Справа № 826/10769/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 вересня 2015 року № 826/10769/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., при секретарі судового засідання Непомнящій А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Профспілкової організації Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті
до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві
про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання щодо легалізації

ВСТАНОВИВ:

Профспілкова організація Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (далі по тексту - позивач, Профспілкова організація) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить: визнати неправомірною бездіяльність та зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві включити Профспілкову організацію Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті до реєстру об'єднань громадян і видати Профспілковій організації Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/10769/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 02 липня 2015 року.

У судовому засіданні 02 липня 2015 року представник позивача підтримав позов, просив суд задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Враховуючи неявку представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання, керуючись приписами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Матеріали справи свідчать, що рішенням установчих зборів трудового колективу Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті від 20 лютого 2015 року (Протокол № 1) затверджено Статут Профспілкова організація Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті.

Пунктами 1.1 та 1.2 Статуту визначено, що Профспілкова організація - добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної та трудової діяльності. Профспілкова організація має статус місцевої.

11 березня 2015 року (відповідно до відмітки вхідної кореспонденції Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві) ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві із заявою про легалізацію Профспілкової організації.

Як зазначає представник позивача, до вищезазначеної заяви додано статут та протокол установчих зборів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи.

Листом Головного управління юстиції у місті Києві від 08 квітня 2015 року № 358 позивачу запропоновано надати документи для підтвердження заявленого статусу та привести статут Профспілки у відповідність вимогам чинного законодавства для подальшої легалізації Профспілки на відповідність заявленому статусу.

У подальшому, на повторну заяву позивача, листом Головного управління юстиції у місті Києві від 12 травня 2015 року наголошено позивачу на необхідність підтвердження заявленого статусу Профспілки, тобто надання додаткової документації, необхідної для підтвердження заявленого статусу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду. На підтвердження позовних вимог зазначає, що Статут Профспілки, затверджений рішенням установчих зборів трудового колективу Південно-Західної регіональної служби від 20 лютого 2015 року містить всі основні положення, які передбачені ст. 14 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». На переконання заявника, при зверненні до відповідача із заявою про легалізацію, позивачем подано усі необхідні документи згідно статті 98 Цивільного кодексу України, статті 11 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності», на підтвердження заявленого статусу.

Вирішуючи справу по суті, суд зазначає наступне.

Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначає особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.

Відповідно до статті 16 зазначеного Закону профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу.

Легалізація всеукраїнських профспілок та їх об'єднань, інших профспілок та їх об'єднань здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань.

Для легалізації профспілок, об'єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви. До заяви додаються статут (положення), протокол з'їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи, наявність організацій профспілки у відповідних адміністративно-територіальних одиницях, про засновників об'єднань.

На підставі поданих профспілкою, об'єднанням профспілок документів легалізуючий орган у місячний термін підтверджує заявлений статус за ознаками, визначеними статтею 11 цього Закону, включає профспілку, об'єднання профспілок до реєстру об'єднань громадян і видає профспілці, об'єднанню профспілок свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу.

Легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки, об'єднання профспілок.

У разі невідповідності поданих документів профспілки, об'єднання профспілок зазначеному статусу легалізуючий орган пропонує профспілці, об'єднанню профспілок надати додаткову документацію, необхідну для підтвердження статусу.

Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця.

Профспілка підприємства, установи, організації, яка діє на підставі власного статуту, легалізується у порядку, визначеному цією статтею.

Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту.

Профспілка, її організації, об'єднання профспілок здійснюють свої повноваження, набувають цивільних прав і беруть на себе цивільні обов'язки через свої виборні органи, які діють у межах прав, наданих їм за законом та статутом (положенням).

За подання на легалізацію недостовірних відомостей особи, які їх підписали, несуть відповідальність згідно із законом.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить, що профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Для легалізації профспілок, об'єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви із відповідними додатками. За результатом розгляду заяви легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки, об'єднання профспілок, при цьому, у разі невідповідності поданих документів профспілки легалізуючий орган пропонує профспілці надати додаткову документацію, необхідну для підтвердження статусу або усунення інших невідповідностей.

Судом встановлено та не спростовано матеріалами справи, що позивач двічі звертався до легалізуючого органу із заявами про легалізацію Профспілкової організації Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, проте, листами від 08 квітня 2015 року № 358 та від 12 травня 2015 року № 286 йому повідомлялось про необхідність підтвердження заявленого статусу та приведення статуту Профспілки у відповідність вимогам чинного законодавства для подальшої легалізації Профспілки.

Суд не погоджується із доводами відповідача в частині невідповідності статті 15 Статуту статті 98 Цивільного кодексу України.

Відповідно до згаданої статті загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Слід зазначити, що вказана норма не визначає виключно більшість голосів для прийняття рішення, а допускає встановлення інших правил прийняття рішення на загальних зборах.

Тому такі доводи відповідача не є обґрунтованими.

Разом з тим, щодо необхідність підтвердження заявленого статусу позивачем, суд погоджується із доводами суб'єкта владних повноважень з огляду на наступне.

Згідно Статуту Профспілкової організації Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті остання має місцевий статус.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» для представництва і здійснення захисту прав та інтересів членів профспілок на відповідному рівні договірного регулювання трудових і соціально-економічних відносин профспілки, організації профспілок можуть мати статус первинних, місцевих, обласних, регіональних, республіканських, всеукраїнських.

Статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, навчальному закладі або об'єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб.

Статус місцевих мають профспілки, які об'єднують не менш як дві первинні профспілкові організації, що діють на різних підприємствах, в установах, організаціях однієї адміністративно-територіальної одиниці (міста, району в місті, району, села, селища).

Як свідчать матеріали справи, одночасно із заявою про легалізацію, позивачем подано статут, протокол установчих зборів членів профспілки.

Наведене свідчить, що до заяви про легалізацію не додано підтвердження заявленого статусу, а саме: підтверджуючих документів про наявність двох первинних організацій, як визначено у частині 3 статті 11 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями народних депутатів України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 8, 11, 16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" (справа про свободу утворення профспілок) від 18 жовтня 2000 року N 11-рп/2000, про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 11 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", якими обмежується право громадян на свободу об'єднання: положення, що унеможливлює створення самостійної профспілки на окремому підприємстві, в установі або організації без дотримання умов, передбачених частиною другою, відповідно до яких статус місцевих мають лише профспілки, "до складу яких входять не менше трьох первинних організацій... чи об'єднують не менше 9 членів профспілки, які працюють на різних підприємствах, в установах або організаціях" суд відхиляє з огляду на наступне.

Положення статей 11, 16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В даному випадку, вирішуючи дану адміністративну справу по суті, суд керуються Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Частина 3 статті 11 цього Закону, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює, що статус місцевих мають профспілки, які об'єднують не менш як дві первинні профспілкові організації, що діють на різних підприємствах, в установах, організаціях однієї адміністративно-територіальної одиниці (міста, району в місті, району, села, селища).

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються: засади утворення і діяльності політичних партій, інших об'єднань громадян, засобів масової інформації.

З практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції вбачається, що чинність закону - обов'язковість застосування закону протягом певного часу, на певній території, щодо певного кола фізичних і юридичних осіб.

Частина 3 статті 11 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» є чинною, а тому обов'язковою для застосування щодо певного кола фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, відповідачем обґрунтовано наголошено позивачу про необхідність підтвердження заявленого статусу для легалізації Профспілки та надано час для подання підтверджуючих документів.

Крім цього, бездіяльність - певна форма поведінки особи, пов'язана з невиконанням нею дій, які вона повинна була і могла вчинити в силу покладених на неї посадових обов'язків і згідно з чинним законодавством України.

В даному випадку, відповідачем, в межах та у спосіб наданих повноважень, розглянуто заяви позивача про легалізацію профспілки та надано обґрунтовану відповідь, тому, вимога позивача про визнання неправомірною бездіяльності не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов'язання Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві включити Профспілкову організацію Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті до реєстру об'єднань громадян і видати Профспілковій організації Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу слід зазначити, що судом встановлена невідповідність поданих документів профспілки та обґрунтованість надання позивачу часу для підтвердження заявленого статусу , а тому такі вимоги спростовані матеріалами справи та не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене в частині вищезазначених вимог, суд зазначає, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо легалізація профспілок, їх об'єднань є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією органів державної реєстраційної служби.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду -тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень -ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, позовна вимога зобов'язання Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві включити Профспілкову організацію Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті до реєстру об'єднань громадян і видати Профспілковій організації Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу розцінюється Окружним адміністративним судом м. Києва саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому, на думку суду, задоволена бути не може.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, матеріалами справи доведено правомірність дій відповідача у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Профспілкової організації Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Профспілкової організації Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник