Справа № 2а-2814/11/0549
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Курбанов Н.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року справа №2а-2814/11/0549

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яковенка М.М.

суддів Арабей Т. Г. , Губської Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2011 року по справі № 2а-2814/11/0549 за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання неправомірною бездіяльність, зобовязання здійснити нарахування і виплату доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою суду першої інстанції визнана неправомірною бездіяльність та зобовязано відповідача провести позивачу нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за відрахуванням фактичних виплат, за період з 01 березня 2010 року, входячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач не погодився з судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, з урахуванням положень п.1 ч.1. ст.197 КАС України, за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Колегія суддів зазначає, що з врахуванням частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний перегляд постанови суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційної скарги відповідача.

Закон України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин), який набрав чинності з 01 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Статус позивача підтверджується копією паспорта та посвідчення.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

На час розгляду цієї справи, розмір мінімальної пенсії за віком законодавче визначений ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком. Крім того, суд вважає зауважити, що відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, тим більше у відповідача є обовязок щодо здійснення перерахунку по підвищенню до пенсії.

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Таким чином, право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни, виникає з моменту проголошення цього рішення, тобто, з 09 липня 2007 року.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладена в новій редакції.

Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008.

Таким чином, право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни, виникає з 22 травня 2008 року.

Разом з цим, у 2009- 2011 році приписи статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-4 залишились в редакції від 18 листопада 2004 року, тобто позивач мав право на виплату підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, але ж відповідачем безпідставно не проводилось нарахування та виплата такої надбавки.

Відповідно до вимог частини 1, 2 статті 99 КАС України (в редакції на час звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За вимогами частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів враховує, що для даних спірних правовідносин строки звернення до суду та застосування наслідків передбачених статтею 100 КАС України, починають діяти з 09.09.2010 року, тобто з дня прийняття Рішення Конституційним Судом України у справі №1-40/2010 від 09.09.2010 року стосовно підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами.

Між тим, колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2011 року позивач подав позов до суду про захист на його думку порушених його прав з 01.03.2010 року, при чому суд першої інстанції вимоги задовольнив, безпосередньо починаючи з 01.03.2010 року.

Колегія суддів вважає, що позивач належним чином не обґрунтував поважність причини пропуску строку звернення до суду за захистом свого права, вважає, що позивач мав можливість дізнатися раніше про порушене своє право, крім того, будь-яких перешкод для цього у нього не було, рішення конституційних судів опубліковувались, зазначена інформація не була закритою, є загальнодоступною.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що період за який вимагає про відновлення свого порушеного права позивач, були періоди дії різних за своїм часом строку звернення до суду, строку давності, положень норм як КАС України, так і норм ЦПК України. Колегія суддів вважає, що незнання діючого законодавства не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, так як відповідно до ст.57 Конституції України, всі законодавчі акти, які стосуються прав та обовязків громадян обовязково оприлюднюються.

Позивач звернувся до суду під час дії нових вимог законодавства, які стосуються строку звернення до суду та наслідків такого пропуску.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, з урахуванням приписів положення частини 2 статті 5 КАС України, відповідно до якої провадження в адміністративних справах здійснюються відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин.

Слід також зазначити, що помилковим є твердження, що відповідно до статті 87 Закону України від 05.11.1991 N 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№ 1058-ІV). Відповідно до п.16 розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. (Пункт розділу XV доповнено абзацом другим згідно із Законом N 3108-IV ( 3108-15 ) від 17.11.2005).

Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що її призначає і виплачує. Оскільки у правовідносинах, що є предметом розгляду у цій справі, нарахування спірних сум відповідачем не здійснювалось, підстави для застосування статті 46 Закону № 1058-ІV відсутні.

Під час апеляційного провадження зясовано, що Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Зазначені норми набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 червня 2011 року, оскільки опублікуванні в газеті «Голос України» за 18 червня 2011 року №110 (5110). На виконання пункту 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року № 3491-6 Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка відповідно до пункту 5 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10 червня 1997 року № 503/97 набрала чинності з 23 липня 2011 року.

У звязку з прийняттям зазначеного нормативно-правового акту прошу звернути увагу на терміни застосування положень статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (2195-15 ) до 23 липня 2011 року у порядку та розмірах встановлених наведеним законом, а з 23 липня 2011 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Колегія суду, вважає, що в даному випадку порушене право позивача підлягає захисту в межах шестимісячного строку, що передувало строку звернення до суду, а саме з 11 жовтня 2010 року, тобто з часу направлення позову до суду по 22 липня 2011 року.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухвалені постанови були порушені норми матеріального та процесуального права, з огляду на зазначене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нової постанови.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 99, 100, 159, 160, 167, 183-2, 184, 195, 1951, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2011 року по справі № 2а-2814/11/0549 задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2011 року по справі № 2а-2814/11/0549 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії у розмірі, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 11 жовтня 2010 року по 22 липня 2011 року

Зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_2 підвищення до пенсії, згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 11 жовтня 2010 року по 22 липня 2011 року, з урахуванням раніше сплачених сум за вказаний період.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.М. Яковенко

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3