Справа № 804/13028/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Київ К/800/7055/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Маринчак Н.Є.,

Юрченко В.П.,

секретар Антипенко В.В.,

за участю представника Приватного акціонерного товариства «Дніпротрансмаш» - Хорунженко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ДПІ) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі № 804/13028/14 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпротрансмаш» (далі - Товариство) до ДПІ, Головного управління Міністерства доходів і зборів у Дніпропетровській області (далі - Управління), третя особа: Управління державного казначейства у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області (далі - Казначейство),

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 18.04.2014 року щодо відмови у наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість; визнання права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість; зобов'язання ДПІ підготувати та подати до Казначейства висновок з зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню.

Зазначило, що висновки акту перевірки від 19.03.2014 року не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства, оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

4 листопада 2014 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року, позов задоволено частково.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 18.04.2014 року визнане протиправним та скасоване.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суди зазначили, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення спростовується наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами.

Під час розгляду адміністративної справи обов'язок податкового органу щодо надання Казначейству висновку, на підставі якого здійснюється бюджетне відшкодування, не виник, тому зазначена позовна вимога є передчасною, оскільки Казначейством не були порушені права Товариства на отримання зазначеної суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 19.02.2014 року до 12.03.2014 року ДПІ була здійснена позапланова виїзна перевірка Товариства щодо достовірності нарахування ним суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок платника у банку за серпень, вересень, жовтень, листопад 2012 року, за наслідками якої 19.03.2014 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України не має права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за уточнюючими розрахунками на загальну суму 8 302 707,00 грн.

18 квітня 2014 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № щодо відмови Товариству у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, у розмірі 8 302 707,00 грн.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позову обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом ( п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Правомірність визначення суми бюджетного відшкодування залежить від правомірного визначення платником податків суми податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суди встановили, що 21.05.2012 року між Товариством та ТОВ «Трансмаш» був укладений договір поставки № 1205/1, відповідно до якого ТОВ «Трансмаш» поставило Товариству товар (рами верхню та нижню в зборі, воздухопровідні гальма, системи розвантаження, установки автозчеплення, замкові пристрої).

Для підтвердження виконання зазначеного договору Товариство надало специфікації; видаткові та податкові накладні; акти приймання-передачі; банківські виписки.

В подальшому придбаний Товариством товар був реалізований ЗАТ «Уральська більшогрузна техніка-Уралвагонзавод», що підтверджується контрактом № 1-025 від 21.05.2012 року; специфікаціями до контракту; банківськими виписками; виписками з рахунку; вантажними і митними деклараціями.

Суди обґрунтовано зазначили, що при здійсненні господарських операцій Товариство та його контрагент були зареєстровані, як суб'єкти підприємницької діяльності та платниками податку на додану вартість.

Надані Товариством первинні документи були оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і підтверджують здійснення господарських операцій з поставки товару та дають Товариству право на формування податкового кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Маринчак Н.Є.

Юрченко В.П.