Справа № 810/1720/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1720/15 Головуючий у 1-й інстанції: Дудін С.О. Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого суддіПетрика І.Й.
СуддівБорисюк Л.П.,
Ключковича В.Ю.,
При секретарі судового засіданняВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Національного університету державної податкової служби України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Національного університету державної податкової служби України про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 пред'явив позов до виконуючого обов'язки ректора Національного університету державної податкової служби України ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування наказу №105-к від 13.03.2015 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_5».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2015 відповідач у справі - виконуючий обов'язки ректора Національного університету державної податкової служби України ОСОБА_6, був замінений на належного - Національний університет державної податкової служби України.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволені позовних вимог позивачу відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Наказом Національного університету державної податкової служби України №280-к від 29.09.2014 лейтенанта податкової міліції ОСОБА_5 з 29.09.2014 був призначений на посаду заступника начальника курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції.

18.02.2015 в.о. начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції ОСОБА_7 було прийнято Розпорядження №7-р, яким було передбачено відрядити до м. Києва, з метою участі 19.02.2015 у заходах, присвячених вшануванню подій ОСОБА_8, наступних курсантів 3 курсу: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19

Вказаним розпорядженням заступника начальника курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції ОСОБА_5 зобов'язано провести інструктаж з дотриманням правил поведінки та заходів техніки безпеки за межами факультету податкової міліції та забезпечити явку курсантів на 07 год. 40 хв. до Центрального корпусу Національного університету ДПС України, звідки буде відбуватися виїзд до м. Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане розпорядження позивачем виконано не було у зв'язку з тим, що більшість з перелічених в розпорядженні курсантів були хворі, а для відрядження до м. Києва могли бути направлені лише курсантки ОСОБА_18 та ОСОБА_17, про що позивачем зазначено в рапорті від 19.02.2015. У вказаному ж рапорті ОСОБА_5 зазначив, що з метою виконання розпорядження ним був розпочатий пошук курсантів на заміну, проте повідомити про це його керівника - ОСОБА_7, за допомогою мобільного телефону він не зміг через відсутність коштів на рахунку.

Розпорядженням Національного університету державної податкової служби України №27-р від 13.03.2015 «Про проведення службового розслідування» виконуючому обов'язки начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції ОСОБА_7 доручено провести службове розслідування по факту порушення службової дисципліни, що виразилося у неналежному та безвідповідальному виконані службових обов'язків, порушенні статей 4, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, пункту 37 Розділу І Статуту внутрішньої служби Збройних сил України заступником начальника 3-го курсу лейтенантом податкової міліції ОСОБА_5

Після проведення службового розслідування, складання ОСОБА_7 відповідного висновку та його затвердження, Наказом Національного університету державної податкової служби України №105-к від 13.03.2015 за порушення ст.ст. 4, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, пункту 37 Розділу І Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, на підставі ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС лейтенанту податкової міліції ОСОБА_5 оголошено догану.

Не погоджуючись з правомірністю винесення вказаного наказу, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів погоджується із огляду на наступне.

Згідно з п. 354.1 ст. 1354 ПК України посадова чи службова особа податкової міліції у межах повноважень, наданих цим Кодексом та іншими законами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну відповідальність згідно із Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ або іншу передбачену законом відповідальність.

Під дисциплінарним проступком, згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), розуміється невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що Розпорядження №7-р від 18.02.2015 було передано особисто ОСОБА_5 черговим ОСОБА_20 о 18 год. 15 хв. 18.02.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи рапортом ОСОБА_20 від 19.02.2015. Крім того, вказані обставини були підтверджені самим позивачем, допитаним судом в якості свідка.

При цьому, свідок ОСОБА_7 повідомив, що до вручення письмового розпорядження його зміст був доведений до ОСОБА_5 за допомогою телефону до 17 год. 00 хв. 18.02.2015.

ОСОБА_5 повідомив, що після ознайомлення з розпорядженням було з'ясовано, що деякі курсанти зі списку наразі є хворими, внаслідок чого їх відправлення до Києва є неможливим, у зв'язку з чим зателефонував ОСОБА_7 з пропозицією здійснити заміну курсантів на інших, від чого він відмовився. Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 підтвердив факт дзвінку ОСОБА_5 до нього з пропозицією здійснити заміну хворих курсантів на інших, проте зазначив, що не відхиляв цю пропозицію, а зауважив, що курсанти можуть бути відправлені за їх згодою. Після прочитання розпорядження №7-р від 18.02.2015 його зміст був оголошений курсантам на вечірньому шикуванні перед вечерею. Даний факт також був підтверджений свідками ОСОБА_16 та ОСОБА_21.

ОСОБА_5 також повідомив, що на ранковому шикуванні ним знов було доведено до відома курсантів зміст розпорядження №7-р від 18.02.2015, після чого деякі присутні на шикуванні курсанти зі списку повідомили про погане самопочуття та звернулися до санітарної частини, а самим позивачем був розпочатий пошук курсантів на заміну. Враховуючи неможливість повідомлення ОСОБА_7 про необхідність здійснення заміни хворих курсантів на інших за телефоном (через відсутність коштів на рахунку), позивачем був направлений до ОСОБА_7 курсант ОСОБА_21, який після повернення повідомив, що ОСОБА_7 на факультеті був відсутній. Дані показання були підтверджені свідком ОСОБА_21

Також здійснення ОСОБА_5 пошуку курсантів на заміну безпосередньо на ранковому розводі підтвердив свідок ОСОБА_22, який зазначив, що ранковий розвід тривав приблизно 5-7 хвилин та орієнтовно о 07 год. 38 хв. курсанти на заміну були знайдені, проте автобус для їх перевезення до м. Києва вже відправився.

Допитані судом першої інстанції в якості свідків курсанти ОСОБА_23 та ОСОБА_24, які прибули до суду за ініціативою відповідача, не змогли надати чіткі пояснення щодо того, чи здійснювався позивачем у справі на ранковому шикуванні 19.02.2015 пошук курсантів на заміну, оскільки відповідно до інформації, наявної в книзі запису хворих 3 курсу факультету податкової міліції, вказані курсанти станом на 19.02.2015 були хворі та звільнені від відвідування занять. Свідок ОСОБА_25 пояснив, що був присутній на ранковому розводі 19.02.2015 та зазначив, що його проводив ОСОБА_5

Судом встановлено, що факт хвороби курсантів ОСОБА_9 (звільнений від занять на період 17-19.02.2015), ОСОБА_10 (звільнений від занять на період 19-20.02.2015), ОСОБА_11 (звільнений від занять на період 17-19.02.2015), ОСОБА_12 (звільнений від занять на період 19-20.02.2015), ОСОБА_13 (звільнений від занять на період 19-20.02.2015), ОСОБА_14 (звільнений від занять на період 19-21.02.2015), ОСОБА_15 (звільнений від занять на період 17-20.02.2015), ОСОБА_16 (звільнений від занять на період 18-20.02.2015), ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 підтверджується відповідними записами в книзі запису хворих 3 курсу факультету податкової міліції (а. с. 20-25). Справжність цих записів підтвердив допитаний судом в якості свідка лікар ОСОБА_26, який зазначив, що підтвердження хворого стану курсантів здійснювалося шляхом вимірювання температури тіла, після чого хворий направлявся до профільного лікаря, а наявність запису в книзі є підставою для звільнення курсанта від відвідування занять.

Досліджені судом обставини справи свідчать, що реальному виконанню ОСОБА_5 розпорядження №7-р від 18.02.2015 перешкоджала хвороба переважної більшості із зазначених в ньому курсантів, незважаючи на що позивачем здійснювалися дії, направлені на виконання доведеного до нього розпорядження шляхом пошуку курсантів на заміну, які не призвели до виконання розпорядження через обмаль часу та неможливість повідомлення безпосереднього керівника про здійснення заміни курсантів.

Таким чином, умови, за яких мало бути виконано розпорядження №7-р від 18.02.2015, об'єктивно унеможливлювали його виконання з незалежних від позивача причин, що мало бути обов'язково враховано під час проведення службового розслідування.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до п.п. 6.2.1 п. 6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ №230 від 12.03.2003 (далі - Інструкція), виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право, зокрема: викликати осіб РНС, стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування; проводити одночасні опитування осіб, у поясненнях яких про обставини порушення є суттєві розбіжності. Одночасне опитування проводиться за згодою опитуваних осіб, про його проведення складається довідка.

Матеріали справи свідчать, що службове розслідування було проведено виконавцем ОСОБА_7 на підставі наявних матеріалів, зокрема, рапортів ОСОБА_5, ОСОБА_20, додаткові матеріали не збиралися, пояснення від осіб не відбиралися та їх опитування не здійснювалося, тобто правами, передбаченими п.п. 6.2.1 п. 6 Інструкції, ОСОБА_7 не скористався.

Пунктом 6.3 Інструкції передбачені права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, якими, зокрема, є: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять).

При цьому, цим пунктом передбачено, що забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Зі вказаною нормою кореспондуються положення абзацу 5 статті 14 Дисциплінарного статуту, яким обумовлено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Враховуючи, що згідно з п. 8.4 Інструкції пропозиція виконавця щодо застосування до особи РНС конкретного дисциплінарного стягнення має зазначатися в резолютивній частині висновку, складанню такого висновку має передувати отримання виконавцем від особи, щодо якої проводиться службове розслідування, відповідних письмових пояснень або складання акта про відмову особи в їх наданні. При цьому факт відмови від надання пояснень, згідно з абзацом 6 підпункту 6.2.2 пункту 6.2 Інструкції, відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

Матеріали справи свідчать, що під час проведення службового розслідування письмові пояснення від позивача не були отримані, акт про відмову в їх наданні не складався, що є порушенням вимог Інструкції та Дисциплінарного статуту. Таке порушення фактично позбавило позивача захисту від можливих порушень його прав та законних інтересів, у той час як відповідно до п.п.6.2.2 п.6.2 Інструкції виконавець зобов'язаний дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування.

Колегія суддів зазначає, що отримання виконавцем від особи РНС письмового пояснення під час проведення службового розслідування, повне та ретельне з'ясування всіх обставин, що сприяли призначенню проведення цього розслідування, є важливою гарантією дотримання права особи на захист від необґрунтованого накладення дисциплінарного стягнення, адже відповідно до абзаців 10-11 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У той же час, допущені відповідачем порушення норм Інструкції та Дисциплінарного статуту свідчать, що службове розслідування було проведено відповідачем поверхово, без отримання пояснень від позивача та осіб, які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, які б дали змогу з'ясувати причини невиконання позивачем розпорядження №7-р від 18.02.2015.

Крім того, у висновку службового розслідування запропонований виконавцем (ОСОБА_7) вид дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження не влаштував начальника, який призначив проведення службового розслідування (ОСОБА_6), внаслідок чого був перекреслений та виправлений на догану. Так само вид стягнення з зауваження на догану був виправлений і у спірному наказі №105-к від 13.03.2015.

Згідно з п.6.1.6 Інструкції при затвердженні висновку службового розслідування, ураховуючи думку виконавця (комісії) та на підставі поданих матеріалів службового розслідування, начальник, який призначив проведення службового розслідування, може прийняти рішення, яке відрізняється від запропонованого. У разі прийняття такого рішення власноруч викладає та обґрунтовує його у висновку службового розслідування.

Проте, в порушення цієї норми Інструкції у висновку службового розслідування ОСОБА_6 жодне обґрунтування необхідності накладення на позивача дисциплінарного стягнення, відмінного від запропонованого виконавцем, не наведено.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, під час розгляду справи відповідачем не надані суду докази, які б свідчили про допущення позивачем дисциплінарного проступку; повноту та об'єктивність проведення службового розслідування; обґрунтованість застосування дисциплінарного стягнення саме у вигляді догани.

Колегія суддів враховує, що наказом Національного університету державної податкової служби України №265-к від 19.05.2015 спірний наказ №105-к від 13.03.2015 був скасований.

Однак, самостійне скасування відповідачем спірного акта означає втрату ним чинності саме з дати прийняття наказу, тобто з 19.05.2015, що не є перешкодою для надання судом оцінки правомірності винесення спірного наказу, чинність якого зберігалася з 13.03.2015 по 19.05.2015.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки досліджені судом обставини справи свідчать про безпідставне, необґрунтоване та незаконне винесення відповідачем наказу №105-к від 13.03.2015, наведене є підставою для визнання спірного наказу протиправним.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта на безпідставне стягнення з останнього судових витрат у розмірі 73, 08 грн., оскільки позивач не скористався наданими державою пільгами (правом) у вигляді звільнення від сплати судового збору, а суб'єкт владних повноважень, відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, зобов'язаний відшкодувати всі понесені позивачем документально підтверджені судові витрати.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Національного університету державної податкової служби України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України..

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.

.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Ключкович В.Ю.

Борисюк Л.П.