Справа № 2а-1870/1555/12
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2012-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2012 р. Справа № 2a-1870/1555/12

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.

за участю секретаря судового засідання - Олійника А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про зняття арешту з заставленого майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернулося публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі по тексту позивач, ПАТ "ОТП Банк") з позовом до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції (далі по тексту відповідач - ВДВС СМУЮ), в якому просить суд зняти арешт з нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: вул. Кірова, буд. 139, м. Суми, яке належить на праві власності ОСОБА_2 та перебуває в іпотеці ПАТ "ОТП Банк", а саме:

- житлового будинку з надвірними господарчими та побутовими будівлями: житловий будинок "А" - дерев'яний, обкладений цеглою, загальною площею 67,5 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., сарай "Б" - шлакобетонний, сарай "В" - дощатий, вбиральня "Г" - дерев'яна, погріб "Д" - цегляний, огорожа № 4-8 - металева, цегляна;

- земельної ділянки, на якій знаходяться вказані вище будівлі та споруди, загальною площею 0,0795 га, кадастровий номер :12:003:0003.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що майно, на яке накладено арешт, було передано в заставу ПАТ "ОТП Банк", у звязку з чим позивач не може скористатися своїм правом заставодержателя та отримати задоволення своїх вимог до боржника за кредитним договором за рахунок заставленого майна.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, у розгляді справи покладається на розсуд суду (а.с.32).

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № ML-C00/418/2008 від 01.02.2008 ЗАТ ОТП Банк (правонаступником якого є позивач) надало ОСОБА_2 кредит у сумі 230 000,00 доларів США на термін до 01.02.2033 (а.с.4).

В забезпечення кредитного договору ОСОБА_2 було надано в заставу позивачеві: житловий будинок з надвірними господарчими будівлями загальною площею 67.5 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0795 га, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Кірова, 139; двохкімнатна квартира загальною площею 46,4 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; двохкімнатна квартира загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 36,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4).

Варто зазначити, що в Державний реєстр обтяжень рухомого майна, у звязку з укладенням договору іпотеки, р. № 487, 01.02.2008, було внесено запис про обтяження спірного майна ОСОБА_2 (а.с.13).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 13.01.2010 на будинок за адресою: м. Суми, вул. Кірова, буд. 139 було накладено арешт, запис про який було включено до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, після внесення запису про обтяження на підставі вказаного договору іпотеки (а.с.14).

Згідно ст. 8 Закону України Про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Позивач не є стороною зазначених виконавчих проваджень, тому правомірно звернувся з позовом до адміністративного суду.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 2 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України Про державну виконавчу службу примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Відповідно до статті 32 Закону України Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України Про виконавче провадження, стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України Про виконавче провадження, звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, в порядку примусового виконання допускається лише у разі, коли виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, а також якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Тобто, положення вказаної статті визначають порядок та допустимість звернення стягнення на заставлене майно боржника в порядку примусового виконання для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями лише у конкретно визначених випадках, та в свою чергу не забороняє здійснювати опис та накладати арешт на майно, що перебуває в заставі, в тому числі для забезпечення задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому, даному зверненню повинно передувати такі обставини, зокрема: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів. В даному ж випадку, право на заставлене майно, щодо якого проведено виконавчі дії накладенню арешту, у позивача ПАТ ОТП Банк виникло на підставі кредитного договору від 01.02.2008, тобто до внесення запису до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про решт нерухомого майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України Про виконавче провадження про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо про те, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

При цьому суд вважає необхідним відмітити, що відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, державним виконавцем накладено арешт та внесено відповідні записи до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на спірне майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та перебувають в іпотеці ПАТ «ОТП Банк».

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ст. 572 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення боржником забезпеченого заставою (іпотекою) зобов'язання, кредитор (заставодержатель/іпотекодержатель) має право переважно перед іншими кредиторами задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого (переданого в іпотеку) майна.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», вищий пріоритет - це пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки (ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, дії відповідача щодо арешту (накладення обтяження) на майно ОСОБА_2, яке знаходиться в іпотеці ПАТ «ОТП Банк» (зареєстрованої раніше всіх інших заборон) порушують права останнього як іпотекодарежателя, який має вищий пріоритет на переважне задоволення своїх вимог до боржника.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить висновку, що накладенням арешту та внесенням записів до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, відповідачем було обмежено реалізацію права позивача, передбаченого ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та ст. 54 Закону України Про виконавче провадження, а тому, суд приходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про зняття арешту з заставленого майна задовольнити в повному обсязі.

Зняти арешт із нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: вул. Кірова, буд. 139, м. Суми, яке належить на праві власності ОСОБА_2 та перебуває в іпотеці ПАТ "ОТП Банк", а саме:

- житлового будинку з надвірними господарчими та побутовими будівлями: житловий будинок "А" - дерев'яний, обкладений цеглою, загальною площею 67,5 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., сарай "Б" - шлакобетонний, сарай "В" - дощатий, вбиральня "Г" - дерев'яна, погріб "Д" - цегляний, огорожа № 4-8 - металева, цегляна;

- земельної ділянки, на якій знаходяться вказані вище будівлі та споруди, загальною площею 0,0795 га, кадастровий номер :12:003:0003.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) В.М. Соколов

Повний текст постанови складено 26.03.2012 року.

З оригіналом згідно

Суддя В.М. Соколов