Справа № 2а/0370/1357/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ К/800/25206/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Моторного О.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.06.2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2014 року

у справі № 2а/0370/1357/12

за позовом Приватного підприємства «Пропан-Плюс»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

про визнання неправомірним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,

встановив:

Приватне підприємство «Пропан-Плюс» звернулось до суду з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання неправомірним та скасування рішення від 24.04.2012 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.06.2012 року у справі № 2а/0370/1357/12, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 24.04.2012 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 5 100, 00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами фактичної перевірки позивача щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності відповідачем складено акт від 09.04.2012 року №000048, яким встановлено порушення п.п. 1, 2, 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: при покупці 7, 37 л скрапленого газу на суму 49, 96 грн. розрахункова операція проведена без застосування реєстратора розрахункових операцій, відповідний розрахунковий документ не роздрукований та не виданий; не забезпечено щоденне друкування фіскальних звітних чеків.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.04.2012 року №, яким до позивача застосовано штрафні фінансові санкції у розмірі 5 102, 00 грн.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірне податкове повідомлення-рішення від 24.04.2012 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 5 100, 00 грн. за незабезпечення щоденного друку фіскальних звітів є протиправним та підлягає скасуванню у зв'язку з відсутністю порушення позивачем вимог законодавства.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

Згідно з п. 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Відповідно до положень п. 4 ст. 17 цього ж Закону у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання у книзі обліку розрахункових операцій до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини першої ст. 13 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з додатком до Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2002 року №199, підсумок розрахунків обчислюється за зміну, максимальна тривалість якої не повинна перевищувати 24 години. Відповідно до пункту 2 зазначених Вимог зміна - це період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем дотримано вимоги щодо щоденного друку Z- звіту, оскільки часовий проміжок між друком Z - звіту за попередній день та друком Z - звіту за наступний день не перевищував 24 годин, а отже, вимога щодо щоденного роздрукування Z - звітів виконана повністю.

У зв'язку з наведеним колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з приводу того, що в діях позивача не було порушення вимог п. 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а тому штрафна санкція за вказане порушення застосована безпідставно.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, стосовно того, що податкове повідомлення-рішення відповідача від 24.04.2012 року № неправомірне в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5 100, 00 грн.

Разом із тим, суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо доведеності порушення позивачем пп. 1 і 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» при здійсненні продажу 7, 37 л скрапленого газу на суму 49, 96 грн. в результаті проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій та без роздрукування розрахункового документа.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено законні і обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області відхилити, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.06.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2014 року у справі №2а/0370/1357/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

О.А.Моторний