Справа № 826/20197/13-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання неправомірними дій, скасування розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач-1), Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач-2) про визнання неправомірними дій відповідача-1 по виданню розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1143 від 10 липня 2013 року «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва за рішеннями судів» в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передачі до сфери управління Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1 (пункт 5 додатку до розпорядження), вжиття заходів щодо реєстрації права власності на цю квартиру, та забезпечення заселення квартири; скасування розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1143 від 10 липня 2013 року «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва за рішеннями судів» в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передачі до сфери управління Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1 (пункт 5 додатку до розпорядження), вжиття заходів щодо реєстрації права власності на цю квартиру, та забезпечення заселення квартири; визнання неправомірними дій відповідача-2, спрямованих на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1; визнання неправомірними дій відповідача-2, спрямованих на виселення позивачки та її сина ОСОБА_4 з власної квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1 та по заселенню в квартиру інших осіб; зобов'язання відповідача-2 утриматися від будь яких дій, спрямованих на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1 та дій по виселенню позивача та її сина ОСОБА_4 з власної квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1 та заселенню в квартиру інших осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у справі № 826/20197/13-а скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10 липня 2013 року відповідачем-1 прийнято розпорядження № 1143 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва квартир за рішеннями судів», яким, зокрема, квартиру № 2 у будинку по АДРЕСА_1 (пункт 5 додатку до розпорядження) зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передано їх до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

19 серпня 2013 року між ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Солом'янська районна у місті Києві державна адміністрація, вважаючи укладений договір недійсним, звернулась до Солом'янського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Київська міська рада, Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду», Головне управління юстиції в місті Києві про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2013 року.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 01 вересня 2014 року у справі № 760/20120/13-ц, позов Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Водночас, заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року у справі № 760/24757/14-ц позов Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2013 року; виселення з квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задоволено.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 20 лютого 2015 року у перегляді заочного рішення відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 серпня 2015 року у справі № 760/24757/14-ц, яке набрало законної сили, заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмолено у задоволенні позову про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2013 року, виселення з квартири.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів та прийнятим розпорядженням та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року у справі № 2-3883/12 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_9, ОСОБА_6 про визнання договорів нікчемними та недійсними, якими відчужено квартиру № 2 у будинку по АДРЕСА_1, а саме: договір купівлі-продажу від 08 серпня 2008 року та договір дарування від 17 вересня 2008 року, визнання спадщини відумерлою, витребування майна на користь територіальної громади міста Києва, у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2013 року у справі № 22-ц/796/506/13 рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання спадщини відумерлою та визнання недійсними договору купівлі-продажу, ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 08 серпня 2008 року. Визнано відумерлою спадщину у вигляді зазначеної квартири.

06 березня 2013 року Апеляційний суд міста Києва ухвалив додаткове рішення у справі № 22-ц/796/506/13, яким вирішив квартиру № 2 у будинку по АДРЕСА_1, яка визнана відумерлою спадщиною, передати територіальній громаді міста Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року, рішення Апеляційного суду міста Києва 21 лютого 2013 року та додаткове рішення Апеляційного суду міста Києва 06 березня 2013 року залишено без змін.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у мотивувальній частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 серпня 2015 року у справі № 760/24757/14-ц, яке набрало законної сили, зазначено, що позов про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2013 року, виселення з квартири подано комунальним підприємством як балансоутримувачем будинку, в якому знаходиться спірна квартира. Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» є неналежним позивачем, оскільки власником спірної квартири є територіальна громада м. Києва.

Згідно зі ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

У сільських радах, що представляють територіальні громади, які налічують до 500 жителів, за рішенням відповідної територіальної громади або сільської ради виконавчий орган ради може не створюватися. У цьому випадку функції виконавчого органу ради (крім розпоряджання земельними та природними ресурсами) здійснює сільський голова одноособово.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: 1) управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; 2) встановлення порядку та здійснення контролю за використанням прибутків підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад; 3) заслуховування звітів про роботу керівників підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад; 4) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна; б) делеговане повноваження: погодження в установленому порядку кандидатур для призначення на посаду керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на відповідній території, які перебувають у державній власності.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 60 вказаного Закону, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» № 8 від 20 травня 2013 року, за змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Колегія суддів зазначає, що із системного аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) під час прийняття розпорядження № 1143 від 10 липня 2013 року «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва за рішеннями судів» в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передачі до сфери управління Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1 (пункт 5 додатку до розпорядження), діяв на виконання покладених на нього ст.ст. 29, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» завдань, тому здійснював у спірних правовідносинах владні управлінські функції.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідач-1 під час прийняття розпорядження № 1143 від 10 липня 2013 року «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва за рішеннями судів» в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передачі до сфери управління Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1 (пункт 5 додатку до розпорядження), діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», з урахуванням покладених на нього завдань та функцій, на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва 21 лютого 2013 року та додаткового рішення Апеляційного суду міста Києва 06 березня 2013 року.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача-2, спрямованих на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1; визнання неправомірними дій відповідача-2, спрямованих на виселення позивачки та її сина ОСОБА_4 з власної квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1 та по заселенню в квартиру інших осіб; зобов'язання відповідача-2 утриматися від будь яких дій, спрямованих на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1 та дій по виселенню позивача та її сина ОСОБА_4 з власної квартири № 2 у будинку по АДРЕСА_1 та заселенню в квартиру інших осіб, також є необґрунтованими належними та допустимими доказами у справі та не засновані на нормах права.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачами надано достатньо доказів правомірності оскаржуваних дій та прийняття оскаржуваного розпорядження, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та наведеними законодавчими нормами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання неправомірними дій, скасування розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2015 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 18 вересня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.