Справа № 826/12047/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Приватного підприємства «Імпостач-ЛПТ»

до

Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання протиправними та зобов’язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Імпостач-ЛПТ» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті поданої ПП «Імпостач-ЛПТ» звітної податкової декларації на прибуток підприємства за 2014 рік від 10 лютого 2015 року;

- вважати прийнятою та зареєстрованою звітну податкову декларацію на прибуток підприємства за 2014 рік від 10 лютого 2015 року днем її фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві – 10 лютого 2015 року.

У судовому засіданні 10 серпня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об’єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

18 червня 2014 року між Приватним підприємством “Імпостач-ЛПТ” та Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві укладено Договір № 180620141 про визнання електронних документів, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з ПДВ та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі – ЕЦП) до ДПІ засобами телекомунікаційного зв’язку або на електронних носіях, як оригіналу.

10 лютого 2015 року Приватним підприємством “Імпостач-ЛПТ” засобами електронного зв’язку надіслало до ДПІ у Подільському районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві звітну податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік від 10 лютого 2015 року.

Проте, відповідач не прийняв зазначену вище податкову декларацію, мотивуючи відмову існуючою забороною у прийомі звітності по електронній пошті через можливу відсутність договору з МДЗУ, що зазначено у квитанціях № 1 у відповідні кількості.

У зв’язку з вищевикладеним, податкову звітність позивача не прийнято, запропоновано позивачу звернутись до контролюючого органу за місцем реєстрації.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

- тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

- звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

- звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

- повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

- код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті);

- місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

- найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність;

- дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

- ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

- підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби.

Водночас п. 49.11 ст. 49 ПК передбачено, що у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.п. 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Порядок подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису встановлюється Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 № 233 (далі – Інструкція).

Відповідно до 7.4. Інструкції перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним.

Пункт 7.5 Інструкції встановлює, що перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним; підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційнго зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

У разі, якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

З наведеного вбачається, що перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. При цьому, відсутність першої квитанції свідчить, що звітність не доставлена до контролюючого органу. Перша квитанція не містить інформацію про прийняття та/або не прийняття податкової звітності.

Відповідно до 7.5 Інструкції підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

У разі, якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Суд звертає увагу, що позивачу не направлялись другі квитанції, про причину неприйняття податкової звітності зазначено у квитанціях № 1.

При цьому, матеріали справи не містять і повідомлення контролюючого органу про відмову у прийнятті податкової звітності.

Обґрунтовуючи правомірність відмови у прийнятті спірної податкової звітності, відповідач зазначає, що підставою невизнання податкової звітності є розірвання договору від 18 червня 2014 року № 180620141 про визнання електронних документів.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки єдиною підставою для відмови у прийняті податкової звітності було розірвання договору про визнання електронних документів № 180620141 від 18 червня 2014 року, що у судовому порядку визнано протиправним, відмова у прийнятті поданої позивачем звітної податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік від 10 лютого 2015 року є протиправною.

Крім цього, судом встановлено, що податкова декларація з податку на прибуток подана позивачем без порушення граничних строків подання податкової звітності.

Необґрунтованими є також посилання відповідача на не набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року станом на момент подання позивачем декларації з податку на прибуток за 2014 рік, оскільки як вбачається з матеріалів справи постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року набрала законної сили 10 лютого 2015 року в сили положень частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, з аналізу викладених законодавчих норм та обставин справи, суд дійшов висновку, що суб’єктом владних повноважень, що, серед інших, має нести відповідальність за відмову у реєстрації податкової декларації позивача є Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС доходів і зборів у місті Києві.

Отже, захист прав позивача має відбуватися шляхом пред’явлення позовних вимог про зобов’язання зареєструвати декларацію, у визнанні якої відмолено податковим органом.

З огляду на викладене, позовна заява про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті поданої ПП «Імпостач-ЛПТ» звітної податкової декларації на прибуток підприємства за 2014 рік від 10 лютого 2015 року та реєстрація декларації днем подання підлягає задоволенню.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі по справі, як суб’єкти владних повноважень, не виконали покладеного на них обов’язку щодо доказування.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПП «Імпостач-ЛПТ» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Приватного підприємства «Імпостач-ЛПТ» задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті поданої ПП «Імпостач-ЛПТ» звітної податкової декларації на прибуток підприємства за 2014 рік від 10 лютого 2015 року;

3. Вважати прийнятою та зареєстрованою звітну податкову декларацію на прибуток підприємства за 2014 рік від 10 лютого 2015 року днем її фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві – 10 лютого 2015 року о 15:31:28.

4. Судові витрати в сумі 73,08 грн. присудити на користь Приватного підприємства «Імпостач-ЛПТ» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник