Справа № 2а/1770/1904/2012
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року м. Київ К/800/9201/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Швеця В.В., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області (далі - УПФ) до Фонду соціального страхування від нещасних випадів на виробництві та професійних захворювань України в Сарненському районі Рівненської області (далі - Фонд) про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за касаційною скаргою представника позивача на судові рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 3 липня 2012 року, Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року представник УПФ звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив зобов'язати Фонд прийняти до відшкодування та виплатити витрати на виплату і доставку пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, за період з 27 жовтня 2008 року по 29 лютого 2012 року у розмірі 36145,16 грн. та 5904,90 грн. витрати державної адресної допомоги.

Посилався на те, що відповідач безпідставно не прийняв до заліку зазначенні витрати, внаслідок чого виникла заборгованість.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 3 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі представник позивача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Відповідно до положень частини третьої статті 30, частиною восьмою статті 36 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а також пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону України 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV).

Згідно цієї статті Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Статтею 28 Закону № 1105-XIV встановлено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Виходячи зі змісту зазначених норм, страхові виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1105-XIV Фонд виплачує у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат, в іншому випадку витрати понесені УПФ у зв'язку з виплатою та доставкою таких пенсій, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку, що Фонд правомірно не прийняв до відшкодування витрати на виплату та доставку пенсії по втраті годувальника за період 27 жовтня 2008 року по 29 лютого 2012 року.

Вирішуючи питання щодо правомірності відмови відповідача у відшкодуванні витрат державної адресної допомоги, колегія суддів виходить з наступного.

Надання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у сумі, що не вистачає до відповідного розміру прожиткового мінімуму, передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян».

Згідно з пунктом 4 вказаної постанови Кабінету Міністрів України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата щомісячної державної адресної допомоги, передбаченої цією постановою, здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Вичерпний перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, встановлений статтею 21 Закону № 1105-XIV та пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4. Щомісячна державна адресна допомога не входить до вказаного переліку.

Окрім того, необхідно враховувати, що одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів. Відповідно до статті 46 Закону № 1105-XIV кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України при вирішенні таких спорів, зокрема, постанови від 6, 20 червня 2011 року, 10 червня 2014 року (справи № 21-57а11, 21-118а11, 21-168а14).

Разом з тим, обраний спосіб захисту (відновлення) порушеного права про прийняття до відшкодування вказаних витрат не відповідає правовідносинам, встановленим Порядком № 5-4/4. Ним не врегульовані відносин, які виникають у випадку не підписання актів звірки розрахунків, оскільки встановлене ним правило розраховано на відсутність спору. У разі наявності спору та незгоди на підписання актів звірки розрахунків з боку Фонду вимоги саме про стягнення таких сум мають вирішуватися в судах адміністративної юрисдикції шляхом пред'явлення органами УПФ позову про стягнення цих сум, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Саме до такого висновку зводиться правові позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 червня 2014 року (справа №21-154а14), яка згідно зі статтею 244-2 КАС України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області відхилити, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 3 липня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.В. Швець

І.В. Штульман