Справа № 2а-1582/09/0370
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2011-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2011 р. Справа № 48856/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Коваля Р.Й., Каралюса В.М.

при секретарі судового засідання: Зубач Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Ковельської МДПІ на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31.03.2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельської МДПІ, третя особа: ДПА України про визнання бездіяльності в не забезпеченні форменим одягом та стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

У січні 2006 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Ковельської МДПІ, третя особа: ДПА України про визнання бездіяльності в не забезпеченні форменим одягом та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позивач свої позовні вимоги мотивував тим, що він працював інспектором державної податкової служби в Турійському відділенні Ковельської ОДПІ з 14.09.1990 року по 09.01.2004 року і за станом здоровя був звільнений із займаної посади.

Постановою КМУ від 09.12.1993 року №1022 «Про формений одяг, посадовим особам органів державної податкової служби» передбачено забезпечення форменим одягом, безкоштовно, відповідно з додатком №1 даної постанови.

Проте, відповідачем в порушення даної постанови ніякого речового майна не видавав, у звязку із чим позивач звернувся до суду.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати дії відповідача протиправними, стягнути на його користь матеріальні збитки в розмірі 11 316,10 грн. та моральні збитки в розмірі 17 000 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 31.03.2009 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ковельської МДПІ в неповному забезпеченні форменим одягом ОСОБА_1, відповідно до вимог ст. 2 Постанови КМУ України від 09.12.1993 року №1022. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду оскаржили Ковельська МДПІ та ОСОБА_1 Вважають, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Ковельська МДПІ просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови у задоволенні позовних вимог в стягненні матеріальної шкоди у розмірі 11316,10 грн. та моральної шкоди у сумі 17000 грн.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що такі задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 14.09.1990 року по 09.01.2004 року працював в Турійському відділенні Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції, мав присвоєне спеціальне звання інспектора податкової служби та відповідний ранг. Протягом всього періоду роботи в податковій інспекції речовим майном не забезпечувався та його не отримував.

Статтею 24 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 4 грудня 1990 року №509-ХІІ передбачено, що особи начальницького складу податкової міліції мають формений одяг та знаки розрізнення і забезпечуються ними безкоштовно.

Постановою Кабінету Міністрів України №1022 від 09.12.1993 року затверджено форму одягу та норми забезпечення речовим майном посадових осіб органів державної податкової служби, яким присвоєні персональні звання та встановлено, що посадові особи органів державної податкової служби забезпечуються форменим одягом безкоштовно.

08.01.2000 року дана постанова втратила чинність відповідно до постанови КМУ №14, однак постановою КМУ від 01.02.2000 року №201 відновлено дію постанови №1022 від 09.12.1993 року та призупинено у 2000 році фінансування виготовлення для посадових осіб органів державної податкової служби форменого одягу, крім розрахунків за предмети цього одягу, що знаходяться на зберіганні та в процесі виготовлення.

З довідки Ковельської МДПІ від 09.02.2006 року №1140/05-10 вбачається, що з моменту її утворення коштів на придбання форменого одягу не передбачалось, а його постачання здійснювалось централізовано за розподілом Державної податкової адміністрації України.

Згідно довідки Державної податкової адміністрації України №2854/п/05-0114 від 16.05.2006 року вбачається, що право носіння форменого одягу мають посадові особи органів державної податкової служби, яких атестовано і яким присвоєно спеціальні звання. Протягом 1993-2004 років забезпечення форменим одягом відповідно заявок ДПА в областях здійснювалось в повному обсязі.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо безпідставності заявленої матеріальної шкоди, оскільки стягнення матеріальних збитків за невидане речове майно жодним нормативним актом не передбачено компенсації за невиданий формений одяг посадовим особам органів податкової служби при звільненні із органів державної податкової служби України. Крім того, позивачем не надано належних доказів вартості речового майна за відповідні роки.

Суд також відмовляє в задоволенні стягнення з відповідача транспортних та інших витрат понесених позивачем починаючи з 05.09.2005 року, оскільки в представлених квитанціях не має відомостей про те, що саме позивачем було сплачено зазначенні кошти

В частині відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з того, що згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на викладене, колегія суддів вражає не доведеними доводи позивача щодо завдання моральної шкоди.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційних скарг являються безпідставним та необґрунтованим та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у задоволенні апеляційних скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Ковельської МДПІ залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31.03.2009 року у справі №2а-1582/09/0370 без змін.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: Р. Коваль

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 02.03.2011 року