Справа № 2-а-78/11/0203
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-78/11/0203

Головуючий у 1-й інстанції: Карпінська Ю.Ф.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

10 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 09 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, третя особа без самостійних вимог- Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про перерахунок пенсії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2010 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок пенсії та стягнення моральної шкоди.

Вінницький районний суд Вінницької області постановою від 09.06.2015 року вказаний позов задовольнив частково, а саме постановив:

Визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_3 згідно ст.ст. 50, 54, 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок основної пенсії ОСОБА_3, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з розміру 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 13.04.2010 року щомісячно.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_3 різницю між нарахованою та раніше отриманою сумою пенсії.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області обраховувати пенсію ОСОБА_3 відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з наступним її перерахунком згідно змін чинного законодавства і встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Постанову в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечив про апеляційної скарги, решта осіб в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач є особою, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та інвалідом другої групи, перебуває на пенсійному забезпеченні у відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після, виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст. 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами IІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року, зокрема, були внесенні зміни до ст. ст. 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно з якими інвалідам ІI групи, віднесеним до категорії І щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, та державна пенсія призначаються відповідно в розмірі 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року зазначені зміни були визнані, неконституційними і втратили чинність. У зв'язку з цим продовжила діяти попередня редакція ст. 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

Всупереч ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивачу вказані доплати виплачувалися частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановами Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року.

З огляду на те, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу в порівняні з Постановами Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року відповідач не правомірно виплачував додаткову пенсію в меншому розмірі ніж це передбачено ст.ст. 50, 54 зазначеного Закону.

Своїми діями відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивача, передбачених ст. 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також безпідставним є посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів , яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кечко проти України").

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обов'язку нараховувати та сплачувати позивачу доплати до пенсії, передбачені ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Також, необхідно зазначити, що порушене право позивача підлягає захисту саме з 13.04.2010 року тобто в межах шестимісячного строку передбаченого статтею 99 КАС України.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок основної пенсії ОСОБА_3, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з наступного.

Згідно з матеріалами справи, позивачу було призначено основну державну пенсію по інвалідності за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно статті 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

Тобто, згідно зазначеного, особа може за бажанням вибрати вид пенсії яку вона бажає отримувати.

При цьому у тому разі, якщо особа вже отримує одну з державних пенсій, у випадку бажання перейти на іншу державну пенсію, вона повинна звернутися із заявою до відповідного органу Пенсійного фонду з прохання переведення на зазначений вид пенсії.

Згідно з матеріалами справи позивач 27.07.2010 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про та просив здійснити перерахунок та виплату йому основної державної пенсії за ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно п. 4. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Тобто позивач бажаючи перейти з одного виду пенсії на інший повинен був звернутися до відповідного органу Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразку.

Відповідно до п.п.5 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з п. 2.2 «Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.02р. №8-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.05.02р. №442/6730: «функції з призначення,перерахунку і виплати пенсій, допомоги на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства покладені на управління Пенсійного фонду в районах, містах та районах у містах».,

Таким чином позивачу, для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України необхідно звернутися до територіального управління пенсійного Фонду України, а не Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки останнє не здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій передбачених Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції грубо порушив норми матеріального права зобов'язавши відповідача провести перерахунок основної пенсії ОСОБА_3, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з розміру 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 13.04.2010 року щомісячно.

Суд першої інстанції не врахував того, що така пенсія позивачу не призначалася взагалі, позивач як зазначалось вище отримує пенсію по інвалідності за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у тому неможливо зобов'язати пенсійний фонд здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, яка йому взагалі не призначалась. Неможливо перерахувати неіснуючу пенсію, тим більш зобов'язуючи здійснити це саме Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, до компетенції якого відносини з приводу такого виду пенсії взагалі не відносяться.

Також колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 3000 грн. є передчасними та необґрунтованими, оскільки в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України не доведено передбачених ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої її здоров'ю позивача.

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку основної державної пенсії відповідно до ст.54 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діяло у спосіб та в межах чинного законодавства.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок пенсії та стягнення моральної шкоди скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок та виплату додаткової пенсії ОСОБА_3 відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи з розміру 75% мінімальної пенсії за віком з 13.04.2010 року з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 вересня 2015 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.