Справа № 2а-7568/12/2670
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Київ К/800/25395/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Сороки М.О.

Логвиненка А.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Об'єднання підприємств "Українська Ліга музичних прав" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року у справі за позовом Об'єднання підприємств "Українська Ліга музичних прав" до Державної служби інтелектуальної власності про визнання протиправним рішення про застосування санкцій,

в с т а н о в и л а:

Об'єднання підприємств «Українська ліга музичних прав» пред'явило позов до Державної служби інтелектуальної власності про визнання протиправним та нечинним рішення від 03 травня 2012 року № 3-7/3199 про застосування санкції у вигляді попередження.

Позов мотивовано тим, що суб'єктами збирання винагороди за використання фонограм (відеограм) та розподілу цієї винагороди між організаціями колективного управління (далі ОКУ) є виключно уповноважені ОКУ. При цьому оскаржуване рішення про застосування санкції у вигляді попередження було винесено позивачу саме як ОКУ, а не як уповноваженій ОКУ. Крім того, рішення про застосування санкції до позивача є протиправним, оскільки позивач не є суб'єктами правовідносин у сфері збирання винагороди за використання фонограм (відеограм) та їх розподілу між ОКУ для подальшого розподілу між отримувачами цієї винагороди та, відповідно, вищезазначена санкція не може бути до нього застосована.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що листом Генеральної прокуратури України від 05 грудня 2011 року за №07/2/1-18602-11 ДСІВ було повідомлено про те, що ГПУ проводиться перевірка додержання вимог законодавства про авторське право і суміжні права, у тому числі при використанні опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань.

Листом від 11 січня 2011 року №07/2/1-20472-11 Генеральна прокуратура звернулася до ДСІВ в якому просила звернути увагу на виявлені факти порушень в діяльності позивача та провести перевірку дотримання законодавства України у сфері охорони авторського права і суміжних прав за 2010-2011 р.

В ході перевірки дотримання позивачем норм чинного законодавства було встановлено наступні порушення: ст. 43 Закону України «Про авторське право та суміжні права» (далі - Закон) та п.1 Постанови КМУ від 18 січня 2003 року № 71 при встановлені у договорах з суб'єктами використання розмірів винагороди; ст. 43 Закону України «Про авторські та суміжні права» при укладенні договорів з організаціями колективного управління, які перебувають на обліку в Установі (Державній службі інтелектуальної власності України) та розподілу між ними зібраних ОП «Українська ліга музичних прав» коштів; ч. 4 ст. 43 Закону України «Про авторське право та суміжні права» та пунктів 5 та 6 Постанови КМУ від 18 січня 2003 року №71 при проведенні ОП «Українська ліга музичних прав» розподілу винагороди не на підставі відомостей про використання фонограм (відеограм), наданих суб'єктами комерційного використання, а на підставі даних радіостанцій про фонограми (відеограми), які транслювалися в їх ефірі упродовж певного періоду часу.

По результатам перевірки оскаржуваним рішенням відповідача №3-7/3199 від 03.05.2012 до позивача, як до ОКУ, було застосовано санкцію у вигляді попередження про необхідність дотримання вимог законодавства.

Відповідно до частини другої статті 43 Закону «Про авторське право і суміжні права», за порушення якої до позивача застосовано попередження, що ним оспорюється, збирання винагороди за використання фонограм (відеограм), здійснюються уповноваженими ОКУ і розподіляються ними вже між ОКУ на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Одержана від уповноваженої ОКУ винагорода розподіляється відповідною ОКУ у таких пропорціях: виконавцям - 50 відсотків, виробникам фонограм (відеограм) - 50 відсотків.

Тобто ОКУ здійснює розподіл тієї суми винагороди, яку визначає уповноважена ОКУ, а сама пропорція розподілу винагороди встановлена Законом і не може бути змінена.

Відповідно до частини третьої статті 48 Закону «Про авторське право і суміжні права» повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Отже позивач як ОКУ, за змістом зазначених положень, безпосередньо приймає участь у розподілі одержаної винагороди, є учасником цих відносин та має упевнитись у обґрунтованості формування суми винагороди, у тому числі шляхом отримання від уповноваженої ОКУ відповідних відомостей, оскільки є відповідальним за правильність її розподілу між кінцевими набувачами.

Таким чином ОКУ є суб'єктом правовідносин у сфері збирання винагороди за використання фонограм (відеограм) та її розподілу, оскільки кінцевою метою збору уповноваженою ОКУ винагороди за використання фонограм (відеограм) є її отримання виконавцями та виробниками фонограм саме через відповідні ОКУ. Тобто така система взаємодій між уповноваженою ОКУ, ОКУ і кінцевими отримувачами винагороди є взаємопов'язаною і не може бути розділена на окремі складові, які функціонують повністю відокремлено одна від одної.

При цьому суди обґрунтовано зазначили, що в даному випадку позивач виступав одночасно як єдина на території України уповноважена ОКУ так і ОКУ в одній особі, тобто виконував функції як зі збору винагороди так і розподілу зазначеної винагороди фактично самому собі, але вже як ОКУ, для подальшої виплати її кінцевим отримувачам.

Тобто, розподіляючи власноруч зібрану з порушенням ч.4. ст. 43 Закону винагороди між кінцевими її отримувачами позивач припустився порушення вимог цієї статті, як під час вчинення дій у статусі уповноваженої ОКУ так і під час вчинення інших за функціональністю дій у статусі ОКУ.

Таким чином суди правомірно виходили з того, що застосована до позивача як до ОКУ санкція у вигляді попередження є адекватним засобом реагування на вчинене порушення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального та процесуального права та не спростовують висновків оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без змін, якщо визнає, що суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтею 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Об'єднання підприємств «Українська Ліга музичних прав» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

М.О. Сорока