Справа № 2а/1770/314/2012
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2012-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/314/2012

10 травня 2012 року 9год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В. В. за участю секретаря судового засідання Маньковського Д.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з"явився;

відповідача: представник не з"явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1
до Державна податкова інспекція у Рівненському районі
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 19.09.2011 року
ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 (далі, - СПД ОСОБА_1В.) з позовом до Державної податкової інспекції у Рівненському районі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 19.09.2011 року.

В ході судового розгляду справи, керуючись ст. 55 КАС України, суд допустив заміну відповідача - Державну податкову інспекцію у Рівненському районі її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на законних підставах і правильно сформував податковий кредит з ПДВ та валові витрати, а висновки податкового органу вважає безпідставними, оскільки операції з поставки товарів між ним і контрагентами ПП «Вікленд-К» та ПП «Грант-ЗГО» мали реальний характер і це підтверджується документально: господарськими договорами, видатковими накладними на товар, податковими накладними, банківськими виписками про оплату товару, ветеринарними довідками, бухгалтерськими звітами тощо. При цьому зазначає, що при перевірці відповідачу були надані всі необхідні первинні документи на підтвердження вчинення господарських операцій з «Вікленд-К» та ПП «Грант-ЗГО» . Зазначені документи відповідають нормам чинного законодавства. На момент вчинення господарських операцій з вказаними контрагентами, відомості про останніх знаходились в Єдиному держаному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, а отже є достовірними. Крім того, дані контрагенти були зареєстровані в установленому порядку платниками податку на додану вартість, а отже мали право виписувати податкові накладні. Позивач вважає посилання податкового органу в акті перевірки на те, що під час перевірки не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця, у зв'язку з відсутністю у позивача (не наданням для перевірки) товарно-транспортних накладних безпідставними, оскільки, діючим законодавством України не передбачено, що товарно-транспортні накладні є первинними документами, які підтверджують факти здійснення господарських операцій з поставки товарів. В зв'язку з наведеним, представник позивача вважає висновки акта перевірки від 05.09.2011 року безпідставними, а податкові повідомлення - рішення такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача, з підстав зазначених у позовній заяві, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити повністю.

Представник відповідача позов не визнав, та надав суду письмові заперечення на позовну заяву.

В обґрунтування заперечень пояснив суду, що за результатами планової невиїзної перевірки позивача встановлено порушення, зафіксовані в акті перевірки, а саме : позивач безпідставно відніс до податкового кредиту суми ПДВ всього 310204 грн, та безпідставно сформував валові витрати на суму 1551018 грн. по безтоварним операціям з ПП «Вікленд-К» і ПП «Грант-ЗГО». Даний висновок податковим органом було зроблено на підставі аналізу господарських операцій між позивачем та ПП «Вікленд-К» , ПП «Грант-ЗГО».. Вказує на те, що перевіркою не встановлено факту передачі товарів від продавця (ПП «Вікленд-К» і ПП «Грант-ЗГО» до покупця (СПД ОСОБА_1В.) у зв'язку з відсутністю у позивача (не наданням для перевірки) документів, які підтверджують транспортування товару (товарно-транспортних накладних) та відповідних сертифікатів .

Відповідач зазначає, що господарські операції позивача з придбання товару є нікчемними і такими, що порушують встановлений публічний порядок, оскільки контрагентами постачальників товару ПП «Вікленд-К», ПП «Грант-ЗГО» виступають ТзОВ «Локомотив промтех» - перебуває в стані банкрутства, ТзОВ «Компанія «Металобрухтстандарт» - до ЕДР внесено запис відсутність за місцем знаходження, ПП «Гордінг Трейд»-встановлено стан «місцезнаходження не встановлено», ТзОВ «Едельвейс-Торгопт»-встановлено стан «Припинено (ліквідовано, закрито)». На думку відповідача ці факти свідчать про відсутність дій спрямованих на фактичне отримання товарів, робіт (послуг), тобто на виконання зобов"язань по укладених угодах, та відсутність мети настання правових наслідків, а договори укладені з ПП «Вікленд-К» та ПП «Грант-ЗГО» є нікчемними, так як були здійснені без мети настання реальних наслідків та вчинені з порушеннями норм Цивільного кодексу України. Відповідач вказує, що зазначені правочини відповідно до ч.1, 2 ст.215, ч.1-3,5,6, ст. 203 Цивільного кодексу України є нікчемними, і в силу ст. 216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю.

За таких обставин відповідач вважає , що вищезазначені податкові повідомлення-рішення є обґрунтованим і такими, що не підлягають скасуванню. У зв'язку з наведеним, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.05.1998.року позивача зареєстровано як субєкта підприємницької діяльності, на податковому обліку перебуває в ДПІ в Рівненському районі з 05.05.1998 р. Як платник ПДВ зареєстрований 01.07.1998 р. Видами господарської діяльності СПД ОСОБА_1 відповідно до інформаційної бази ДПІ у Рівненському районі є : 51.24.0 Оптова торгівля шкірою.

У період з 08.08.2011 р. по 19.08.2011 р. ДПІ у Рівненському районі проводилась перевірка СПД ОСОБА_1 за результатами якої було складено акт №387/58/1751/НОМЕР_1 від 05.09. 2011 р. про результати планової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.10.2009р. по 31.12.2010р. На підставі акта перевірки ДПІ у Рівненському районі було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№ НОМЕР_2 від 19.09.2011 року, згідно з яким позивачу визначено грошове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 235058 грн.;

№ від 19.09.2011року, згідно з яким позивачу визначено грошове зобовязання по податку на додану вартість на суму 310204 грн основного платежу та 77551 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Вищеописані податкові повідомлення-рішення були оскаржені в адміністративному порядку. За результатами розгляду, первинну і повторну скарги було залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що оскаржувані повідомлення-рішення були прийняті виходячи з викладених в акті перевірки висновків щодо завищення СПД ОСОБА_1 податкового кредиту на загальну суму 310204,00 грн. та валових витрат на загальну суму 1551018,00 грн у зв"язку з тим, що договір поставки товару б/н від 08.04.2010 р. з ПП «Вікленд-К» та договір поставки товару № 5 від 13.07.2010 р. з ПП «Грант-ЗГО» є такими, що не спричинили реального настання правових наслідків. Тому, відповідно до ч.1, 2 ст. 215, ч.1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, такі договори є нікчемними, і в силу ст. 216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з їх недійсністю.

При цьому в акті перевірки не має жодних посилань щодо наявності судових рішень про визнання відповідних договорів та первинних документів бухгалтерського та податкового обліку недійсними, або про встановлення фактів нікчемності таких договорів, обвинувальних вироків судів щодо посадових осіб підприємств «Вікленд-К» та «Грант-ЗГО» . У судовому засіданні таких доказів відповідачем також не було надано.

Суд вважає висновки відповідача щодо нікчемності зазначених правочинів такими, що не відповідають фактичним обставинам та не ґрунтуються на чинному законодавстві з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 215 Цивільного кодексу України визначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

За частиною другою цієї статті правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відобразивши в акті перевірки певні фактичні дані, не можна довести нікчемність правочину.

До того ж, як зазначив Пленум Верховного Суду України у п. 5 Постанови від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі оспорювання стороною правочину факту його нікчемності, такий правочин може визнаватися таким у судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент укладення правочину вимог частин 13, 5 і 6 ст. 203 ЦК України (яка встановлює умови дійсності правочинів).

В акті перевірки, підставою визнання договорів недійсними є те, що ці договори не спричиняють реального настання правових наслідків (п.5 ст.203 ЦК України). Проте, виходячи з приписів закону, за цією підставою договір може бути визнано недійсним лише в судовому порядку та лише сторонами договору. При цьому, не зважаючи на цю обставину, відповідачем в акті перевірки необґрунтовано визнано договори недійсними саме з цих підстав.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину укладений позивачем правочин є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про взаємовідносини, які відбулись між учасниками такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинам здійсненим з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність. Тобто, правовою підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність встановлена законом, або судом, а не актами податкової перевірки.

Під час розгляду справи судом встановлено, що укладені між позивачем та його контрагентамим угоди не віднесено законом до нікчемних, також відсутні судові рішення про визнання їх недійсними. Відповідачем ні в акті перевірки, ні в судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність правочинів позивача актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У матеріалах справи відсутні обставини, встановлені на підтвердження того, що господарські операції за угодами між ПП «Вікленд-К», ПП «Грант-ЗГО» та СПД ОСОБА_1 не здійснені, та що укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства. Жодних доказів того, що вищезазначені особи під час укладання договорів завідомо (з прямим або непрямим умислом) діяли всупереч інтересам держави і суспільства суду податковим органом не надано.

Реальність даних правочинів доведена наступним.

ПП «Вікленд-К» на виконання умов договору поставки б/н від 08.04.2010 р. постачало СПД ОСОБА_1 товари, а саме шкури мокро солені. Вказані господарські операції з поставки товарно-матеріальних цінностей оформлені такими документами (акт с. 8): видаткові накладі № 26 від 08.04.2010 р. на суму 348 000 грн, в т.ч. ПДВ 58000,00 грн.; № 54 від 05.05.2010 р. на суму 35784, 00 грн.; в т. ч. ПДВ 5964,00 грн.; № 53 від 05.05.2010 р на суму 172800, 00 грн.; в т.ч. ПДВ 28800,00 грн; № 57 від 07.05.2010 р. на суму 174000,00 грн. в т.ч. ПДВ 29000 грн.; податкові накладні № 26 від 08.04.2010 р. на суму 348 000 грн, в т.ч. ПДВ 58000,00 грн.; № 54 від 05.05.2010 р на суму 35784, 00 грн.; в т. ч. ПДВ 5964,00 грн.; № 53 від 05.05.2010 р. на суму 172800, 00 грн.; в т.ч. ПДВ 28800,00 грн; № 57 від 07.05.2010 р. на суму 174000,00 грн. в т.ч. ПДВ 29000 грн.; платіжні доручення № 145 від 14.05.2010 р. на суму 30000 грн.; № 154 від 05.07.2010 р. на суму 366000грн.; № 155 від 05.07.2010 р. на суму 43000 грн.; № 158 від 19.07.2010 р. на суму 21584 грн.; ветеринарні свідоцтва форми № 2 : ВГ-04 № 573269 від 07.05.2010 р., ВГ-04 № 572209 від 08.04.2010 р., ВГ-04 № 573267 від 05.05.2010 р.,ВГ-04 № 572211 від 08.04.2010 р.; експертний висновок № 113/1 від 01.04.2010 р.

Також судом встановлено, що на виконання умов договору поставки № 5 від 13.07.2010 р. ПП «Грант-ЗГО» постачало товари, а саме шкури мокро солені.

Вказані господарські операції з поставки товарно-матеріальних цінностей оформлені такими документами (акт с. 9,10): видатковими накладними № 7 від 13.07.2010 р на суму 317891,30 грн. в т.ч. ПДВ 52981,89 грн.; № 12 від 26.07.2010 р. на суму 314400,00 грн. в т.ч. ПДВ 52400,00 грн; № 18 від 02.08.2010 р. на суму 178350,00 грн. в т.ч. ПДВ 29725,00 грн. ; № 34 від 08.09.2010 р. на суму 178350,00 грн. в т.ч. ПДВ 29725,00 грн.; № 40 від 16.09.2010 р на суму 141646,80 грн. в т.ч. ПДВ 23607,80 грн.;

податковими накладними № 7 від 13.07.2010 р на суму 317891,30 грн. в т.ч. ПДВ 52981,89 грн.; № 12 від 26.07.2010 р. на суму 314400,00 грн. в т.ч. ПДВ 52400,00 грн; № 18 від 02.08.2010 р. на суму 178350,00 грн. в т.ч. ПДВ 29725,00 грн. ; № 29 від 20.08.2010 р. на суму 5000,00 грн. в т.ч. ПДВ 833,33 грн.; № 30 від 30.08.2010 р на суму 215000,00 грн. в т.ч. ПДВ 35833,33 грн.,№ 40 від 16.09.2010 р на суму 99996,79 грн. в т.ч. ПДВ 16666,13 грн.; платіжними дорученнями № 161 від 21.07.2010 на суму 100000 грн., № 167 від 28.07.2010 на суму 200000 грн., № 165 від 28.07.2010 на суму 100000 грн., № 170 від 05.08.2010 на суму 200000 грн., № 171 від 0508.2010 на суму 100000 грн., № 173 від 20.08.2010 на суму 115641,3 грн., № 175 від 30.08.2010 на суму 215000 грн. № 178 від 14.09.2010 на суму 50000 грн. № 180 від 22.09.2010 на суму 49996,79 грн. ;

товарно-транспортними накладними : серії А № 000007 від 13.07.2010 р., серії А № 000009 від 26.07.2010 р.;

ветеринарними свідоцтвами форми № 2 по кожній партії товару: ГГ-04 № 792963 від 13.07.2010 р., ГГ-04 № 848695 від 26.07.2010 р., ГГ-04 № 851573 від 02.08.2010 р., ВГ-04 № 576445 від 08.09.2010 р., ДГ-04 № 023388 від 16.09.2010 р.

Для зберігання та реалізації товарів використовував орендоване складське приміщення згідно договору оренди № 01/04 від 01.04.2010 р.

Вказані документи, як вбачається з акту перевірки, надавалися позивачем до перевірки. Первинні документи та податкові накладні, на підставі яких позивач сформував спірні суми валових витрат та податкового кредиту, містять всі необхідні реквізити, складені особами, що на момент їх складання були в установленому порядку зареєстровані як юридичні особи та як платники податків (в тому числі і податку на додану вартість). Такі документи повністю розкривають зміст господарських операцій.

Вимога податкового органу підтвердити отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей, які постачалися ПП «Вікленд-К» і ПП «Грант-ЗГО», товарно-транспортними накладними, є протиправною, оскільки законодавець не ставить в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»№996-XIV від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинний документ -це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Таким чином, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення. А тому, безпідставним є твердження відповідача про те, що внаслідок відсутності товарно-транспортних накладних господарські операції з поставки товарно-матеріальних цінностей не мали місце (не здійснювалися). Факт передачі товару (набуття платником податку права власності) підтверджується наданими для перевірки і наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які повністю відповідають вимогам, що визначені для первинних документів п.2 ст. 9 силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»№996-XIV від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) та Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Судом встановлено факт використання позивачем у власній господарській діяльності ТМЦ придбаних у вищезазначених контрагентів. Позивачем було надано видаткові, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, виписані СПД ОСОБА_1 на реалізацію даного товару. Оплата за товар надійшла позивачу на розрахунковий рахунок, що підтвержується платіжними дорученнями, виписками банку.

Порядок і особливості нарахування ПДВ на час здійснення зазначених вище господарських операцій регулювались Законом України «Про податок на додану вартість» з відповідними змінами та доповненнями. Пунктом 1.7. ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначеного цим Законом.

Підпунктом 7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом є податкова накладна, яка складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця. П.п. 7.3.1. п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з продажу товарів (робіт, послуг) вважається дата зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу або дата відвантаження товарів.

Відповідно до п.6.2 «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. №165, що діяв на час здійснення господарської діяльності та виписки податкових накладних, податкова накладна дає право зареєстрованому як платник податку на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість.

Відповідно до п.п. 7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платник податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Як зазначено в абз.1 п.5 «Порядку заповнення податкової накладної», податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення особою, іншою ніж вказаною у п.2 даного Порядку.

Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст.7 вищевказаного Закону України податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу).

Крім цього, слід зазначити, що цим же Законом України, а саме: п.п 7.4.5 п. 7.4 ст. 7, встановлено, що до податкового кредиту не дозволяється включення будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

З наведеного вбачається, що необхідною умовою для віднесення платником податку до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість за результатами проведених господарських операцій є наявність податкової накладної, оформленої у відповідності до вимог чинного законодавства.

Порядок і особливості нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, що займаються підприємницькою діяльністю на час здійснення зазначених вище господарських операцій регулювались Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» із змінами та доповненнями.

Згідно з п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу -сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.2.1. п.5.2. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Щодо посилань відповідача на пункт 5.3.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», то ці норми Закону передбачають як підставу для невключення до валових витрат лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства нереальних сум, непідтверджених документально.

Наявні в матеріалах справи договори, податкові накладні, видаткові накладні, розрахункові (платіжні) документи, в силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»№996-XIV від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) та Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є первинними документами, та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Докази того, що вказані накладні, розрахункові (платіжні) документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними відповідачем суду не надано. Крім того, судом встановлено, матеріалами справи підтверджується і представником відповідача не заперечується, що на момент існування господарських правовідносин між позивачем і контрагентами, вказаними в акті перевірки, останні мали цивільну правоздатність, чинну державну реєстрацію, були зареєстрованими платниками податку на додану вартість і не були позбавлені права укладати угоди та виписувати податкові накладні у відповідності до вимог діючого законодавства.

Відтак, віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених ПП «Вікленд-К» та ПП «Грант-ЗГО» в ціні за товарно-матеріальні цінності в розмірі 310204 грн., та до складу валових витрат в сумі 1551018 грн. на підставі належним чином оформлених первинних документів, суд вважає правомірним і таким, що відповідає вимогам Закону України "Про податок на додану вартість" та Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини в їх сукупності, суд вважає, висновки податкового органу про нікчемність правочинів СПД ОСОБА_1 та ПП «Вікленд-К», ПП «Грант-ЗГО» є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим судом встановлено, що СПД ОСОБА_1 задекларовано та не оподатковано дохід в розмірі 8524 грн. за 2010 р., та 7510 грн. за 4 квартал 2009 р. Таким чином позивачем не сплачено податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 2405 грн. (16034 *15 % ).

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одночасно суд зауважує, що згідно з п. 6 розділу І Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №984 від 22.12.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 р. за №34/18772 (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) (далі -Прядок №984) факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до п. 5.2 розділу ІІ Порядку №984 (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зокрема:

-чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо застосування норм права при розгляді спорів цієї категорії, несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету у разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті податкових повідомлень-рішеннь, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, визначений чинним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень .

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення частково.

Судовий збір відповідно до ст. 94 КАС країни присуджується на користь позивача в розмірі 1073грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби № від 19.09.2011року, згідно з яким позивачу визначено грошове зобовязання по податку на додану вартість на суму 310204 грн. основного платежу та 77551 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби № НОМЕР_2 від 19.09.2011 року в частині визначення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 232653 грн.,

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача Суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1073грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Щербаков В. В.