Справа № 1570/4452/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ К/800/24666/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Моторного О.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Актів-Транском»

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року

у справі № 1570/4452/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Актів-Транском»

до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Актів-Транском» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року, позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами невиїзної документальної перевірки позивача з питань взаємовідносин з ТОВ «Агенція Досконалих Рішень» за жовтень 2011 року відповідачем складено акт від 12.04.2012 року №567/22-0302/35989995, яким встановлено порушення вимог п.п. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп. 2.4 п. 2 Положення «Про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 05.06.1995 року № 168/704, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачу донараховано податок на додану вартість за жовтень 2011 року на суму 103 986, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.04.2012 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 129 982, 00 грн., з яких за основним платежем - 103 986, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 25 996, 00 грн.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу щодо непідтвердження реальності господарських правовідносин між позивачем та його контрагентом ТОВ «Агенція Досконалих Рішень».

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Залишаючи позов без задоволення, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку щодо правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного податкового-повідомлення рішення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

При цьому для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Однак наявність законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту, зокрема податкових накладних, виписаних платником податку, є обов'язковою, для визнання правомірності формування такого за умови, якщо відомості в таких документах відповідають дійсності, і якщо господарські операції мали реальний характер та придбані товари (роботи, послуги) використовувалися в господарській діяльності платника податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач уклав з ТОВ «Агенція Досконалих Рішень» договір про надання консультаційних послуг від 03.10.2011 року № 03/10, предметом якого є надання позивачу консультаційних послуг.

Згідно з Технічним завданням, яке є невід'ємною частиною зазначеного Договору, ТОВ «Агенція Досконалих Рішень» здійснює консультування, надання рекомендацій та практичної допомоги в галузі зв'язків з громадськістю та обміну інформації, розробки систем бухгалтерського обліку, програм обліку виробничих витрат; консультування та надання практичної допомоги в галузі планування, організації, забезпечення ефективності та контролю, інформації для управління.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що при досліджені судами актів про прийняття виконаних робіт щодо управлінських послуг за Договором № 03/10, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що надані позивачем документи не мають юридичної сили та доказовості, оскільки вказані акти не мають детального і повного опису послуг, не містять інформації про конкретні їх обсяги, щодо вартості кожного виду наданих управлінських послуг (консультаційних, маркетингових, інформаційно-технологічних, юридичних) згідно Додатку №1 до Договору.

Крім того, позивачем ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанцій не надано документів, які б підтверджували факт використання придбаних послуг у власній господарській діяльності і результати таких послуг, що призвели до одержання доходу, а також документів з детальним та повним описом усіх питань стосовно результатів наданих консультаційних послуг.

Суди попередніх інстанцій також встановили, що позивач (замовник) та ТОВ «Агенція Досконалих Рішень» (експедитор) уклали договір від 01.10.2011 року № 01/10 про надання транспортно-експедиційних послуг.

За умовами зазначеного договору експедитор від свого імені та за рахунок замовника забезпечує здійснення перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському, приміському й міжміському сполученні.

На підтвердження виконання робіт за договором позивачем надано акти приймання-передачі виконаних робіт, податкові накладні.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наявність актів виконаних робіт та податкових накладних є необхідною, але не достатньою підставою для виникнення права на формування податкового кредиту. Позивачем не надано до перевірки заявки на проведення транспортно-експедиторського обслуговування, що прямо передбачено розділом 2 договору, товарно-транспортні накладні та інші товаросупроводні документи.

Керуючись наведеним вище, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності прийняття податковим органом оскаржуваного повідомлення-рішення.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Актів-Транском» відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року у справі № 1570/4452/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

О.А.Моторний