Справа № 2-а-2239/11
Суддя: Розман М. М.
Дата ухвалення: 2011-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2239/11
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2011 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Розман М.М.

при секретарі Цех Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Глибокопотіцької сільської ради про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Глибокопотіцької сільської ради про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позовній заяві зазначив , що перебував в трудових відносинах з відповідачем з 1 грудня 1987 року , а з 1 червня 2006 року працює на посаді спеціаліста 2 категорії по веденню бухгалтерського обліку.

Розпорядженням Глибокопотіцького сільського голови від 26 квітня 2011 року за № 14 його звільнено з роботи у звязку із скороченням чисельності (штату) працівників на підставі п.1 ст. 40 КзПп України.

Дане розпорядження позивач вважає таким , що не відповідає чинного законодавства з тих підстав , що згідно до п.1 ст. 40 КзПп України трудовий договір , укладений на невизначений строк , а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці , в тому числі ліквідації , реорганізації , банкрутства або перепрофілювання підприємства , установи , організації , скорочення чисельності або штату працівників.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці ( ст.. 49-2 КзПп). Таке попередження про майбутнє вивільнення він отримав 24.02.2011 року , однак час майбутнього звільнення в ньому вказаний не був.

Звільнення з підстав , зазначених у п.1 ст.40 КзПп України допускається , якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Переведення на іншу роботу йому не запропоновано.

Відповідно до ст.. 43 КзПп України розірвання трудового договору з підстав , передбачених п.1 ( крім випадку ліквідації підприємства , установи , організації ) , може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу. Однак така згода сільським головою не отримана.

Крім цього , при звільненні не враховано , що він є депутатом Тячівської районної ради і відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за умови його попередження в порядку , встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду.

А тому просить поновити його на роботі на посаді спеціаліста 2 категорії по веденню бухгалтерського обліку в Глибокопотіцькій сільській раді і стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня поновлення на роботі.

Позивач і його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив , що позивач звільнений з роботи з дотриманням вимог чинного законодавства. Мало місце скорочення його посади , про наступне вивільнення повідомлений за два місяці і звільнений за згодою профспілкового органу , на засіданні якого був особисто присутній позивач. Всі інші посади зайняті , а тому його неможливо було перевести на іншу посаду і така йому не пропонувалася. Про заплановане вивільнення позивача і про його фактичне звільнення було повідомлено центр зайнятості. Районну раду , депутатом якої є позивач , інформовано не було. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено , що позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем , являвся посадовою особою органу місцевого самоврядування і займав посаду спеціаліста 2 категорії по веденню бухгалтерського обліку.

Згідно до розпорядження Глибокопотіцького сільського голови від 26 квітня 2011 року позивача звільнено з посади у звязку з скороченням чисельності ( шрату ) працівників на підставі п.1 ст. 40 КзПп України.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування «служба в органах місцевого самоврядування це професійна , на постійній основі діяльність громадян України , які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади , наданих законом.

Правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування , згідно до ст. 7 цього Закону, визначається Конституцією України та законами України.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей , передбачених цим Законом.

Підстави і порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу визначено ст. 40 КзПп України.

Зокрема , згідно ст. 40 ч.1 п.1 КзПп України трудовий договір , укладений на невизначений строк , а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч.2 цієї статті звільнення з цих підстав допускається , якщо неможливо перевести працівника , за його згодою , на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників , згідно до ч.1 ст.49-2 КзПп України , персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ст. 43 ч.1 КзПп України розірвання трудового договору з підстав , передбачених п.1 ( крім випадку ліквідації підприємства , установи , організації ) , може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу ( профспілкового представника) , первинної профспілкової організації , членом якої є працівник.

Як встановлено в судовому засіданні , рішенням Глибокопотіцької сільської ради від 03.01.2011 року за №20 скорочено чисельність штату працівників в кількості двох штатних одиниць , а саме спеціаліста другої категорії та касира.

А рішенням цієї ж ради від 03.01.2011 року №22 затверджено структуру і чисельність виконавчого апарату сільської ради в кількості 9 чоловік згідно з додатком , який не містить посади спеціаліста другої категорії.

Розпорядженням Глибокопотіцького сільського голови від 23.02.2011 року за № 7 попереджено про вивільнення відповідно до п.1 ст.40 КзПп України спеціаліста 2 категорії по бухгалтерському обліку ОСОБА_1 і з даним розпорядженням позивач ознайомлений 24.02.2011 року , про що свідчить його підпис на примірнику розпорядження і що визнав в судовому засіданні сам позивач.

Вакантні посади на момент вивільнення позивача і на час розгляду справи в суді у виконавчому апараті Глибокопотіцької сільської ради були відсутні , що ствердив в судовому засіданні представник відповідача і що не заперечив позивач.

Згідно до рішення профорганізації Глибокопотіцької сільської ради від 18 квітня 2011 року , протокол №3 , дано згоду на звільнення з займаної посади спеціаліста 2 категорії ОСОБА_1.

Дане рішення суд визнає таким , що має юридичне значення , оскільки з 10 членів організації на засіданні були присутні 7 , з який за рішення проголосувало 6 чоловік , тобто більшість членів профорганізації. Крім цього дане рішення позивачем в установленому порядку не оспорюється.

Одночасно суд констатує , що в порушення вимог ч.3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»відповідачем про надання попередження позивачу про наступне вивільнення письмово не повідомлено Тячівську районну раду , депутатом якої є позивач.

Згідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав , свобод та інтересів.

А згідно до ст.. 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини , на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень , дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення , дії чи бездіяльності покладається на відповідача , якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в даній справі вищенаведеними доказами доведено правомірність свого рішення при звільненні позивачки з роботи на підставі ст. 40 ч.1 п.1 КзПп України.

Разом з цим суд вважає , що саме по собі неподання відповідачем інформації , передбаченої ч.3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», при наведених по справі обставинах не є підставою для визнання протиправним розпорядження відповідача.

Враховуючи наведене , суд вважає , що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Глибокопотіцької сільської ради про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

В порядку ст.. 94 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2 , 4 , 6 , 11 , 17 , 70 , 158-163 КАС України , ст. ст. 1 , 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування », ст. ст. 40 ч.1 п.1 , 43 ч.1 , 49-2 ч.1, 231 КзПп України , суд ,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Глибокопотіцької сільської ради про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: М.М.Розман