Справа № К/9991/60590/11-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Київ К/9991/60590/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Кочан В.М., Рецебуринський Ю.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.09.2009р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2010р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про винесення рішення про виплату відповідачем страхової суми внаслідок втрати працездатності, отримання каліцтва та інвалідності та стягнення вказаної страхової суми в розмірі 40 % втрати працездатності (3400 грн.), на підставі довідки МСЕК №001036 про результати визначення втрати професійної працездатності.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.09.2009р., яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2010р., позов задоволено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, на час встановлення позивачу 20 % втрати працездатності) військовослужбовці, а також військовозобов'язані, призвані на збори, підлягають державному обов'язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов'язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу 40 % втрати працездатності) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов'язані, призвані на збори, підлягають державному обов'язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов'язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499, передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

У пункті 2 Порядку також зазначено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідно до Умов державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 19.08.1992р. №488 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державне обов'язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори, проводиться Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА» за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Національній гвардії, Державному комітетові у справах охорони державного кордону, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.

В ході розгляду справи судами встановлено, що в період з 13.05.1997р. по 02.12.2004р. позивач проходив службу в Збройних Силах України та був застрахований НАСК «Оранта» за державним обов'язковим особистим страхуванням.

Наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08.11.2004р. №307 позивача звільнено у запас за пунктом 67 «б» (за станом здоров'я).

Згідно довідки №373 від 21.07.2004р. позивачу встановлено захворювання пов'язане з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки МСЕК №2 від 08.09.2004р. позивачу було встановлено 20 % втрати працездатності у зв'язку із захворюванням пов'язаним з проходженням військової служби.

Крім того, згідно довідки МСЕК №2 від 10.09.2007р. позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40 % без врахування 20 % встановлених 08.09.2004р.

26.02.2008р. позивач звернувся із заявою про виплату страхової суми за державним обов'язковим особистим страхуванням військовослужбовців, однак у такій виплаті було відмовлено в зв'язку з припиненням ліцензування діяльності НАСК «Оранта» з державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців, а проведення виплати страхових сум безпосередньо Міністерством Оборони України суперечить вимогам чинного законодавства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України, отримав захворювання пов'язане з проходженням служби, а тому відмова відповідача щодо виплати страхової суми у зв'язку з припиненням ліцензування діяльності НАСК «Оранта» є протиправною.

З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки «обов'язкове особисте державне страхування та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов'язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги, а тому обгрунтовано дійшли висновку про задоволення позову.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.03.2015р. у справі №21-563а14.

Також безпідставним є посилання відповідача в обгрунтування касаційної скарги на те, що виплата страхових платежів не належить до компетенції Міністерства оборони України, оскільки Умовами державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум передбачено, що державне обов'язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори, проводиться НАСК «ОРАНТА» за рахунок коштів Державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони України.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.09.2009р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2010р. у даній справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.М. Кочан

Ю.Й. Рецебуринський