Справа № 2а-5938/10/2270
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2013-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2013 року Справа № 35357/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Качмара В.Я., Затолочного В.С.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційні скарги Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Хмельницької області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 липня 2010 року ОСОБА_2 звернулась в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Апеляційного суду Хмельницької області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про визнання протиправної бездіяльності щодо не проведення перерахунку матеріального забезпечення і спонукання до проведення перерахунку і виплати заборгованості із заробітної плати, матеріальної допомоги та щомісячного грошового утримання і компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих судів. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року №1310 вищевказану постанову №865 доповнено пунктом 4-1, згідно якого установлено, що розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року визнано протиправним і скасовано пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865. Таким чином, за період з 3 грудня 2007 року по 1 червня 2010 року утворилась заборгованість із виплати заробітної плати, матеріальної допомоги та щомісячного грошового утримання судді.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2010 року адміністративний позов задоволений частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України та апеляційного суду Хмельницької області щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати, щомісячного довічного грошового утримання та компенсації за порушення строків їх виплати ОСОБА_2 з 19 серпня 2009 року до 16 вересня 2010 року, з розрахунку посадового окладу в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на момент проведення виплат, зобовязано Державну судову адміністрацію України та апеляційний суд Хмельницької області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 заробітної плати, матеріальної допомоги та щомісячного довічного грошового утримання за період з 19 серпня 2009 року до 16 вересня 2010 року, визначивши їх розмір з урахуванням посадового окладу з розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на момент проведення, з урахуванням раніше проведених виплат, а також зобовязано Державну судову адміністрацію України та апеляційний суд Хмельницької області забезпечити нарахування та виплату ОСОБА_2 компенсації втрати частини заробітної плати, матеріальної допомоги та щомісячного довічного грошового утримання у звязку із порушення строків їх виплати за період з 19 серпня 2009 року до 16 вересня року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, її оскаржили Державна судова адміністрація України, Міністерство фінансів України та ОСОБА_2, подавши апеляційні скарги на неї.

Державна судова адміністрація України і Міністерство фінансів України в своїх апеляційних скаргах просили постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просила скасувати постанову Хмельницького окружного суду і ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги Державна судова адміністрація України зазначає, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2010 року підлягає скасуванню як незаконна та необґрунтована, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно зясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, а також не застосовано норми законів, які підлягають застосуванню. Вказує, що він є лише розпорядником бюджетних коштів і не впливає на склад доходів та видатків державного бюджету, а відповідно на забезпечення виконання бюджетних програм, позбавлений можливості самостійно, в межах кошторисів, забезпечити фінансування судді, відповідно до заявлених позовних вимог. Державна судова адміністрація лише затверджує розмір посадових окладів, сформованих саме апеляційним судом Хмельницької області відповідно до кошторисних призначень в межах фонду заробітної плати.

Міністерство фінансів України, в обґрунтування своєї апеляційної скарги, вважає постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.09.2010 такою, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. При цьому зазначає, що при винесенні рішення судом першої інстанції не були враховані положення бюджетного законодавства України, зокрема те, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, а також частиною другою статті 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні, положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням закону про Державний бюджет України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 обґрунтовує свої апеляційні вимоги тим, що оспорювана постанова в частині визначення початку періоду, з якого дії відповідачів визнані протиправними, та початку періоду, за який вони зобовязані провести вказані перерахунок, нарахування та виплату їй коштів є незаконною і необґрунтованою.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційних скарг не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги Державної судової адміністрації України і Міністерства фінансів України підлягають задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 слід відмовити.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року, яка залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2007 року, визнано протиправним і скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року за №865. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року, яка залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, визнано незаконними: постанову Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; постанову Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року №1310 в частині поповнення пунктом 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865; пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції про задоволення вимог позивача не правильними і такими, що не відповідають вимогам законодавства України та приймає доводи, наведені в апеляційних скаргах відповідачів по справі Державної судової адміністрації України і Міністерства фінансів України про те, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Згідно із Законом України «Про статус суддів», (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), посадові оклади професійних суддів не встановлювались, а тому на реалізацію цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи. Зазначена постанова набрала чинності з 1 січня 2006 року.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1243 установлено, що розміри посадових окладів суддів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865, встановлюються, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у 332,00 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року №1310 до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 внесено зміни, а саме: постанову доповнено п. 4-1 наступного змісту: «Установити, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому, при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться».

Колегія суддів також вважає зазначити, що постановою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року скасовано у зв'язку із порушенням судами першої та другої інстанції норм матеріального права.

Своє рішення Вищий адміністративний суд України обґрунтовує тим, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Крім того, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв'язку з його прийняттям прав та законних інтересів особи. Розгляд спорів щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України віднесено до юрисдикції адміністративних судів. Особливості провадження у таких справах визначені статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України. Разом з тим, суди загальної юрисдикції не мають повноважень розглядати спори щодо конституційності актів Кабінету Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 150 Конституції України вирішення питань про відповідність Конституції України законів та інших правових актів належить виключно до повноважень Конституційного Суду України.

Отже, щодо визнання незаконності нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України висновок судів повинен ґрунтуватися на тому чи відповідають оскаржувані акти законам України, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цими законами, і чи не звужують існуючі гарантії незалежності суддів.

Таким чином, на момент винесення оскаржуваної постанови, постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865, від 21 грудня 2005 року №1243 та від 31.12.2005 року № 1310 є законними та чинними, та такими, що не зменшили розрахунок посадових окладів суддів, а отже не обмежили матеріальний і соціальний захист суддів, що не вірно встановлено судом першої інстанції.

Зважаючи на викладене, колегії суддів вважає, що діяльність Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України та апеляційного суду Хмельницької області, по справі відповідає вимогам законодавства, а висновки суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність є помилковими, та необґрунтованими.

Щодо покликання апелянта ОСОБА_2 на те, що оспорювана постанова в частині визначення початку періоду, з якого дії відповідачів визнані протиправними, та початку періоду, за який вони зобовязані провести вказані перерахунок, нарахування та виплату їй коштів, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зважаючи на вищенаведене позивачеві у задоволенні позовних вимог відмолено, а тому апеляційні вимоги є не актуальні.

Відповідно до ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України задоволити, апеляційну скаргу Міністерства фінансів України задоволити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2010 року по справі №2-а-5938/10/2270/7 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Богаченко С.І.

Суддя Качмар В.Я.,

Суддя Затолочний В.С.