Справа № 2а-47342/09/1670
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2010-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2010 року < ЧАС >м. ПолтаваСправа № 2а-47342/09/1670

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

при секретарі Кіптіла О.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, треті особи - прокурор Полтавської області та перший заступник прокурора Полтавської області, про визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

14 жовтня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Полтавської області, треті особи - прокурор Полтавської області та перший заступник прокурора Полтавської області, про визнання нечинними рішень, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів.

15 жовтня 2009 року провадження у справі було відкрито суддею Огурцовим О.П. та 12 квітня 2010 року справу було прийнято до свого провадження суддею Шевяковим І.С. у звязку із переведенням судді Огурцова О.П. на посаду судді окружного адміністративного суду м.Києва, після прийняття справи до провадження судовий розгляд проводився з початку.

У своєму позові ОСОБА_1 просив, згідно первинній редакції позовних вимог:

- визнати нечинними рішення атестаційної комісії прокуратури Полтавської області від 30.03.2009 року та 16.06.2009 року в частині проведення чергових атестацій ОСОБА_1;

- визнати незаконним та скасувати наказ № 216-к від 10.09.2009 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника Лубенського міжрайонного прокурора згідно п.2 ст.40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді помічника Лубенського міжрайонного прокурора з 10.09.09;

- стягнути з прокуратури Полтавської області середній заробіток у розмірі 2 690,21 грн. за час вимушеного прогулу;

- стягнути з прокуратури Полтавської області 2 330 грн. 49 коп. заробітної плати та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 20 днів;

- стягнути з прокуратури Полтавської області 2 690 грн. 21 коп. вихідної допомоги.

У подальшому в ході розгляду справи по суті позивачем позовні вимоги змінювалися.

Згідно заяви позивача про зміну позовних вимог, останній відмовився від вимоги про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, додав позовну вимогу про стягнення з прокуратури Полтавської області 1 700 грн. моральної шкоди та 17 грн. сплаченого позивачем державного мита.

У судовому засіданні 27 серпня 2010 позивачем було знову змінено позовні вимоги: додав вимогу про стягнення з прокуратури Полтавської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 29 592 грн. 31 коп. та додатково стягнути середній заробіток до часу поновлення на роботі; збільшено вимогу про стягнення моральної шкоди до 5 000 грн. та про стягнення державного мита вже в сумі 250 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав наступне.

З 13.01.2003 року позивач працював на посаді помічника Лубенського міжрайонного прокурора, з якої був звільнений 10.09.09 на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України оскаржуваним наказом. Звільненню передувало складення 25.03.2009 року Лубенським міжрайонним прокурором характеристики ділових та особистих якостей позивача атестуємого керівником первинного колективу. Як на думку позивача, складена характеристика є необєктивною та не відповідає дійсності. Позивач вказує на невідповідність характеристики вимогам Положення про порядок проведення атестації прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури України, порушення процедури ознайомлення атестуємого з атестаційними документами, що як на його думку, було підставою для повернення документів атестаційною комісією. Також позивач стверджує про фальсифікацію протоколу оперативної наради, на якій нібито було розглянуто відповідні атестаційні документи. За таких обставин вважає проведення чергової атестації його 30.03.2009 року неправомірним, наголошує на невидачі йому рішення атестаційної комісії.

Вказує, що 16.06.2009 року його було повторно запрошено на атестацію, що також вважає протиправним, посилаючись на норми Положення про порядок проведення атестації прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури України, згідно яких чергова атестація може бути проведена один раз на 5 років. На цьому засіданні атестаційної комісії знову були допущені порушення, зокрема, знову розглянута характеристика позивача від 25.03.2009 року та прийнято рішення про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, рекомендовано перевести ОСОБА_1 за його згодою на іншу посаду, що відповідає його професійному рівню. Таке рішення позивач вважає необгрунтованим та незаконним, оспорюючи висновок про недостатність його ділових та професійних якостей для займаної посади. Вказує, що для висновку про невідповідність працівника займаній посаді необхідно встановити факти неналежного виконання ним своїх трудових обовязків, чого зроблено не було та стверджує про належний рівень виконання ним своїх службових обовязків.

З рішенням атестаційної комісії ОСОБА_1 був ознайомлений, зазначив про свою незгоду, надав у письмовому вигляді згоду на переведення на іншу посаду. Ця його згода була проігнорована, прокуратура Полтавської області направила лист з пропозицією переведення. На цей лист позивач надав відповідь, у тексті якої не було відмови від переведення. Після цього прокурором Полтавської області без отримання відмови позивача від переведення з порушенням норм КЗпП України позивач був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що він вважає незаконним. Позивачу не було видано трудову книжку та з ним не було проведено кінцевий розрахунок з виплатою усіх належних йому сум коштів.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічне за змістом вищевикладеному.

Відповідач проти позову заперечував, як і представник відповідача та третіх осіб у судовому засіданні, пояснюючи, що рішення атестаційної комісії прокуратури Полтавської області від 30.03.2009 року та 16.06.2009 року були прийняті відповідно до чинного законодавства. Звільнення ОСОБА_1 з посади помічника Лубенського міжрайонного прокурора у зв'язку із виявленою в ході проведеної перевірки та атестації невідповідністю займаній посаді є правомірним, а наказ про звільнення ОСОБА_1 є законним. Заперечив проведення повторної чергової атестації. Пояснюючи про обставини атестування ОСОБА_1 та проведення процедури звільнення, посилався на невідповідність його займаній посаді, низький стан професійної підготовки. З приводу обставин ознайомлення звільненого з рішеннями атестаційної комісії, пропозиціями щодо переведення на іншу посаду, відповідним наказом про звільнення, проведення кінцевого розрахунку, та ін.., відповідач вказував на відмову ОСОБА_1 від переведення на іншу посаду, ухилення останнього від ознайомлення з відповідними документами, отримання кінцевого розрахунку й трудової книжки та здачі службового посвідчення.

Аналогічні за змістом письмові заперечення на позов надали треті особи.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України, на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється компетенція адміністративних судів.

За визначенням, наведеним у п.15 ч.1 ст.3 КАС, під публічною службою розуміється діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, правовідносини, що склалися між сторонами у даній справі, є правовідносинами публічної служби у розумінні вищевказаних норм КАС України.

Оцінюючи дані правовідносини з точки зору правомірності дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, встановленими ч. 3 ст. 2 КАС України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо обґрунтованості позовних вимог, повязаних зі скасуванням висновків атестаційної комісії та правомірності повязаних із ними дій і рішень відповідача, суд зазначає таке.

Оскільки позивач перебував на службі в органах прокуратури України, процедурні норми, повязані із проходженням атестації, врегульовані Наказом Генерального прокурора України від 12 вересня 2005 року № 2958ц «Про затвердження Положення про порядок проведення атестації прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури України»(надалі по тексту Положення).

Згідно п. 1 розд. 1 Положення, атестація це управлінська кадрова процедура, спрямована на оцінку кваліфікації прокурорів і слідчих, зокрема, з метою визначення відповідності працівників прокуратур посадам, стану їх професійної підготовки.

Згідно п. 3 розд. 3 Положення, в атестаційних документах зазначаються підстави проведення атестації, основні біографічні дані працівника, вказуються нагороди та заохочення, наявні дисциплінарні стягнення.

Службова характеристика повинна містити оцінку виконання працівником, який проходить атестацію, службових обов'язків, відомості про його професійну підготовку, творчі та організаторські здібності, ініціативність, компетентність, організованість і діловитість, відданість справі, морально-психологічні якості, риси характеру, ставлення до підлеглих, вміння приймати рішення у складних ситуаціях, стан здоров'я, поведінку в сім'ї та побуті, а також наявні недоліки в роботі та особистій поведінці, дані про усунення ним недоліків, зазначених у попередній атестації, та виконання рекомендацій атестаційної комісії.

Характеристика завершується висновком про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді чи про неповну службову відповідність з умовою повторного атестування через шість місяців чи через рік.

Атестаційні документи обговорюються на оперативних нарадах у відповідного керівника і подаються в атестаційну комісію після ознайомлення з ними працівника, який підлягає атестації.

Працівник, який підлягає атестації, має бути ознайомлений з підготовленими на нього атестаційними документами під розписку не пізніше ніж за тиждень до атестації. У разі незгоди із службовою характеристикою працівник може подати атестаційній комісії свої заперечення та додаткові відомості щодо службової діяльності. Якщо працівник відмовляється від ознайомлення, складається відповідний акт.

У разі складання атестаційних документів з порушенням вимог цього Положення голова або відповідальний секретар атестаційної комісії повертають їх для усунення недоліків. Доопрацьовані документи повторно представляються до комісії у п'ятиденний термін.

Характеристика помічника Лубенського міжрайонного прокурора Мамедова Р.І. складена 25.03.2009 року, містить посилання на кількісні показники роботи ОСОБА_1, вказівку на те, що зазначена особа не в повній мірі застосовує фахові знання та практичні навички у своїй діяльності, допускає зневажливе ставлення до вказівок та зауважень керівництва, некритичне ставлення до своєї роботи, допущення порушень виконавської та трудової дисципліни, була оголошена догана. Згідно висновку характеристики, даний працівник відповідає займаній посаді при умові виправлення вказаних недоліків.

На примірнику характеристики, завірена фотокопія якої надана суду, мається відмітка про ознайомлення ОСОБА_1 з даним документом у цей же день, 25.03.2009 року, цієї дати ознайомлення не заперечував і сам позивач у судовому засіданні.

Суд погоджується з обгрунтованістю твердження позивача про порушення строків ознайомлення його, як атестуємого працівника, з його характеристикою, що складена Лубенським міжрайонним прокурором, безпосереднім керівником, та була подана й розглянута на засіданні атестаційної комісії прокуратури Полтавської області 30.03.2009 року, однак не вважає за можливе ставити під сумнів оскаржувані рішення атестаційної комісії з цієї підстави, оскільки порушення строків ознайомлення з характеристикою, як на думку суду, не потягло за собою порушення права позивача на заперечення та надання своїх пояснень з питань, з характеристикою повязаних, тим більше, що позивач це право реалізував, висловивши незгоду із характеристикою.

Так, згідно протоколу засідання атестаційної комісії прокуратури Полтавської області від 30.03.3009 року, у звязку із незгодою ОСОБА_1 з характеристикою, було вирішено перевірити з виїздом на місце достовірність наведених даних та результати перевірки розглянути на наступному засіданні.

Аналізуючи зміст даного протоколу, суд приходить до висновку, що атестування ОСОБА_1 30.03.2009 року не відбулося, не були зроблені висновки та розгляд питання про атестацію даного працівника був відкладений до отримання результатів додаткової перевірки. Так, згідно п. 1 розділу 1 Положення про порядок проведення атестації прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури України, що затверджений наказом Генерального прокурора України № 2958ц від 12.09.05, атестація це управлінська кадрова процедура, спрямована на оцінку кваліфікації прокурорів і слідчих, зокрема, з метою визначення відповідності працівників прокуратур посадам, стану їх професійної підготовки. На засіданні атестаційної комісії не було надано оцінки кваліфікації ОСОБА_1 та відповідності його займаній посаді, рівню професійної підготовки.

Судом такі дії відповідача розцінюються як правомірні, виходячи з того, що за змістом п. 4 розд. 4 Положення, комісія на підставі оцінки стану професійної підготовленості працівника, його особистих якостей та результатів службової діяльності приймає рішення про відповідність чи невідповідність працівника займаній посаді або про неповну службову відповідність з умовою повторної атестації через шість місяців чи через рік. Нею також можуть бути внесені рекомендації про заохочення, встановлення надбавок до посадових окладів, присвоєння класного чину, призначення на вищу посаду чи зарахування в резерв, вивчення та поширення позитивного досвіду роботи, направлення на стажування чи навчання з метою підвищення кваліфікації, пониження у класному чині. У разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді комісія рекомендує відповідному керівникові перевести цього працівника за його згодою на іншу посаду, що відповідає його професійному рівню, або звільнити із займаної посади.

Згідно п. 5 розд. 4 Положення, для усунення недоліків, зазначених в атестації, голова комісії може визначити термін, після закінчення якого на засіданні комісії заслуховується звіт працівника, якому зроблено зауваження під час атестації, або інформація відповідного керівника. Голова комісії у разі необхідності залучає членів комісії до перевірок фактичного усунення особами, які проходили атестування, недоліків у роботі та виконання рекомендацій комісії, про що надається відповідна письмова інформація.

Тому суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що 16.06.2009 року мало місце проведення повторної чергової атестації та не знаходить ознак такого порушення у діях відповідача, так як атестація ОСОБА_1 30.03.2009 року не була завершена, а відповідач, на виконання вищевикладених норм, прийняв рішення на засіданні атестаційної комісії 30.03.2009 року про перевірку членами атестаційної комісії фактів, встановлених на атестації. Відтак, суд не вважає атестацію позивача, проведену 16.06.2009 року, повторною і погоджується із твердженням представника відповідача та третіх осіб про те, що чергова атестація ОСОБА_1 відбулася 16.06.2009 року.

Враховуючи викладене, суд не вбачає порушень процедури проведення атестації позивача, на підставі яких було б можливо зробити висновок про протиправність висновків атестаційної комісії та їх скасувати.

Що ж стосується обґрунтованості самих висновків та їх фактичного обґрунтування, суд зазначає таке.

На виконання рішення атестаційної комісії від 30.03.2009 року щодо проведення додаткової перевірки відомостей, викладених у характеристиці ОСОБА_1 працівниками прокуратури Полтавської області було здійснено виїзд до Лубенської міжрайонної прокуратури та проведено перевірку зазначених даних. За наслідками перевірки складено довідку, згідно висновків якої наведені в характеристиці ОСОБА_1 дані не відповідають дійсності, оскільки встановлені в характеристиці показники службової діяльності завищені, а насправді кількісно-якісні показники дещо гірші, ОСОБА_1 свої службові обовязки належним чином не виконував, будь-які реальні показники його роботи відсутні, що свідчить про небажання останнього виправляти упущення в роботі.

Згідно дослідженому в судовому засіданні протоколу засідання атестаційної комісії від 16.06.2009 року, відбулася чергова атестація ОСОБА_1, зроблено висновок про те, що останній займаній посаді помічника Лубенського міжрайонного прокурора не відповідає, рекомендовано перевести останнього за його згодою на посаду, що відповідає його професійному рівню.

У ході судового розгляду справи у судовому засіданні було досліджено книги вхідної та вихідної кореспонденції, книгу обліку скарг, заяв та звернень громадян, книгу обліку заяв (повідомлень) про злочини, а також книгу обліку перевірок ІТТ Лубенського МРВ за 2008 рік Лубенської міжрайонної прокуратури, особову справу помічника Лубенського міжрайонного прокурора Мамедова Р.І. надані відповідачем на вимогу суду.

Дослідженням цих документів отримано цифри кількісних показників службової діяльності позивача, які відрізняються як від даних, наведених у характеристиці позивача від 25.03.2009 року, так і від даних, наведених у довідці прокуратури Полтавської області, складеної за наслідками перевірки, що проведена за рішенням атестаційної комісії.

Однак кількісний вираз показників службової діяльності суд не може вважати єдиним критерієм для оцінки службової діяльності атестуємого.

Засіданням атестаційної комісії, висновки якої оскаржуються, зроблені висновки про невідповідність працівника (позивача) займаній посаді у відповідності до вимог Положення, яким вказано, що повинна бути надана 1) оцінка стану професійної підготовленості працівника, 2) його особистих якостей та 3) результатів службової діяльності.

Суд погоджується із твердженням позивача про недостовірність числових даних показників його роботи, однак за змістом протоколу засідання атестаційної комісії суд приходить до неспростованості висновків атестаційної комісії в частині оцінки стану професійної підготовленості працівника та його особистих якостей, які в тому числі слугували підставою для висновку про невідповідність займаній посаді помічника Лубенського міжрайонного прокурора.

Окрім того, виходячи з вимог ст. 17 КАС України, суд не вважає рішення атестаційної комісії самостійним предметом оскарження, так як такі рішення не мають ознак дій, рішень чи бездіяльності субєкта владних повноважень, а є лише підставою для вчинення дій, бездіяльності чи прийняття рішень.

Виходячи із викладеного, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних рішень атестаційної комісії прокуратури Полтавської області.

Що ж стосується звільнення позивача з органів прокуратури України та позовної вимоги щодо скасування відповідного наказу й поновлення на посаді, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Оскаржуваний наказ № 216к від 10.09.2009 прокурора Полтавської області про звільнення ОСОБА_1 містить посилання на п. 2 ст.40 КЗпП та формулювання «у звязку із виявленою невідповідністю займаній посаді». Підставою для прийняття наказу вказано рішення атестаційної комісії прокуратури Полтавської області від 16.06.2009 року. В наказі зазначено про виплату компенсації за невикористану частину відпустки та необхідність провести розрахунки.

Висновкам, що містяться у висновках атестаційної комісії, надана оцінка вище.

На атестаційних документах (описаних вище) мається власноручний запис позивача, вчинення якого він підтвердив, про те, що він не згодний з висновком атестаційної комісії, не заперечує проти переведення на іншу посаду в апарат прокуратури Полтавської області або ж в Лубенській міжрайонній прокуратурі. Цей запис датований 10.08.2009 року.

Згідно п. 10 Положення, працівник, якого комісією визнано таким, що не відповідає займаній посаді, не пізніше двох місяців після ознайомлення з рішенням може бути переведений за його згодою на іншу посаду. У разі відсутності такої згоди трудовий договір з ним розривається на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Виходячи із викладених вище міркувань, суд вважає бездоказовим твердження позивача про те, що висновки про невідповідність його займаній посаді не відповідають дійсності та необґрунтовані. Позивачем спростовується такий висновок тільки аналізом кількісних показників службової діяльності. На спростування висновків відповідача про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді у звязку з його станом професійної підготовленості та його особистими якостями (невикористання фахових знань та практичних навичок, зневажливе ставлення до вказівок і зауважень керівництва прокуратури, відсутність критичної оцінки своєї роботи, порушення вимог трудової та виконавської дисципліни, вчинення вчинків, що порочить як працівника прокуратури) позивачем доказів не надано. Тоді як відповідач з даного приводу як на докази посилається на характеристику позивача, складену безпосереднім керівником, протоколи засідань атестаційної комісії. Тому відповідні висновки атестаційної комісії, що слугували підставою для винесення оскаржуваного наказу в сукупності з фактом відсутності згоди працівника на переведення на іншу посаду є неспростованими.

Твердження позивача про те, що він надав згоду на переведення на іншу посаду, суд вважає таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить наявним матеріалам і доказам.

Так, запис позивача на атестаційних документах про те, що він не заперечує проти переведення на іншу посаду в апарат прокуратури Полтавської області чи в Лубенській міжрайонній прокуратурі суд не розцінює як згоду позивача на переведення, оскільки за змістом норм, урегульовуючих дані питання, згода працівника має бути надана на посаду, що запропонована роботодавцем, який вважає запропоновану посаду відповідаючою професійним та особистим якостям працівника. В даному разі така посада помічник прокурора Оржицького району та в матеріалах справи відсутні докази надання позивачем згоди на переведення на цю посаду.

Досліджуючи обставини звільнення позивача з посади, судом встановлено, що після засідання атестаційної комісії 16.06.2009 року 26 червня 2009 року працівниками прокуратури області складено акт про відмову ОСОБА_1 ознайомитися з рішенням атестаційної комісії від 16.06.2009 року, згідно акту ОСОБА_1 пообіцяв повідомити про своє рішення щодо переведення на іншу посаду 30.06.2009 року.

З 30 червня 2009 року по 10 серпня 2009 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що сторонами не заперечувалося та по виходу із лікарняного 10 серпня 2009 року був ознайомлений із протоколом засідання атестаційної комісії, який описано вище, зазначивши про свою незгоду із висновками, надавши згоду на переведення до апарату прокуратури Полтавської області чи на іншу посаду у Лубенській міжрайонній прокуратурі.

Таким чином, суд вважає, що пропущення відповідачем двохмісячного строку реалізації рішення атестаційної комісії, що відбулося у звязку із перебуванням працівника в цей час на лікарняному, відбулося з поважної причини та було направлене на недопущення порушення законодавчо встановленої заборони звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності.

18 серпня 2009 року прокуратурою Полтавської області направлено листа ОСОБА_1 з пропозицією переведення на посаду помічника прокурора Оржицького району Полтавської області та проханням повідомити про прийняте рішення відділ роботи з кадрами прокуратури Полтавської області.

19 серпня 2009 року ОСОБА_1 оскаржено прокурору Полтавської області рішення атестаційної комісії від 30.06.2009 року, мотиви оскарження в цілому відповідають обґрунтуванню, викладеному в позовній заяві (зміст викладено вище).

03 вересня 2009 року відділом роботи з кадрами прокуратури Полтавської області направлено на імя ОСОБА_1 копію наказу про призначення його на посаду та витяг з протоколу засідання атестаційної комісії від 16.06.09 та 30.03.2009 року. Одночасно зазначається про його можливість ознайомитись з цими документами раніше, оскільки вони були направлені до Лубенської міжрайпрокуратури.

04 вересня 2009 року ОСОБА_1 було направлено на імя начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Полтавської області листа, у якому він вказує про отримання попереднього (від 18 серпня 2009 року), просить повідомити про зміну істотних умов праці, вказує на порушення, допущені при атестації (описані вище), просить надати копії протоколів засідання атестаційної комісії та просить обґрунтувати причину переведення його на посаду помічника прокурора Оржицького району області.

10 вересня 2009 року прокурором Полтавської області винесено оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

10 вересня 2009 року працівниками Лубенської міжрайонної прокуратури складено акт про повідомлення ОСОБА_1 щодо необхідності отримати кошти в бухгалтерії прокуратури Полтавської області та акт про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення, який йому було зачитано на оперативній нараді.

23 вересня 2009 року на імя ОСОБА_1 відділом роботи з кадрами прокуратури Полтавської області було направлено лист із повторним запрошенням прибути для отримання трудової книжки та здачі службового посвідчення. Аналогічні листи також направлялися 01 жовтня 2009 року, 20 жовтня 2009 року, 10 листопада 2009 року. 24 листопада 2009 року працівниками прокуратури області складено акт про здачу службового посвідчення ОСОБА_1 при отриманні трудової книжки та прокуратурою області надано витяг з книги обліку руху трудових книжок, у якій міститься запис від 24.11.2009 року про отримання трудової книжки ОСОБА_1 та його особистий підпис з відповідною датою.

Суд не вважає за можливе досліджувати та оцінювати як докази матеріали аудіо запису, надані позивачем зі ствердженням того, що записані розмови свідчать про упередженість ставлення до нього працівників відповідача, оскільки дані аудіо записи мають, з пояснень позивача, позапроцесуальне походження та окрім того, суду не надані докази належності зафіксованого на запису мовлення конкретним особам.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача щодо скасування наказу про його звільнення з органів прокуратури України та поновлення його на посаді. У задоволенні цих позовних вимог суд відмовляє.

Так само суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні решти позовних вимог, оскільки вони є похідними від позовних вимог щодо скасування рішень атестаційної комісії, наказу про звільнення та поновлення на посаді та необхідною умовою задоволення їх (похідних позовних вимог) є скасування оскаржуваного наказу про звільнення, у чому суд відмовляє. Окрім того, суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що з ним не провели кінцевого розрахунку, оскільки відповідач надав листи, якими повідомляв позивача про необхідність зявитися до прокуратури області для отримання кінцевого розрахунку, про поміщення коштів кінцевого розрахунку до банківської установи у якості депонованої заробітної платні (лист від 22.09.2009 року), в подальшому в ході судового розгляду справи відповідач надав суду докази здійснення повного розрахунку зі звільненим працівником ОСОБА_1

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач довів правомірність своїх дій та прийнятого спірного розпорядження, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і в задоволенні їх необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 06 вересня 2010 року.

Суддя І.С. Шевяков