкта владних повноважень можуть бути виражені у формі нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії.
Поняття нормативно-правового акта та акта індивідуальної дії в Кодексі адміністративного судочинства не врегульовані, а тому при визначення цих понять слід звернутися до загальних понять права.
Так, нормативно-правовий акт це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово; акт індивідуальної дії - виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації його повноважень, які породжують права та обов`язки у того суб`єкта, якому вони адресовані.
Визначальною ознакою як нормативно-правового акта так і акта індивідуальної дії є обов`язковість його приписів для відповідного суб`єкта (кола суб`єктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.
Акт службового розслідування та висновки, які в ньому викладені, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не спричиняють виникнення будь-яких прав і обов`язків осіб чи суб`єктів владних повноважень, лише фіксують виявлені перевіркою порушення, а отже, не породжують правовідносин, що можуть бути предметом спору.
Вирішуючи питання щодо правомірності наказу командира військової частини №88 від 07.08.2014 року, суд виходив із наступного.
Актом службового розслідування встановлено, що причиною загибелі молодшого сержанта ОСОБА_3 стало самогубство, смерть настала внаслідок вогнепального поранення голови з ушкодженням речовини головного мозку. Матеріали службового розслідування базуються на показах військовослужбовців, які не були присутні на місці події, та з їх слів чули лише звук схожий на постріл. Таким чином, усі опитані особи в рамках службового розслідування не були присутні безпосередньо на місці події та не були свідками здійснення вогнепального пострілу у ОСОБА_3 .
З акту службового розслідування вбачається, що його результати базуються на висновку лікарського свідоцтва про смерть № 309 від 28.07.2014 року, в якому зазначається, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок вогнепального поранення голови з ушкодженням речовин головного мозку. Травма та причини смерті, одержані від вогнепального поранення пов`язані з виконанням військових обов`язків. Судово-медичним експертом встановлено, що смерть настала не внаслідок самогубства.
Надалі, на підставі проведеного службового розслідування були внесені зміни до наказу командира військової частини п/п НОМЕР_1 № 77 та ухвалено новий наказ командира військової частини п/п НОМЕР_1 № 88, яким змінено формулювання причин смерті ОСОБА_3 та вказано, що його смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Таким чином, наказ командира військової частини п/п НОМЕР_1 № 88 від 07.08.2014 року не просто не відображає дійсних обставин справи, але й перешкоджає здійсненню вдовою ОСОБА_3 її права на отримання одноразової грошової допомоги, що гарантується ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Правові засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регламентованості Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 1 ст. 16-4 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем до суду не надано доказів того факту, що ОСОБА_3 загинув внаслідок самогубства, кримінальне провадження за фактом його смерті триває, усі документи, що наявні у матеріалах справи, підтверджують, що він загинув під час виконання службових обов`язків.
У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Керуючись статтями 69-71, 94, 128, 159-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини п/п НОМЕР_1 (по стройовій частини) від 07.08.2014 року № 88 в частині причини загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 .
Зобов`язати Міністерство оборони України подати документи на розгляд відповідної комісії для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого.
В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М. Данилишин