Справа № 2а-1357/10/1203
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2010-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Селезньова Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2010 року справа №2а-1357/10/1203

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді : Арабей Т.Г.,

суддів : Жаботинської С.В., Білак С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Артемівського районного суду м. Луганська

від 18 травня 2010 року

у адміністративній справі № 2а-1357/10/1203

за позовом ОСОБА_2

до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області

третя особа Головне управління Державного казначейства України в Луганській області

про визнання неправомірними дій посадових осіб, зобовязання провести перерахунок грошового утримання і виплату донарахованих сум, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Артемівського районного суду м. Луганська з адміністративним позовом до УДАІ ГУ МВС України в Луганській області про визнання неправомірними дій посадових осіб, зобовязання провести перерахунок грошового утримання і виплату донарахованих сум.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.02.1995 по 17.04.1998 проходив службу у складі УДАІ УМВС України, до 01.01.1998 йому нараховувалась і виплачувалась до грошового утримання доплата від належної суми пенсії, яка могла бути нарахована, а з 01.01.1998р. відповідач безпідставно і неправомірно припинив нарахування і виплату вказаної доплати до грошового утримання, хоча вказана доплата передбачалась наказом МВС № 577 від 29.08.1995 та п. 3 Постанови КМУ № 257 від 02.04.1993р., вважає, що така доплата є обовязковою, а тому повинна бути йому донарахована і виплачена, незалежно від строку давності, оскільки за п. 2 ст. 233 КЗПП на дані правовідносини не розповсюджуються вимоги про строк позовної давності.

Постановою Артемівського районного суду м. Луганська від 18 травня 2010 року у справі № 2а-1357/10 у задоволені позовних вимог відмовлено у звязку з пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що Держказначейство неможливо залучити до участі в справі третьою особою, а про порушене право дізнався тільки в січні 2009 року від колишніх працівників УМВС, а тому не пропустив строк звернення до суду.

Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права приходить до наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач - ОСОБА_2 з 01.02.1995 проходив службу у складі УДАІ УМВС України.

Наказом УМВС №185 о/с позивача звільнено з ОВС у відставку на підставі п. 65 „а Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Вислуга років на момент звільнення складала 30 років, 02 місяців, 27 днів.

Вказана доплата виплачувалась позивачу з 01.09.1995 до 31.12.1997р., а з 1.01.1998р. нарахування і виплата даної надбавки йому було припинено.

Пунктом 3 Указу Президента України від 04.10.1996, № 926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 04.10.1996 № 926/96 керівникам внутрішніх справ у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів надано право :

а) установлювати:

заступникам керівників органів внутрішніх справ, заступникам керівників їх структурних підрозділів, не передбачених цим Указом, - посадові оклади на 2-7 відсотків нижче посадового окладу відповідного керівника;

особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, - щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована;

надбавки особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ:

за особливі умови служби, кваліфікацію, професійний ризик та виконання особливо важливих завдань - до 50 відсотків окладів грошового забезпечення;

за знання та використання в роботі іноземної мови - до 10 відсотків посадового окладу;

б) преміювати осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду преміювання, створеного у розмірі чотиримісячного фонду грошового забезпечення, без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами.

Оскільки вищевказаною нормою встановлено право керівників внутрішніх справ, а не обовязок, установлювати вищевказані виплати та надбавки у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів, тому колегія суддів приходить до висновку що вказані суми є спірними та не нарахованими, а також не можуть відноситися до складу заробітної плати, відтак посилання позивача в апеляційній скарзі на положення частини 2 ст. 232 Кодексу законів про працю України є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивач пропустив строк зварення до суду з огляду на таке.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи в суді першої інстанції представник відповідача наполягав відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у звязку з пропуском строку на звернення до суду з позовом, оскільки спірні правовідносини стосуються періоду проходження служби з 01.02.1995 року по 17.04.1998 року.

З огляду на вимоги ст. 161 КАС України, суд під час прийняття постанови вирішує: чи є інші фактичні дані (пропущення строку звернення до суду тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», для захисту прав свобод та інтересів особи кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до суду.

Зокрема при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами, а у разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених ч.1 ст. 233 КЗпП України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення.

У даному випадку публічно-правовий спір виник з приводу проходження позивачем публічної служби, термін позовної давності протягом якого він мав право звернутися до адміністративного суду складає три місяці.

На підставі ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Зазначена норма носить імперативний характер і у випадку, якщо на її застосуванні наполягає відповідач, вона є обовязковою для виконання.

Колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, судом першої інстанції ретельно перевірено доводи сторін, дано їм вірну оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого у справі судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Артемівського районного суду м. Луганська від 18 травня 2010 року у справі № 2а-1357/10 за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання неправомірними дій посадових осіб, зобовязання провести перерахунок грошового утримання і виплату донарахованих сум, третя особа Головне управління Державного казначейства України в Луганській області залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді