Справа № 806/1453/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова О.П.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
"17" вересня 2015 р. Справа № 806/1453/14
Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Котік Т.С.
суддів: Жизневської А.В.
Малахової Н.М.,
при секретарі Єрикаловій О.О. ,
за участю позивача та його представника,
представника військової частини НОМЕР_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" червня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів, стягнення коштів ,
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та незаконним наказ командира військової частини НОМЕР_2 №304 від 21.10.2013 року "Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі дизельного палива частини НОМЕР_1 ".
Визнано протиправним та незаконним наказ командира військової частини НОМЕР_2 №399 від 11.12.2013 року "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.10.2013 року №304".
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідачами по справі - представником військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 подано апеляційні скарги в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову суду та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову. Зокрема, апелянти посилаються на те, що висновки суду не відповідають обставинам, встановленим під час службового розслідування за фактом нестачі дизельного палива.
Розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13 вересня 2013 №250, з 17 по 26 вересня 2013 року, у військовій частині НОМЕР_1 працювала комісія Головного командного центру Збройних сил України по прийому- передачі посади командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 підполковнику ОСОБА_2 .
За вказаним фактом, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27 вересня 2013 №271 було призначено службове розслідування по факту виявлених недоліків під час прийняття та здавання посади командира військової частини НОМЕР_1 , зокрема, відносно тимчасово виконуючого обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 .
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11 грудня 2013 року №399 внесено зміні до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.10.2013 року №304 та викладено пункт 12 вказаного наказу в наступній редакції:
Суд першої інстанції перевіряючи спірні накази на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновків, що їх прийнято протиправно.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.
Так, порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР (далі - Положення).
Відповідно до пункту 2 Положення, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
Відповідно до пункту 3 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
Згідно з п.8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Випадки застосування до військовослужбовців повної матеріальної відповідальності обмежені та чітко визначені пунктом 13 Положення, а саме - застосування повної матеріальної відповідальності можливо, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Проте, як встановлено судом першої інстанції, актом службового розслідування, в діях позивача не виявлено ознак перелічених у пункті 13 Положення діянь. Зокрема, не встановлено можливих мети та мотиву вчиненого правопорушення, внаслідок якого державі було б завдано шкоди; не встановлено причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди, які згідно пункту 3 Положення є обов`язковими і необхідними умовами притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.
Відповідно до п.17 Положення, командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Пунктом 19 Положення передбачено, що розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
В пункті 21 Положення зазначено, що у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування завданої шкоди. До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.
Згідно із п.23 Положення, командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Проте, як встановлено судом першої інстанції, командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування особисто в порушення до п.23 Положення не провів бесіду з ОСОБА_1 , так само, відсутні докази і того, що спірний наказ доводився до відома під розписку позивачу.
За змістом пункту 37 Положення матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; не встановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.
Враховуючи приписи зазначених норм законодавства. суд першої інстанції вірно зазначив, що притягненню військовослужбовця до матеріальної відповідальності має передувати проведення службового розслідування, яким будуть встановлені всі елементи, необхідні для настання такої відповідальності, зокрема, - факт заподіяння прямої дійсної шкоди, протиправна поведінка особи, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди, а також вина у заподіянні шкоди, й у разі наявності таких складових - виданий командиром (начальником) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи із зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
Однак, в акті службового розслідування не надано оцінки суспільної небезпечності дії (бездіяльності) позивача та обставин, за яких заподіяно шкоду, що не відповідає пункту 8 Положення.
Також, в даному випадку йдеться про застосування юридичної відповідальності, а тому відповідачем повинен бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем.
Окрім того, як убачається з матеріалів справи, порушення яке було виявлено під час службового розслідування має ознаки кримінального правопорушення за статтями 366 та 425 Кримінального кодексу України, вина за яке може бути підтверджена виключно вироком суду, що набрав законної сили.
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що в період з грудня 2012 року по березень 2013 року, для роботи резервних систем електроживлення і забезпечення життєдіяльності об`єктів військової частини, за погодженням з Головним командним центром ЗСУ, Генеральним штабом ЗСУ, за наказом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 було використано 5636 кг дизельного пального довгострокового зберігання. Тобто, дизельне пальне довгострокового зберігання не було викрадено або розтрачено, оскільки воно фактично було використано як крайня необхідність, з метою забезпечення життєдіяльності військової частини, а саме, підтримання функціонування спеціальних фортифікаційних споруд та забезпечення зв`язку в Збройних силах України.
Факт використання дизельного пального довгострокового зберігання не було відображено в звітах про наявність та рух паливно-мастильних матеріалів довгострокового зберігання в зв`язку з відсутністю юридичної підстави для списання дизельного пального довгострокового зберігання.
Дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 не слід вважати такими, що були направлені на внесення до офіційних документів неправдивих відомостей через відсутність правової підстави для внесення таких відомостей, тобто, без відсутність суб`єктивної сторони злочину - прямого умислу на внесення неправдивих відомостей.
Також, досудовим розслідуванням було встановлено, що факт нестачі дизельного палива не був прихований і відображений у відповідному акті, у зв`язку з чим діями позивача не було завдано істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави без відсутності суспільної небезпеки вчиненого діяння.
За вказаних обставин, є вірними висновки суду першої інстанції, що позивач не мав законних підстав вносити до звітів руху паливно-мастильних матеріалів довгострокового зберігання, використане пальне, а тому його дії не можливо вважати такими, що були направленні на внесення до офіційних документів неправдивих відомостей.
Отже, у ОСОБА_1 був відсутній прямий умисел, а також відсутня пряма дійсна шкода, відшкодування якої передбачено пунктом 2 Положення.
Окрім того, як під час розгляду суду першої інстанції так і під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, відповідачем не доведено наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди, оскільки згідно пункту 3 Положення, вина позивача у заподіянні шкоди, є обов`язковою і необхідною умовою притягнення особи до матеріальної відповідальності.
Також, не дотримано відповідачем і вимог статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якою передбачено, що притягнення особи до дисциплінарної відповідальності допускається лише в разі повної доведеності вини останнього та із врахуванням усіх обставин та особистості військовослужбовця.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 №304 від 21.10.2013 року "Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі дизельного палива частини НОМЕР_1 " є протиправним та підлягає скасуванню, що в свою чергу і стосується наказу командира військової частини НОМЕР_2 №399 від 11.12.2013 року "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.10.2013 року №304".
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 202 КАС України, для скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" червня 2015 р. без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "17" вересня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу Військова частина НОМЕР_2 Повітрофлотський
АДРЕСА_2 - відповідачу Військова частина НОМЕР_1 м.Радомишль,Житомирська область,12200

5 - представник позивача ОСОБА_4 АДРЕСА_3 - ,