Справа № 826/14557/15
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 вересня 2015 року 12 год. 12 хв. № 826/14557/15

за позовом Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, зобов'язання вчинити певні дії

Суддя - Вовк П.В.,

при секретарі судового засідання Хайло А.А.

Представники:

від позивача Сердюк В.О., довіреність № 2, від 25 травня 2015 року

від відповідача Дяків Г.М., довіреність № 10-238/д від 30 березня 2015 року

На підставі ч. 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в судовому засіданні 17 вересня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст складено і підписано 18 вересня 2015 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі також - Миргородська ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області, позивач) до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі також - ПАТ «Укрнафта», відповідач), в якому позивач просив:

- зупинити видаткові операції відповідача (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків, погашення податкового боргу) шляхом накладення арешту на кошти на рахунках відповідача та на рахунки, які будуть відкриті в майбутньому в сумі 25 531 650, 93 грн. до дня погашення податкового боргу в повному обсязі;

- зобов'язати відповідача виконати законні вимоги податкового керуючого, а саме: допустити його до вилучення готівки на підставі рішення № 1 від 25 травня 2015 року «Про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про наявність у відповідача податкової заборгованості перед бюджетом в розмірі 25 531 650, 93 грн., у зв'язку з чим позивачем, на виконання положень п. 32 підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України), вчинювались дії з вилучення готівки у ПАТ «Укрнафта». Проте таке вилучення не було вчинене через перешкоджання з боку працівників відповідача, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

У ході судового розгляду справи представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його повністю.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав на безпідставність позовних вимог позивача з огляду на відсутність у нього правових підстав для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується подання, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Наказом начальника Миргородської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області № 8 від 21 травня 2015 року головного державного інспектора Чайковського Д.В. було призначено податковим керуючим ПАТ «Укрнафта».

У зв'язку з наявністю у відповідача податкового боргу з плати за користування надрами в загальному розмірі 25 531 650, 93 грн., 25 травня 2015 року позивачем було прийнято рішення № 1, яким вирішено здійснити погашення податкового боргу ПАТ «Укрнафта» шляхом стягнення готівки такого платника податків.

На виконання такого рішення, вказаним податковим керуючим ПАТ «Укрнафта» було здійснено виїзд на АЗС № 16/005 та № 16/001, які належать ПАТ «Укрнафта» та розташовані за адресою в м. Кременчук. Однак співробітниками вказаних АЗС не було допущено податкового керуючого до вилучення готівки ПАТ «Укрнафта». Зазначені обставини були зафіксовані актами від 04 червня 2015 року № 3 та № 4 про перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до положення пп. 20.1.32 п. 20.1 статті 20 ПК України, на яку позивач посилається в якості підстави звернення до суду з даним позовом, контролюючі органи мають право звертатися до суду, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на цінні папери та/або кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків, погашення податкового боргу), та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом.

Відповідно, податковий орган має право звернутись до суду з позовом про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків виключно у разі встановлення ним обставин перешкоджання платником податків виконанню податковим керуючим визначених ПК України повноважень.

Так, відповідно до п. 91.1 статті 91 ПК України, керівник контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податків податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою контролюючого органу. Податковий керуючий має права та обов'язки, визначені цим Кодексом.

При цьому повноваження податкового керуючого передбачені п. 91.3 статті 91 ПК України, відповідно до якого податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.

Також, відповідно до п. 5.6 розділу V Порядку призначення та звільнення, а також функції та повноваження податкового керуючого, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 578, до основні функцій та повноважень податкового керуючого щодо продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, та стягнення коштів віднесено, зокрема, вилучення готівкових коштів на підставі рішення суду та забезпечення погашення податкового боргу платника податків за їх рахунок.

Відповідно до п. 91.4 статті 91 ПК України, у разі якщо платник податків, що має податковий борг, перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, такий податковий керуючий складає акт про перешкоджання платником податків виконанню таких повноважень у порядку та за формою, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2015 року, у справі № 826/14102/14 за позовом ПАТ «Укрнафта» до Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу встановлено, що ПАТ «Укрнафта» () перебуває на обліку як платник податків у Міжрегіональному головному управлінні Міндоходів - Центральному офісі з обслуговування великих платників.

При цьому, судом було встановлено, що оскільки платником плати за користування надрами для видобування корисних копалин є ПАТ «Укрнафта», що отримало спеціальні дозволи на користування надрами, призначати такому платнику податків податкового керуючого має контролюючий орган за місцем реєстрації такої юридичної особи, що свідчить про те, що право щодо призначення податкового керуючого/податкових керуючих відповідачу у зв'язку з виникненням податкового боргу саме з плати за користування надрами належить до повноважень виключно Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно, встановлені під час розгляду адміністративної справи № 826/14102/14 обставини свідчать про відсутність у позивача (його службових та посадових осіб) повноважень податкового керуючого ПАТ «Укрнафта», оскільки такий податковий керуючий міг бути призначений виключно контролюючим органом за місцем реєстрації такого платника податків, відомостей про що позивачем до матеріалів справи долучено не було.

Крім того, відповідно до приписів ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2015 року, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року, у справі № 826/4288/15 за позовом ПАТ «Укрнафта» до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області встановлена заборона територіальним органам Міністерства доходів і зборів та/або територіальним органам Державної фіскальної служби, їх посадовим та службовим особам, крім Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників, приймати рішення про призначення податкових керуючих, вчиняти дії, спрямовані на виконання уже прийнятих рішень про призначення податкових керуючих, а також вчиняти будь-які інші дії, спрямовані на виконання повноважень податкового керуючого.

Зазначеною ухвалою встановлено, що вона набирає чинності з 24 березня 2015 року і підлягає негайному виконанню на підставі ч. 5 статті 118 КАС України.

Отже, станом на день виїзду податкового керуючого Чайковського Д.В. на АЗС №16/005 та № 16/001 з метою вилучення готівки ПАТ «Укрнафта» (04 червня 2015 року), діяли приписи зазначеного рішення суду щодо заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання повноважень податкового керуючого.

Суд окремо звертає увагу на те, що, як було встановлено вище, правовою підставою для стягнення готівки відповідача у рахунок погашення його податкового боргу стало рішення позивача № 1 від 25 травня 2015 року.

Необхідно зазначити, що форма такого рішення була визначена додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України № 273 від 14 травня 2015 року «Деякі питання стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу».

При цьому, відповідно до положень ч.ч. 1, 5 статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Постанови Кабінету Міністрів України публікуються в Офіційному віснику України, газеті «Урядовий кур'єр», акти Кабінету Міністрів України також оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України.

З наявної в матеріалах справи копії примірника газети «Урядовий кур'єр» вбачається, що текст Постанови Кабінету Міністрів України № 273 від 14 травня 2015 року, оприлюднений 19 травня 2015 року, був розміщений без додатку 1 до такої Постанови, яким визначено форму рішення про стягнення готівки платника податку у рахунок погашення його податкового боргу.

З огляду на те, що додаток 1 є невід'ємною частиною Постанови Кабінету Міністрів України № 273 від 14 травня 2015 року, порядок набуття ним чинності є загальним. Тобто лише з дня опублікування у відповідному офіційному виданні додаток 1 буде вважатися таким, що набрав чинності.

А оскільки станом на 25 травня 2015 року (день прийняття позивачем рішення № 1 про стягнення готівки відповідача у рахунок погашення його податкового боргу) такий додаток до Постанови Кабінету Міністрів України № 273 від 14 травня 2015 року не був опублікований, тобто не набрав чинності, суд вважає неправомірним прийняте податковим органом рішення про стягнення готівки з ПАТ «Укрнафта» у рахунок погашення його податкового боргу.

Отже, податковим органом безпідставно вчинялись дії по стягненню готівки відповідача.

Окремо в наданих суду додаткових письмових поясненнях щодо заявлених позивачем вимог, відповідач також зазначає про необґрунтованість прийнятого податковим органом рішення від 25 травня 2015 року № 1 про стягнення готівки відповідача у рахунок погашення його податкового боргу з огляду на наявний у держави обов'язок щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань, що, відповідно до положень п. 32 підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, унеможливлювало прийняття позивачем такого рішення.

Між тим суд критично оцінює такі доводи відповідача з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 32 підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що тимчасово, до 1 липня 2015 року, у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

Водночас, згідно п.п. 43.1, 43.2 статті 43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень ПК України вбачається, що обов'язок держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань, у разі наявності у нього податкового боргу, виникає лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Укрнафта» має заборгованість з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та рентної плати за користування надрами для видобування нафти.

З огляду на зазначене, необґрунтованими є наведені вище доводи ПАТ «Укрнафта» щодо відсутності у позивача визначених п. 32 підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України підстав для прийняття рішення про стягнення готівки відповідача у рахунок погашення його податкового боргу.

Щодо самого факту вчинення платником податків перешкод щодо виконання податковим керуючим передбачених ПК України повноважень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначається відповідачем в поданих ним до суду письмових запереченнях на адміністративний позов, ПАТ «Укрнафта» було допущено співробітників податкового органу на АЗС товариства. Водночас представникам позивача було пояснено, що наявні на АЗС готівкові кошти ПАТ «Укрнафта» не належать, що виключає можливість їх стягнення.

Так, згідно п. 87.1 статті 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до пп. 87.3.2 п. 87.3 статті 87 ПК України, не може бути використані як джерело погашення податкового боргу платника податків, зокрема, майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг (оренду), схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління.

Водночас, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору комісії від 30 квітня 2015 року, укладеного між відповідачем (комісіонер) та ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (комітент), його умовами передбачалось виконання комісіонером зобов'язання щодо укладення за дорученням комітента та за комісійну плату від свого імені, але за рахунок комітента, договорів про продаж нафтопродуктів.

Зокрема, п. 1.3 вказаного договору передбачалось, що нафтопродукти, передані на комісію для здійснення їх подальшого продажу, а також грошові кошти, отримані комісіонером від продажу нафтопродуктів, є власністю комітента.

Таким чином, суд зазначає, що кошти від продажу нафтопродуктів на вказаному вище АЗС ПАТ «Укрнафта», відповідно до наведених умов договору, не є власними коштами відповідача, у зв'язку з чим, в контексті зазначених правових положень, вони не можуть бути використані як джерело погашення податкового боргу ПАТ «Укрнафта». Позивачем за час розгляду справи належними та допустимими доказами зазначені обставини спростовані не були.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги, що позивачем інших доказів вчинення платником податків перешкод щодо виконання податковим керуючим передбачених ПК України повноважень з вилучення готівкових коштів ПАТ «Укрнафта» вказано не було, суд не вбачає в діях відповідача ознак вчинення ним таких перешкод в діяльності податкового керуючого.

Зважаючи на те, що підставою для заявлених позивачем вимог щодо зупинення видаткових операцій та зобов'язання відповідача виконати законні вимоги податкового керуючого є саме вчинення платником податків перешкод щодо виконання податковим керуючим повноважень, факт чого не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, враховуючи, що судом встановлено наявність заборони, станом на день вчинення податковим керуючим Чайковським Д.В. дій щодо вилучення готівки відповідача, вчиняти дії, спрямовані на виконання повноважень податкового керуючого щодо ПАТ «Укрнафта», а також відсутність повноважень податкового керуючого щодо ПАТ «Укрнафта» в усіх контролюючих органів, окрім податкових керуючих Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, суд, з урахуванням наведеного в сукупності, не вбачає правових підстав для задоволення адміністративного позову Миргородської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області.

Окремо суд звертає увагу на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року (справа № 826/17341/14 за позовом Миргородської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області до ПАТ «Укрнафта» про стягнення заборгованості) було встановлено, що на підставі поданих ПАТ «Укрнафта» заяв про розстрочення податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, строк якого вже минув, на строк до 31 грудня 2015 року та з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, строк сплати якого вже минув, до 31 грудня 2015 року, Державною фіскальною службою України прийняті рішення про розстрочення податкового боргу від 07 серпня 2015 року № 263 та № 265 якими погоджено ПАТ «Укрнафта» розстрочення податкового боргу з вказаних платежів у визначених частинах на строк з серпня по грудень 2015 року.

На підставі рішень ДФС України від 07 серпня 2015 року № 263 та № 265, між ПАТ «Укрнафта» та Миргородської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області укладено договори про розстрочення податкового боргу від 10 серпня 2015 року № 23 та № 24, за умовами яких податковим органом надано платнику розстрочення податкового боргу на загальну суму 11 427 933, 72 грн. (згідно умов договору № 23) та 39 420 381, 00 грн. (згідно договору №24).

Відповідно до положень ч. 1 статті 72 КАС України, наведені вище обставини, встановлені апеляційним судом, не підлягаю доказуванню в межах розгляду даної справи.

Зазначене, на думку суду, додатково свідчить про безпідставність заявлених Миргородською ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області вимог, оскільки вказана позивачем сума, на яку він просить зупинити видаткові операції ПАТ «Укрнафта», у розмірі 25 531 650, 93 грн. включає в себе суми коштів, розстрочених вказаними договорами від 10 серпня 2015 року № 23 та № 24 та які, станом на 20 серпня 2015 року, були сплачені ПАТ «Укрнафта», що також встановлено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року у справі № 826/17341/14.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 94, 122, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя П.В. Вовк