Справа № 2а-1870/7039/11
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2012-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2012 р. Справа № 2a-1870/7039/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.

за участю секретаря судового засідання - Сахно М.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства "Конотопський арматурний завод" до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Конотопський арматурний завод» (далі - позивач, ПАТ «Конотопський арматурний завод») звернулося до суду з позовною заявою до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області (далі - відповідач, Конотопська МДПІ), в якій з урахуванням уточнень, заявлених представником позивача в судовому засіданні, просило визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.05.2011р. за №, №.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства, є безпідставними та незаконними.

Зазначає, що питання про заявлену перевіряючими у акті про результати виїзної планової перевірки існуючу безнадійну заборгованість перед ЗАТ НК «Енергетичні ресурси» у сумі 169120грн.70коп. є необґрунтованим, як і зазначена у вищевказаному акті безповоротна фінансова допомога, оскільки вирішення питання про взаємне задоволення вимог може бути вирішене лише після закінчення ліквідаційної процедури, таким чином занижень обсягів валового доходу та не донарахувань з податку на додану вартість за господарськими правочинами з ЗАТ НК «Енергетичні ресурси» вважає не існує.

Відносно господарських стосунків позивача з ЗАТ «Росток», стверджує, що ПАТ «Конотопський арматурний завод» діяло виключно в межах укладених договорів оренди та суборенди, а тому занижень обсягів валового доходу та недонарахувань з податку на додану вартість за вищевказаним договором не існує.

Відносно господарських стосунків ПАТ «Конотопський арматурний завод» з ПП ОСОБА_3 позивач зазначив, що всі розрахунки зроблені у відповідності з положеннями укладених з контрагентом договорів, всі не здійснені в термін платежі пов'язані з наданими неналежним чином послугами з боку ПП ОСОБА_3, у разі врегулювання даних питань у досудовому порядку ПАТ «Конотопський арматурний завод» здійснить поточні платежі у відповідному звітному періоді, таким чином занижень обсягів валового доходу та не донарахувань з податку на додану вартість за вищевказаними договорами вважає, не існує.

Щодо господарських стосунків ПАТ «Конотопський арматурний завод» з TOB «Торгівельна компанія «Юрал-плюс» позивач зазначає, що посилання перевіряючих у акті перевірки на те що правочин є нікчемним - необґрунтоване. Оскільки вся первинна документація підтверджує реальність правочину і питання про відмітку у відрядженнях водіїв, що здійснювали перевезення продукції TOB «Торгівельної компанії «Юрал-плюс» зі складських приміщень, що належать ЧП «Новий Вік» з'ясоване, тому-як дійсно, існує документальне підтвердження фактів відвантаження продукції TOB «Торгівельної компанії «Юрал-плюс» зі складів ЧП «Новий Вік» та наявність господарсько-правових стосунків між TOB «Торгівельної компанії «Юрал-плюс» та ЧП «Новий Вік» у вигляді надання останнім послуги з відповідального зберігання., тому вважає, що нікчемність правочину не доведена і донарахування податку на прибуток і нараховані штрафні санкції не обґрунтовані.

Відносно господарських стосунків позивача з TOB «Максат Компані» наголосив на тому, що правочин був здійснений реально, що підтверджено, на його думку, первинною документацією, а посилання перевіряючих на те, що у штатному розписі ПАТ «Конотопський арматурний завод» існує три посади працівників юридичної служби і таким чином виникає питання про нікчемність правочину, є необґрунтованим. Оскільки юридичні послуги TOB «Максат Компані» були необхідні для представництва ПАТ «Конотопський арматурний завод», що розташоване у м. Києві за адресою бульвар І.Лепсе, 4, і тому позивач змушений був укласти правочин з TOB «Максат Компані», яке також розташоване у м. Києві, для здійснення юридичного обслуговування саме представництва ПАТ «Конотопський арматурний завод».

Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що оскаржувані рішення, прийняті на законних підставах, внаслідок змістовного і обґрунтованого аналізу бухгалтерського та податкового обліку позивача, які були здійснені в ході перевірки (т.1, а.с.144-147).

В обґрунтування своєї позиції, зазначив, що позивач в порушення вимог чинного законодавства, не включив до складу валового доходу суму кредиторської заборгованості перед ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси» в сумі 169121 грн., що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності та не зменшив валові витрати в 4 кварталі 2009р. на суму 140934 грн. на вартість оприбуткованих товарів від ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси», які залишились не оплаченими після закінчення терміну позовної давності, тобто за які не здійснено компенсацію. Таким чином вважає, що у Конотопської МДПІ є всі підстави стверджувати про заниження валового доходу в сумі 169121 грн., та завищення валових витрат на суму 140934 грн.

Щодо господарських відносин позивача з ЗАТ «Росток», відповідач зазначив, що в результаті проведених господарських операцій позивачем було занижено податок на додану вартість у розмірі 2037,00грн. та занижено валовий дохід на суму 10183,00грн. Відмічає, що в усіх договорах оренди вказано, що витрати на обслуговування орендованих приміщень складають 3,0 грн. без ПДВ за 1 кв.м. тобто за фіксовану ціну. При цьому до валових витрат відносились витрати по оренді від ЗАТ «Росток» на підставі актів виконаних робіт, які включають орендну плату і витрати на придбання комунальних послуг по утриманню орендованого приміщення. Загальна сума орендної плати змінювалася щомісячно, а не була згідно договорів фіксованою.

Відносно господарських відносин позивача з ПП ОСОБА_3 відповідач вважає, що позивач безпідставно відніс до складу валових витрат по перевезенню вантажів в сумі 45816грн., оскільки товарно-транспортні накладні, оформлені неналежним чином і не пов'язані з господарською діяльністю перевіряємого підприємства.

Відносно господарських відносин позивача з ТОВ «Торгівельна компанія» Юрал-Плюс», Конотопська МДПІ стверджує, що позивач безпідставно відніс до складу валових витрат вартість товарно-матеріальних цінностей від вказаного контрагента на суму 93664грн. та безпідставно сформував по вказаній операції суму податкового кредиту в розмірі 18733грн. Як зазначав відповідач, валові витрати позивача, які були сформовані на підставі первинних документів по взаємовідносинах з TOB «ТК «Юрал-Плюс» у 2 кварталі 2010 р. які нібито реалізувало на ПАТ «Конотопський арматурний завод» товарно-матеріальні цінності, залишаються не підтвердженими первинними документами, оскільки дані первинні документи, зокрема, товарно-транспортні накладні, були складені з порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того згідно баз даних ДПАУ встановлено, що TOB «ТД «Юрал-Плюс» не подавало декларації по податку на додану вартість за квітень та травень 2010 року, що призвело до виникнення розбіжностей, встановлених системою автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на суму 18733 грн. На вказану суму встановлених розбіжностей перевіркою зменшено суму податкового кредиту.

Також відповідач зазначив, що позивачем безпідставно віднесено до складу валових витрат, вартість робіт та послуг, не пов'язаних з господарською діяльністю підприємства в 4 кварталі 2010 року в сумі 32175 грн. за надані юридичні послуги, отримані від TOB «Максат Компані» та безпідставно сформовано податковий кредит в розмірі 6435грн. Вважає, що є всі підстави стверджувати, що виробничої необхідності отримання вищезазначених юридичних послуг поточного характеру від TOB «Максат Компані» в сумі 32175 грн. не було.

Також відповідач вказує на те, що у разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену відповідними документами.

В задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. (т.1, а.с.144-147).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень Конотопської МДПІ від 16.05.2011р. за №, №, з підстав, викладених у позовній заяві, підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях (т.1, а.с.144-147), в задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши повноважних представників сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Конотопський арматурний завод», зареєстровано юридичною особою (), включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та взято на податковий облік в Конотопській МДПІ, що вбачається із змісту позовної заяви та підтверджується копією акта перевірки (т.1,а.с.13).

У період з 28.03.2011року по 22.04.2011року повноважними особами Конотопської МДПІ, на підставі направлення від 28.03.2011р. №230-080 було проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 р. по 31.12.2010 року.

В ході перевірки було встановлено порушення відповідачем , а саме:

-пп.1.22.1 п.1.22, п.1.32 ст.1, п.3.1 ст.3, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, п. 5.1, пп.5.2.1 п. 5. 2, пп. 5.3.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. за №334/94-ВР (тут і далі по тексту постанови - Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), що призвело до заниження податку на прибуток всього в сумі 122974грн., в тому числі за 4 квартал 2009року в сумі 77832грн., 1 квартал 2010року в сумі 89грн., 2 квартал 2010року в сумі 32509 грн., 3 квартал 2010року в сумі 3481грн., 4 квартал 2010 року в сумі 9063грн.;

- пп. 7.4.1, пп.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР (тут і далі по тексту постанови - Закон України «Про податок на додану вартість» - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), що призвело заниження податку на додану вартість в сумі 27205грн., в тому числі: за жовтень 2009р.-134грн., за листопад 2009р. - 120грн., за січень 2010р.- 36грн., за лютий 2010р. - 36грн., за квітень 2010р. -18974грн., травень 2010р. 51грн., червень 2010р.- 51грн., липень 2010р.- 116грн., серпень 2010р.- 118грн., вересень 2010р.- 319грн., жовтень 2010р. - 6586грн., листопад 2010р. - 215грн., грудень 2010 р. 449грн.

За результатами перевірки, результати якої зафіксовані в акті перевірки від 04.05.2011 року за №167/23-3/00218331(а.с.12-85), відносно позивача 16.05.2011року були винесені податкові повідомлення-рішення:

- за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» в сумі 153717грн. 50коп., в т.ч.: 122974,00грн.-за основним платежем; 30743грн.50коп- за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1, а.с.8-9);

- за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість» в сумі 34006грн.25коп., в т.ч.: 27205,00грн. - за основним платежем, 6801грн.25коп. штрафні (фінансові) санкції.(т.1, а.с.10-11).

Позивач, не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями оскаржив їх до ДПА в Сумській області (том.1, а.с.128-130) та до ДПА України (т.1, а.с.131-134). Однак, рішеннями ДПА в Сумській області від 14.07.2011 року за №11380/10/25-005-145/206 ск (т.1, а.с.125-127), та рішенням ДПА України від 23.09.2011 року за №2028/6/10-245 (т.1, а.с.139-141) за результатами розгляду первинної та повторної скарг ПАТ «Конотопський арматурний завод» податкові повідомлення-рішення були залишені без змін, а скарги без задоволення.

При цьому як встановлено в судовому засіданні підставою для визначення суми основного платежу з податку на прибуток податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № в розмірі 122974грн. (т.1, а.с.8-10) стало встановлення відповідачем:

- заниження позивачем валового доходу за 4 квартал 2009р. на суму 169121грн. (т.1, а.с.20) та завищення валових витрат за 4 квартал 2009р. на суму 140934грн. (т.1, а.с.26) по взаємовідносинах з ЗАТ НК «Енергетичні ресурси», що призвело до донарахування за вказаною операцією грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 77514грн. (310055*25%) та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 19378грн.50коп. (т.1, а.с.186);

- заниження валового доходу за 4квартал 2009р. та 2010р. в загальному розмірі 10183грн. по взаємовідносинам з ЗАТ «Росток» (т.1,а.с.23), що призвело до донарахування грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 2546грн. (10183*25%) та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 636грн. 50коп. (т.1, а.с.183);

- завищення валових витрат за 2-3квартали 2010р. в загальній сумі 45816грн. по взаємовідносинам з приватним підприємцем ОСОБА_3 (далі ПП ОСОБА_3М.) (т.1, а.с.28), що призвело до донарахування грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 11454грн. (45816*25%) та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2863грн. 50коп. (т.1, а.с.185);

- завищення валових витрат в 2 кварталі 2010р. в сумі 93664грн. по взаємовідносинам з ТОВ «ТК «Юрал-плюс» (т.1, а.с.37), що призвело до донарахування грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 23416грн. (93664*25%) та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 5854грн. (т.1, а.с.184);

- завищення валових витрат в 4 кварталі 2010р. в сумі 32175грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Максат Компані» (т.1, а.с.38), що призвело до донарахування грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 8044,00грн. (32175*25%) та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2011грн. (т.1, а.с.187).

Підставою для визначення суми основного платежу з податку на додану вартість в загальному розмірі 27205,00грн. податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. № (т.1, а.с.10-11) стало встановлення відповідачем:

- не нарахування позивачем податку на додану вартість виходячи з фактичних витрат понесених платником на оренду приміщення представництва в м. Київ, що призвело до заниження податку на додану вартість у 4кварталі 2009р. та 2010р. в сумі 2037грн. по взаємовідносинам з ЗАТ «Росток» (т.1,а.с.53), в результаті чого донараховано грошове зобовязання на вказану суму та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 509грн.25коп. (т.1, а.с.181-182);

- завищення податкового кредиту в 4 кварталі 2010р. в сумі 6435грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Максат Компані» (т.1, а.с.58), в результаті чого донараховано грошове зобовязання на вказану суму та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1608грн.75коп. (т.1, а.с.180);

- завищення податкового кредиту в 2 кварталі 2010р. в сумі 18733грн. по взаємовідносинам з ТОВ «ТК «Юрал-плюс» (т.1, а.с.60-67), в результаті чого донараховано грошове зобовязання на вказану суму та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 4683грн.25коп. (т.1, а.с.179).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2011р. за № в частині визначення основної суми грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 23416грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 5854грн., а також за №, в частині визначення основної суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 18733грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 4683грн. 25коп., суд виходить з наступного.

Як вбачається з акта перевірки (т.1, а.с.60-67, 37) підставою для нарахування грошових зобовязань стало те, що, на думку службових осіб Конотопської МДПІ, ПАТ «Конотопський арматурний завод» в порушення п.1.32 ст.1 (в якому дано визначення господарської діяльності), п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та на порушення пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» безпідставно віднесло до складу валових витрат та податкового кредиту вартість товарно-матеріальних цінностей, придбаних від TOB «Торгівельна компанія «ОСОБА_2 - Плюс» (далі- ТОВ «ТК «ОСОБА_2 - Плюс») в 2 кварталі 2010 року. Підставою для таких висновків послугувало надання товарно-транспортних накладних, які, як стверджує відповідач, не мають доказовості та не є первинними документами бухгалтерського обліку відповідно до вимог, встановлених п.2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», складені в порушення пп. 1.2 п.1, пп.2.1 та пп.2.4 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995року №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за № 168/704 (т.1, а.с.32). Також підставою для винесення зазначених податкових повідомлень-рішень на вказані суми стало те, що TOB «ТД «Юрал-Плюс» в своїй податковій звітності вказані операції по податку на додану вартість за квітень 2010р. не відображало, крім того, згідно звітності, яка була подана TOB «ТК «Юрал-Плюс» за 2010 рік по комунальному податку на підприємстві по основному місцю роботи робітників немає. Відповідно звітності, яка була подана TOB «ТК «Юрал-Плюс» за 2010 рік. по податку на прибуток на підприємстві відсутні основні фонди, залишки запасів, заробітна плата працівникам підприємства не нараховувалася. Таким чином відповідачем зроблено висновок, що у TOB «ТК «Юрал-плюс» відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів та проведення у звязку з цим транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характер. Вказане, на думку службових осіб відповідача, дає підстави стверджувати про безтоварність взаємовідносин між ПАТ «Конотопський арматурний завод» і TOB «ТК «Юрал-Плюс», а первинні бухгалтерські та податкові документи, які були складені та підписані між даними підприємствами були виписані без наміру створити реальні правові наслідки в рамках господарської діяльності, оскільки фактично TOB «ТК «Юрал-плюс» не декларувало в своїх податкових деклараціях обсягів здійснених операції з продажу товарно-матеріальних цінностей ПАТ «Конотопський арматурний завод» ні в квітні 2010року, ні в наступних податкових періодах (т.1, а.с.35-36).

Однак, суд не може погодитись з даними висновками відповідача та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону передбачено, що до складу валових витрат не належать будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 1.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також у звязку з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

При цьому, згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. Таким чином, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару.

Посилаючись на вказані приписи норми законів України «Про оподаткування прибутку підприємств» та «Податку на додану вартість», а також на результати звітності, поданої TOB «ТК «Юрал-Плюс» за 2010 рік (т.1, а.с.217-221), відповідач вважає, що позивачем не було надано належних відповідних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, а податкові накладні, отримані від TOB «ТК «Юрал-плюс», виданих по безтоварним операціям, не можуть бути підставою для включення суми 18733грн. до складу податкового кредиту. Проте, суд не може погодитись з висновками відповідача про наявність безтоварної операції.

Так, в ході перевірки встановлено що ПАТ «Конотопський арматурний завод», як покупець, згідно усної угоди придбав товарно-матеріальні цінності у постачальника TOB «ТК «ОСОБА_2 - Плюс» м. Київ, 36038945.

Варто зазначити, що ні під час перевірки (т.1,а.с.29-37,60-67), ні в письмових запереченнях (т.1,а.с.144-147) відповідачем не ставилось під сумнів форма укладеного договору між позивачем та контрагентом. При цьому суд вважає необхідним відмітити, що згідно ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, ще вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. В даному випадку, враховуючи наявність видаткових накладних, податкових накладних, рахунків-фактур, оплати придбаного товару (т.1,а.с.93-98,103-107,110-116,119-121,123), можна вважати що така операція була укладена з дотриманням форми. TOB «ТК «Юрал-плюс», на момент укладення договору та здійснення операцій був зареєстрований юридичною особою, є зареєстрованим платником податку на додану вартість, остання податкова звітність станом на грудень 2011р. була подана за 2-3 квартали 2011р. та серпень 2011р., що вбачається з акта від 23.12.2011р. (т.2, а.с.93-94).

При цьому у квітні 2010р. згідно видаткових накладних, податкових накладних (т.1,а.с.95,96,103,104,106,107,112,113,115-116,120,121) ПАТ «Конотопський арматурний завод» був придбаний товар у TOB «ТК «Юрал-плюс». Даний товар був прийнятий працівником підприємства згідно виданих довіреностей ОСОБА_4 та оплачений в квітні та травні 2010р. згідно платіжних доручень, що підтверджується копіями наказів на відрядження працівника підприємства позивача, копіями товарно-транспортних накладних, копіями платіжних доручень (т.1,а.с. 93, 94,97-102, 105,108-111, 114,117-119, 122-123, т.2,а.с.95,96).

Також позивачем на підтвердження факту використання придбаного товару у власній господарській діяльності надано копії вимог про видачу оприбуткованого та прийнятого товару зі складу підприємства позивача (а.с.97-140).

Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що на виконання умов усної домовленості між позивачем та TOB «ТК «Юрал-плюс», відбулась поставка товару на підприємство позивача, товар був оплачений позивачем та використаний у власній господарській діяльності, а тому операція по придбанню товару, на переконання суду, носила реальний характер, та була виконана сторонами належним чином. В судовому засіданні не було підтверджено встановленого відповідачем факту оформлення товарно-транспортних накладних з порушенням вимог чинного законодавства, тим паче, що в матеріалах справи містяться інші, досліджені вище докази, які підтверджують факт придбання та використання отриманого від ТОВ «ТК «Юрал-плюс» товару. Крім того, посвідчення на відрядження, на які посилається відповідач, згідно вимог чинного законодавства, не являються документами, на підставі якого платник має право включати суми за придбаний товар до складу податкового кредиту та валових витрат. Із вказаного вище випливає, що суму податкового кредиту, позивач сформував правомірно, оскільки податок на додану вартість входить до складу договірної суми, сплаченої продавцеві в ціні товару, та правомірно відніс витрати по вказаних операціям до складу валових витрат. У звязку з цим суд дійшов висновку, про відсутність в діях позивача порушення вимог ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», на виконання яких позивач сплатив податок на додану вартість в ціні товару, придбаного у безпосереднього постачальника товару, який, в свою чергу, виконав вимоги п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» - видав покупцю, яким є позивач, належним чином оформлені податкові накладні на визначені та сплачені покупцем суми податку.

Обґрунтовуючи свою позицію безтоварністю операцій, відповідач посилається на те, що товарно-транспортні накладні, надані на перевірку були виписані з порушенням, оскільки в них зазначено: Автопідприємство - ВАТ «Конотопський арматурний завод», замовник (платник) - ВАТ «Конотопський арматурний завод», вантажовідправник - TOB «ТК «Юрал-Плюс», вантажоодержувач - ВАТ «Конотопський арматурний завод», пункт навантаження - м. Черкаси, пункт розвантаження - м. Конотоп. В усіх товарно-транспортних накладних в графі «Здав вантаж для перевезення» стоїть печатка TOB «ТК «Юрал-Плюс», при цьому у посвідченнях про відрядження водія, який був направлений для отримання товару ОСОБА_4 стоїть відтиск печатки ПП «Новий Вік». У звязку з цим службові особи Конотопської МДП роблять висновок про те, що ОСОБА_4, якому були видані посвідчення на відрядження, не отримував товар від TOB «ТК «Юрал-Плюс».

Однак, вказані доводи відповідача, на переконання суду, спростовуються наявними в матеріалах справи листами, наданих TOB «ТК «Юрал-Плюс» від 26.04.2011р. за №26/04/11-01 та від 28.04.2011р. за №28/04/11-01 (т.1, а.с.91,92), в яких TOB «ТК «Юрал-Плюс» зазначає, що товар, відвантажений позивачу, згідно домовленості з ПП «Новий Вік» знаходився на складі ПП «Новий Вік». Вказане пояснює факт наявності в посвідченнях на відрядженнях водія підприємства позивача відтиску печатки ПП «Новий Вік».

Варто звернути уваги на те, що про вказані обставини позивач зазначав у поданих скаргах до ДПА в Сумській області та ДПА України та надавав зазначені вище листи (т.1, а.с.128-134), однак, податковим органом не було надано належної оцінки вказаним фактам та не вчинено жодних дій щодо їх перевірки.

Доводи представника відповідача про відсутність реальності операцій з підстав не декларування контрагентом позивача податкових зобовязань та фактично неможливості перевірки (т.1, а.с.194) судом не приймаються до уваги. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «ТК «ОСОБА_2 плюс» була подана декларація з податку на додану вартість за квітень 2010р. до ДПІ у Святошинському районі м. Києві, що підтверджується копією листа від 28.04.2011р. за №28/04/11-01 (т.1, а.с.92), копією акта від 23.12.2011р. (т.2, а.с.93-94), хоча згодом повернута на доопрацювання. Однак, відповідно до ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на час виникнення спірних правовідносин, платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону, контроль за правильністю нарахування та сплати (перерахування) податку до бюджету здійснюється відповідним податковим органом. Таким чином, як згідно вказаних норм так і приписів Податкового кодексу України виникнення у платника податку права на податковий кредит та формування валових витрат не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими субєктами господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання, а тому числі по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту та валових витрату випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно такої операції та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Доводи відповідача про те, що вказані операції не могли бути здійснені через перебування директора ТОВ «ТК «ОСОБА_2 плюс» ОСОБА_5 за межами України (т.1, а.с.34), також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вбачається з досліджених вище податкових накладних, видаткових накладних, у вказаних операціях приймав участь ОСОБА_6, який на даний час є директором підприємства, та який і ставив підписи на первинних документах (т.1, а.с.92-123), що не позбавляло, на переконання суду, брати участь у вказаних операціях директора ТОВ «ТК «ОСОБА_2 плюс» у телефонному режимі.

Що стосується нарахованих позивачу штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 16.05.2011р. за № (з податку на прибуток) в сумі 4683грн. 25коп., а також за №, (з податку на додану вартість) в розмірі 5854грн., суд, зазначає, що відповідно до пп.123.1 ст. 123 Податкового кодексу України в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання. Враховуючи, що судом не було підтверджено факт допущення позивачем порушень вимог Закону України «Про податок на додану вартість» та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», донарахування фінансових санкцій в цій частині, суд також вважає безпідставним.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи та досліджені докази, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 16.05.2011р. за № в частині визначення основної суми грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 23416грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 5854грн., а також за №, в частині визначення основної суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 18733грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 4683грн. 25коп, суперечать вимогам чинного законодавства, є необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням вимог ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України, а тому підлягають скасуванню в цій частині.

Разом з тим, суд не може погодитись з рештою позовних вимог.

Так, як вже було зазначено, підставою для донарахування суми основного платежу з податку на прибуток в розмірі 77514грн. (т.1, а.с.186), оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.8-9) стало заниження позивачем на порушення п.4.1.6 п.4.1, п.1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валового доходу за 4 квартал 2009р. на суму 169121грн. (т.1, а.с.20) та завищення, на порушення пп.5.1 ст.5 вказаного закону, валових витрат за 4 квартал 2009р. на суму 140934грн. (т.1, а.с.26) по взаємовідносинах з ЗАТ НК «Енергетичні ресурси».

В ході перевірки було встановлено та підтверджено в судовому засіданні, що по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у ПАТ «Конотопський арматурний завод» перед ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси» рахується кредиторська заборгованість в сумі 169120,70 грн., що підтверджується в тому числі випискою з вказаного рахунку станом на момент розгляду справи, поданої самим позивачем (т.2, а.с.56).

Вказана заборгованість виникла, за результатами господарських операцій між вказаними підприємствами в 2000-2001рр., при цьому враховуючи вказані роки первинні бухгалтерські документи не збереглися. Тому позивачем в ході перевірки листом за вих. №48/400 від 14.04.2011р. (т.1, а.с.228), повідомлено, що відповідно договору №77/КП від 10.08.2000р. ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси» поставило позивачу товарно-матеріальні цінності на загальну суму 114796грн. 18коп. Товарно-матеріальні цінності оприбутковані на балансовий рахунок №2011. Згідно угоди №58/356-11 від 31.03.2003р. про порядок погашення заборгованості по договору №77/КП було частково оплачено придбаний товар в сумі 39959грн. Таким чином кредиторська заборгованість по договору №77/КП від 10.08.2000р. склала 74837,18 грн. (114796,18грн.-39959грн.).

Також між ПАТ «Конотопський арматурний завод» та ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси» укладено договір №19/КП від 31.05.2001р., згідно якого ПАТ «Конотопський арматурний завод» отримало від ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси» дизельне паливо на суму 94283,52грн., яке оприбутковане на балансовий рахунок 2030. Розрахунки по вказаній операції не проводились і станом на момент розгляду справи, а тому кредиторська заборгованість по договору №19/КП від 31.05.2001р. склала 94283,52 грн.

Таким чином загальна кредиторська заборгованість ПАТ «Конотопський арматурний завод» по взаємовідносинам з ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси» склала 169120,70грн. (74837,18 грн.+ 94283,52 грн.).

Позивач в обґрунтування своєї позиції посилається на ухвалу господарського суду м. Києва від 07.02.2005р. по справі №23/514, про визнання банкрутом ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси», в якій ПАТ «Конотопський арматурний завод» визнається кредитором на суму 407019грн.82коп. (т.1, а.с.135-138), що є більшою сумою за суму коштів, яку винен позивач даному контрагенту. У звязку з чим, вважає, що кредиторська заборгованість ПАТ «Конотопський арматурний завод» перед ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси» фактично покривається тією сумою боргу, яку винне позивачу ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси», та на яку позивач визнаний кредитором.

Дійсно відповідно до ухвали господарського суду м. Києва (т.1, а.с.135-136) була визнана заборгованість ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси» в сумі 407019,82грн. перед ВАТ «Конотопський арматурний завод», наявність дебіторської заборгованості на суму 405201грн.12коп. у позивача також підтверджується і випискою з рахунку 3410 «векселя отримані в національній валюті» (т.2, а.с.55). Разом з тим, з огляду на встановлені вище обставини, на переконання суду, вказана заборгованість не стосується кредиторської заборгованості позивача в сумі 169120,70грн. перед даним контрагентом, яка і до цього часу рахується на рахунку 6310 «розрахунки з вітчизняними постачальниками» (т.1, а.с.56). При цьому, як на час перевірки, так і станом на сьогодні, позивачем не було проведено взаємозаліку та не складено відповідних актів з ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси» з метою фактичного заліку наявної кредиторської заборгованості позивача, в рахунок погашення дебіторської заборгованості ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси».

Вказане підтверджується копіями виписок з рахунків (т.2, а.с.55,56), а також поясненнями представника позивача, та листом від №48/400 від 14.04.2011р. (т.1, а.с.228).

Суд відмічає, що згідно п.4.1, п.4.1.6 п.4.1. ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чинного на час виникнення спірних правовідносин, валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами. Валовий доход серед іншого включає сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України «Про списання вартості несплачених обсягів природного газу», а також сум заборгованості, що підлягає включенню до валових доходів згідно з пунктами 12.3 та 12.4 цього Закону.

При цьому згідно пп. 1.22, пп.1.25 пп.1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чинних на час виникнення спірних правовідносин, фінансова допомога - це безповоротна фінансова допомога або поворотна фінансова допомога. Безповоротна фінансова допомога це, зокрема, сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності. Безнадійна заборгованість є в тому числі заборгованість по зобовязаннях, за якою минув строк позовної давності, який згідно ст. 257 Цивільного кодексу України складає три роки.

Враховуючи, що заборгованість за придбаний товар перед ЗАТ НК «Енергетичні ресурси» протягом трьох років (операції відбулись в 2000-2001р.р.) не була погашена, актів взаємозаліку позивачем з ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси» не було складено, вказана заборгованість набула статусу безповоротної фінансової допомоги в податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності. Так, як період настання закінчення строку позовної давності настав до початку перевірки, суд погоджуючись з відповідачем, вважає, що до складу валового доходу відповідно до пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» позивач повинен був включити в 4 кварталі 2009р. суму безповоротної фінансової допомоги по операціям з ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси» в розмірі 169121грн. З огляду на вказане позивач, враховуючи вимоги пп.5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» повинен був зменшити валові витрати на 140934грн. оприбуткованих товарно-матеріальних цінностей від ЗАТ «НК «Енергетичні ресурси», оскільки ним фактично не було понесено витрат відповідно до приписів п.5.1 ст. 5 вказаного закону.

Таким чином в судовому засіданні не було спростовано встановленого відповідачем факту порушення позивачем вимог п.4.1.6 п.4.1, п.1.22.1 п.1.22 ст.1, пп.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а тому суд приходить до висновку, що Конотопська МДПІ правомірно оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.8-9) збільшила суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 77514грн. та правомірно у відповідності до ст.123 Податкового кодексу України застосувала штрафні (фінансові) санкції в розмірі 19378грн.50коп. (т.1, а.с.186), у звязку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення в цій частині відповідає вимогам чинного законодавства, є обґрунтованим та таким, що прийняте з дотриманням вимог ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення позовних вимог в цій частині .

Також підставою для збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.8-9) стало завищення позивачем на порушення п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валових витрат за 2-3квартали 2010р. в загальній сумі 45816грн. по взаємовідносинам з приватним підприємцем ПП ОСОБА_3 (т.1, а.с.27-29)

Так, в ході перевірки встановлено, що ПАТ «Конотопський арматурний завод» для перевезення продукції підприємства користувалося послугами ПП ОСОБА_3, код НОМЕР_1, з яким, як повідомлялось в листі від №48/400 від 14.04.2011р. (т.1, а.с.228) було укладено усну домовленість. Суми за надані послуги з перевезення товару були віднесені до складу валових витрат позивачем в 2-3 кварталах 2010р. на загальну суму 45816грн.

На підтвердження виконаних робіт позивачем надано копії актів про виконані роботи, копії товарно-транспортних накладних, копії платіжних доручень на підтвердження оплати наданих послуг з транспортування (т.1, а.с.160-175, т.2, а.с.87,88).

Разом з тим, варто зазначити, що відносини щодо перевезення вантажу регулюються насамперед, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законами України «Про транспортно-експедиторську діяльність», «Про транспорт», іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Так, статтями 909 Цивільного кодексу України, 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованого Міністерством юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 з наступними змінами та доповненнями (подалі Правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Враховуючи, що в даному випадку, позивачем до складу валових витрат були включені суми саме за надання послуг з перевезення, на нього, як на учасника транспортного процесу, поширюються приписи вказаних Правил. У звязку з цим у ПАТ «Конотопський арматурний завод» для включення отриманих послуг з перевезення повинен був мати належним чином оформлені товарно-транспортні накладні.

При цьому відповідно до п.п. 11.1, 11.3-11.9 п. 11 «Правила оформлення документів на перевезення» Правил, - основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником.

Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов'язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил.

Підпунктом 13.1, п. 13 «Правила здачі вантажів» Правил визначено, що перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

За приписами п.п. 14.4, п. 14 «Розрахунки за перевезення» цих Правил, остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться Замовником на підставі рахунку Перевізника, який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень з доданням товарно-транспортних накладних.

Рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених дорожніх листів разом з товарно-транспортними накладними, а при користуванні автомобілями, робота яких оплачується виходячи з часу роботи автомобіля у Замовника, - тільки дорожніх листів.

Разом з тим, з товарно-транспортних накладних, які надані позивачем на підтвердження отриманих послуг перевезення вантажу (т.1, а.с.161,164-167,169-170,172-175) вбачається, що в графі «Замовник (платник)» вказано не ПАТ «Конотопський арматурний завод», а інші підприємства - ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», ТОВ «Український центр аграрних технологій», ВАТ «Укрнафта», ТОВ «АЕМР».

Позивач обґрунтовуючи свою позицію зазначає, що їх підприємством були укладені договори купівлі-продажу з підприємствами ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», ТОВ «Український центр аграрних технологій», ВАТ «Укрнафта», ТОВ «АЕМР» (т.2, а.с.9-40), тому вони і виступали замовниками вказаних послуг, але саме у позивача, тому позивач не вбачає в своїх діях порушень вимог чинного законодавства.

Разом з тим, суд відмічає, що відповідно до п.1 Правил, вантажовідправник (саме в даній графі зазначено назву підприємства позивача) - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення. Замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів. Таким чином, враховуючи вказані приписи, товарно-транспортні накладні не можуть бути доказом того, що замовником послуг виступав саме позивач, оскільки вказані товарно-транспортні накладні свідчать, що фактично замовлення та оплату транспортних послуг підприємства здійснювали інші підприємства.

Крім того, сам позивач в своїй скарзі зазначає, що оплата послуг ПП ОСОБА_3 не проведена в повному обсязі, у зв'язку з тим, що вказаним контрагентом надані послуги неналежним чином (т.1, а.с.128).

Також, у всіх товарно-транспортних накладних ПП ОСОБА_3 не заповнені розділи «вантажно-розвантажувальні операції», «інші відомості», відмітки про складені акти, що суперечить вимогам Правил. В цих розділах повинна вказуватись фактична відстань перевезення вантажів, вартість наданих послуг. За таких обставин, приймаючи до уваги вказані вище приписи Правил, суд погоджується з відповідачем, що товарно-транспортні накладні були оформлені неналежним чином, а тому у позивача були відсутні підстави для віднесення вказаних послуг до валових витрат.

Таким чином в судовому засіданні не було спростовано встановленого відповідачем факту порушення позивачем вимог п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а тому суд приходить до висновку, що Конотопська МДПІ правомірно оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.8-9) збільшила суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 11454грн. та правомірно у відповідності до ст.123 Податкового кодексу України застосувала штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2863грн.50коп. (т.1, а.с.185), у звязку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення в цій частині відповідає вимогам чинного законодавства, є обґрунтованим та таким, що прийняте з дотриманням вимог ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення позовних вимог в цій частині.

Також підставою для збільшення суми основного платежу грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 2456грн. оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.8-9) та податку на додану вартість в сумі 2037грн. оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.10-11) стало заниження позивачем на порушення п.1.32, ст.1, пп.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 42 Господарського кодексу України, валового доходу за 4квартал 2009р. та 2010р. в сумі 10183грн. по взаємовідносинам з ЗАТ «Росток» (а.с.20-23) та в порушення п.1.4 ст.1, п.4.1, п.4.2 ст.4, п.3.1 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість» не в повній мірі нарахування позивачем податку на додану вартість виходячи з фактичних витрат понесених платником на оренду приміщення представництва в м. Київ, що призвело до заниження податку на додану вартість у 4кварталі 2009р. та 2010р. в сумі 2037грн. по взаємовідносинам з ЗАТ «Росток» (т.1,а.с.50-53).

В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Конотопський арматурний завод» має представництво у м. Києві, для розміщення якого орендував приміщення у ЗАТ «Росток» (т.2, а.с.1-7). Так, з акта перевірки (т.1, а.с.20), вбачається, що ПАТ «Конотопський арматурний завод» починаючи з 2008р. орендує у ЗАТ «Росток» м. Київ, код 00227560 приміщення за адресою: м. Київ, бульвар І. Лепсе, 4. При цьому, згідно договору №171 про оренду приміщень від 28.11.2008р. позивач спочатку орендував приміщення площею 307 кв.м. Договірна орендна плата в сумі 140 грн. без ПДВ за 1 кв.м. орендованої площі, витрати на обслуговування орендованих приміщень - 3,0 грн. без ПДВ за 1 кв.м.

Згодом було укладено додаткову угоду від 30.12.2008р., якою було зменшено площу орендованого приміщення до 251,3 кв.м.

В 2009р., у звязку з закінченням строку вказаного вище договору, був укладений інший договір про оренду зазначеного приміщення за №173 від 16.11.2009р., за яким ЗАТ «Росток» здало в оренду позивачу приміщення загальною площею 251,3 кв.м. Термін оренди з 01.12.2009 по 30.11.2010р. Договірна ціна в сумі 130 грн. без ПДВ за 1 кв.м. за орендовану площу та витрати на обслуговування орендованих приміщень 3,0 грн. без ПДВ за 1 кв.м

В 2010р. був укладений інший договір за №183 від 29.11.2010р., за яким ЗАТ «Росток» вже здавало в оренду 197,0кв.м., орендна плата - 130 грн. за 1 кв.м орендованої площі, витрати на обслуговування орендованих приміщень - 3,0 грн. без ПДВ за 1 кв.м. Термін дії оренди з 01.12.2010р. по 30.11.2011р. (т.1, а.с.238-250).

Витрати по оренді вказаного приміщення по вказаним договорам, які в тому числі складались з витрат на придбання комунальних послуг, склали 576675грн. та були включені до складу валових витрат за 4 квартал 2009р., 2010р.

Також в судовому засіданні встановлено, що частину орендованого приміщення ПАТ «Конотопський арматурний завод» надає іншим підприємствам в суборенду, що також підтверджується копіями укладених договорів (т.2, а.с.57-82).

При цьому в судовому засіданні встановлено, що позивач при визначенні суборендної плати за здані в суборенду приміщення не в повній мірі здійснював відшкодування понесених витрат по утриманню орендованого приміщення у ТОВ «Росток», що призвело до заниження валового доходу від суборенди по підприємствам ТОВ «Народна компанія «Енергетичні ресурси», ТОВ «Укрінтерторг», ТОВ «Відродження», ТОВ МСП «Стиль», ПП «Еліт-Стиль» на загальну суму 10183,00грн., що підтверджується розрахунком, зробленим під час перевірки (т.1, а.с.234-237).

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

За приписами п.3.1 ст.3 вказаного закону, об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Статтею ст.42 Господарського кодексу України визначено суть підприємництва - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Приймаючи до уваги вказані норми Конотопська МДПІ робить висновок про порушення позивачем вимог чинного законодавства, оскільки ПАТ «Конотопський арматурний завод» включило до складу валових доходів обсяг реалізації послуг по суборенді за ціною, яка нижча за собівартість наданих послуг. При цьому судом враховано, що сама по собі збитковість господарської операції не може бути підставою для визначення діяльності субєкта господарювання як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить у всіх випадках про те, що така операція не повязана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції. В кожному конкретному випадку при вирішенні питання про відповідність діяльності визначенню господарської діяльності з метою оподаткування, слід враховувати, зокрема, умови господарювання, економічну доцільність господарської операції, наявність обєктивних причин, що спонукали платника податків до її здійснення.

ПАТ «Конотопський арматурний завод» посилається на те, що діяв в межах договорів оренди та суборенди. Разом з тим, сам позивач не заперечує того факту, що дійсно за здані в суборенду приміщення ПАТ «Конотопський арматурний завод» не в повній мірі здійснювало відшкодування понесених витрат по утриманню орендованого приміщення у ТОВ «Росток». Вказане представник позивача пояснював виробничою необхідністю та можливістю в певній мірі мінімілізувати витрати на оренду, оскільки для розміщення офісу представництва площа, яка задавалась в оренду ЗАТ «Росток», була завелика, а ЗАТ «Росток» не здавало вказану площу в меншому розмірі. Тому для мінімілізації понесених витрат ПАТ «Конотопський арматурний завод», змушений був здавати в суборенду вказане приміщення за меншу ціну, щоб покрити в певній мірі витрати на оренду.

Проте вказані доводи представника позивача щодо мінімалізації витрат не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, акта перевірки та укладеного договору оренду (т.1, а,с.20-21,238-253), протягом 2008-2010р.р. ЗАТ «Росток» надавало в оренду приміщення різною площею, при цьому з кожним роком площа орендованого приміщення зменшилась з 307кв.м. до 197кв.м., що спростовує доводи представника позивача про те, що вказаний контрагент відмовлявся надавати в оренду приміщення меншою площею. Інших суттєвих доводів чи доказів на підтвердження економічної доцільності операцій з ЗАТ «Росток», та наявних обєктивних причин, що спонукали платника податку до її здійснення, позивачем суду не надано, а в судовому засіданні таких умов господарювання та економічної доцільності господарської операції чи наявних обєктивних причин, не було встановлено. Крім того, як повідомив представник позивача, ПАТ «Конотопський арматурний завод» станом на сьогодні вже вирішує питання щодо оренди іншого приміщення та в іншого контрагента, що спростовує доводи позивача (зазначених в судовому засіданні) про те, що приміщення за вказаною адресою (хоч і більшою площею) було економічно обґрунтовано - через розміщення поряд стратегічних партнерів (при цьому на підтвердження вказаного економічного обґрунтування позивачем також доказів надано не було.)

Варто відмітити, що поставка послуг - будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг (п.1.4 т.1 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Відповідно до п.4.1 ст.4 вказаного закону база оподаткування (з податку на додану вартість) операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Таким чином в судовому засіданні не було спростовано встановленого відповідачем факту порушення позивачем вимог п.1.32, ст.1, пп.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 42 Господарського кодексу України, Закону України «Про податок на додану вартість», а тому суд приходить до висновку, що Конотопська МДПІ за вказаною операцією правомірно оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.8-9) збільшила суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 2546грн. та правомірно у відповідності до ст.123 Податкового кодексу України застосувала штрафні (фінансові) санкції в розмірі 636грн.50коп. (т.1, а.с.183), та правомірно оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.10-11) збільшила суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 2037грн. та правомірно у відповідності до ст.123 Податкового кодексу України застосувала штрафні (фінансові) санкції в розмірі 509грн.50коп. (т.1, а.с.181-182), у звязку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, є обґрунтованими та такими, що прийняті з дотриманням вимог ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України, а тому відсутні підстави для їх скасування та задоволення позовних вимог в цій частині.

Також підставою для збільшення суми основного платежу грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 8044грн. оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.8-9) та податку на додану вартість в сумі 6435грн. оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.10-11) стало завищення позивачем на порушення п.1.32, ст.1, пп.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.2 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валових витрат в 4 кварталі 2010р. в сумі 32175грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Максат Компані» (т.1, а.с.37-38) та в порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» завищення податкового кредиту в 4 кварталі 2010р. в сумі 6435грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Максат Компані» (т.1, а.с.58-59).

Так, в судовому засіданні встановлено, що 27.07.2010р. між позивачем до ТОВ «Максат Компані» був укладений договір про надання юридичних послуг б/н (т.1, а.с.86-88). Даним договором було передбачено надання таких юридичних послуг, як проведення семінарів та інших консультаційних послуг правового характеру згідно переліку тем (коментарій до проекту Податкового Кодексу України, працевлаштування інвалідів, кадрова політика, робочий час, права і обов'язки платників податків; взаємодія з контролюючими органами, відсутність платника податку по юридичному адресу), виконання інших конфіденційних завдань та здійснення будь-яких дій, необхідних для виконання вищезазначених послуг та предмета Договору, крім дій, пов'язаних з виникненням у Замовника дійсних фінансових зобов'язань будь-якого характеру по відношенню до третіх осіб.

Перевіркою встановлено, що в 4 кварталі 2010 року ПАТ «Конотопський арматурний завод» згідно акта здачі-приймання виконаних робіт від 29.10.2010р. (т.1, а.с.89), податкової накладної від 06.10.2010р. за №06102 (т.1, а.с.90) включило до складу валових витрат вартість отриманих та оплачених (т.2, а.с.86) юридичних послуг, отриманих від TOB «Максат Компані» в сумі 32175 грн. та до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість за вказаною операцією в розмірі 6435грн.

ПАТ «Конотопський арматурний завод» стверджує, що операції з вказаним контрагентом були здійснені реально, що підтверджується, на його думку, виписаною податковою накладною та актом виконаних робіт, вважає, що дана операція є економічно обґрунтованою, оскільки юридичні послуги TOB «Максат Компані» були необхідні позивачу для представництва ПАТ «Конотопський арматурний завод», яке розташоване в м. Києві.

Однак, вказані доводи про необхідність в отриманні вказаних послуг для представництва в м. Києві, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вбачається з вказаного у договорі переліку послуг (т.1, а.с.86), проведення семінарів та інші послуги стосується перш за все робітників ПАТ «Конотопський арматурний завод», які знаходяться в м. Конотоп, зокрема, для бухгалтерії підприємства, відділу кадрів та інших, при цьому представництво не являється відокремленим структурним підрозділом позивача (т.1, а.с.1-7) і робітники представництва являються працівниками ПАТ «Конотопський арматурний завод». Крім того, на підприємстві позивача згідно штатного розпису створений окремий юридичній відділ, до складу якого входять начальник відділу, юрисконсульт 1 категорії, юрисконсульт (т.1, а.с.8), а тому у разі виникнення такої необхідності, позивач самостійно, на переконання суду, міг забезпечити своє представництво юридичним супроводженням.

Інших доказів, які б підтверджували надання таких послуг саме ТОВ «Максат компані» позивачем суду не надано, крім того, ні в акті виконаних робіт, ні в податковій накладній (т.1, а.с.89-90), не відображено які саме послуги були надані позивачу вказаним контрагентом та в якому періоді. А тому суд приходить до висновку, про відсутність виробничої необхідності отримання вищезазначених юридичних послуг від TOB «Максат Компані» на загальну суму 38610грн.

При цьому, як вже було зазначено, згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Враховуючи викладене, в судовому засіданні не було підтверджено здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Максат Компані», та не було спростовано встановленого відповідачем факту порушення ПАТ «Конотопський арматурний завод» вимог п.1.32, ст.1, пп.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.2 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про податок на додану вартість», а тому суд приходить до висновку, що Конотопська МДПІ за вказаною операцією правомірно оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.8-9) збільшила суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 8044грн. та правомірно у відповідності до ст.123 Податкового кодексу України застосувала штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2011грн. (т.1, а.с.187), та правомірно оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2011р. за № (т.1, а.с.10-11) збільшила суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 6435грн. та правомірно у відповідності до ст.123 Податкового кодексу України застосувала штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1608грн.75коп. (т.1, а.с.180), у звязку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, є обґрунтованими та такими, що прийняті з дотриманням вимог ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України, а тому відсутні підстави для їх скасування та задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Конотопський арматурний завод" до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області від 16.05.2011року № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток в загальному розмірі 29270грн., в тому числі 23416рн. - основного платежу та 5854грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області від 16.05.2011року № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 23416грн. 25коп. в тому числі 18 733грн. - основного платежу та 4683грн. 25коп. - штрафних (фінансових) санкцій.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) І.Г. Шевченко

З оригіналом згідно

Суддя І.Г. Шевченко

Повний текст постанови складено 13.02.2012 року.