Справа № 522/17812/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2015 р. м.Київ К/800/56873/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Мороз В.Ф.,

Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом виконавчого комітету Одеської міської ради до Приватного акціонерного товариства «Одеський олійножировий комбінат» про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Одеський олійножировий комбінат», в якому просив зобов'язати відповідача виконати рішення виконкому Одеської міської ради від 16 вересня 1993 року №960 «Про внесення доповнень до рішення виконкому міськвиконкому №74 від 02 березня 1992 року «Про відселення сімей з житлових будинків, розташованих у санітарно-захисній зоні центрального промислового вузла» шляхом відселення за власний рахунок мешканців будинків, які розташовані за адресою: м.Одеса, 2-й Басейний провулок 3, 5, 9, 13, 15; 4-й Басейний провулок 1, 3, 6; 6-й Басейний провулок 2, 8, 10, 12, 14.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 29 квітня 2014 року позов задоволено.

При винесенні рішення суд першої інстанції виходив із обов'язковості для виконання рішень органів місцевого самоврядування та обґрунтованості позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року задоволено апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Одеський олійножировий комбінат»; постанову Приморського районного суду м.Одеси від 29 квітня 2014 року скасовано; прийнято по справі нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Одеської міської ради до Приватного акціонерного товариства «Одеський олійножировий комбінат».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначив про недоведеність факту неналежного виконання олійножировим комбінатом обов'язку по забезпеченню за власний рахунок відселення сімей, які значаться в Додатку №2 до рішення №960. Крім того, суд зазначив, що рішеннями від 02 березня 1992 року №74 та від 16 вересня 1993 року №960 передбачалось фінансування будівництва житла державного житлового фонду для відселення за рахунок державних підприємств під гарантії державних органів, в управлінні яких знаходились ці підприємства, а саме будівництво житла та надання його для відселення повинно було здійснюватися органами місцевого самоврядування.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року, прийняти нове рішення, яким справу повернути на новий розгляд.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про неправильне застосування судом ст.24 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та відсутність належних доказів підтвердження повного виконання відповідачем рішення №960.

Приватне акціонерне товариство «Одеський олійножировий комбінат» у поданих запереченнях просить залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення апеляційного суду - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом вимог за позовом виконавчого комітету Одеської міської ради у даній справі є зобов'язання Приватного акціонерного товариства «Одеський олійножировий комбінат» виконати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16 вересня 1993 року №960 «Про внесення доповнень до рішення виконкому міськвиконкому №74 від 02 березня 1992 року «Про відселення сімей з житлових будинків, розташованих у санітарно-захисній зоні центрального промислового вузла».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про невиконання відповідачем рішення №960, відповідно до якого його зобов'язано за власний рахунок забезпечити у 1993-1995 роках відселення громадян, що мешкають в житлових домах, які розташовані в санітарно-захисній зоні цього підприємства, відповідно до додатку № 2 до рішення.

Розглядаючи та вирішуючи по суті справу, суди попередніх інстанцій виходили із того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як встановлено ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України (ч.3 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно п.5 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

Законодавство України положень щодо пред'явлення органом місцевого самоврядування адміністративного позову до юридичних осіб з вимогами про зобов'язання вчинити певні дії, зокрема виконати рішення, не передбачає, позовна заява виконавчого комітету Одеської міської ради обґрунтування щодо його права на звернення з даним позовом до адміністративного суду не містить.

З урахуванням вказаного слід дійти висновку, що даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Як встановлено ч.3 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Одеської міської ради задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 29 квітня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді