Справа № 813/3976/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Справа № 876/9520/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового проваджкення в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Львівській області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 23.05.2013 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Львівській області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, в якому просила визнати незаконними дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Шестака О.В. щодо винесення ним постанови від 30.04.2013 року про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ОСОБА_2 для участі у виконавчому провадженні №3950930; зобов'язати зупинити будь-які дії у виконавчому провадженні №3950930 до вирішення по суті в судовому порядку спору щодо визнання недійсним договору іпотеки від 21.03.2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "УкрСиббанк".

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 6 червня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що на момент винесення оскаржуваної постанови відбувається судовий розгляд з приводу визнання недійсним виконавчого документу, який слугує підставою для проведення дій виконавчого провадження, адже оскарження іпотечного договору включає в себе також і оскарження виконавчого напису, який вчиняється нотаріусом саме на підставі договору іпотеки. Отже вчинення будь - яких дій у виконавчому провадженні неможливо до вирішення по суті в судовому порядку спору щодо визнання недійсним договору іпотеки від 21.03.2006 року.

Крім того в оскаржуваній постанові вказано, що належний їй будинок складається із п'яти житлових кімнат, житловою площею 77,9 кв.м., загальною площею - 166,8 кв.м. Проте станом на час укладення оспорюваного договору цей будинок фактично складався з восьми кімнат житловою площею 106,2 кв.м., загальною площею - 197,7 кв.м.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та стверджується матеріалами справи, що Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Львівській області від 30.04.2013 року ВП №3950930 призначено ОСОБА_3, який має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, виданий 18.09.2009 року НОМЕР_1 - експертом, суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису №5361 від 09.11.2006 року, виданого приватним нотаріусом ЛМНО Герилів М.Р. про звернення стягнення на майно (згідно переліку, зазначеного в постанові) в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 міста Львова. Боржником у вказаному виконавчому провадженні зазначено ОСОБА_1.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено жодних підстав та не подано достатніх доказів для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, так як він відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року за №606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст.13 Закону України "Про виконавче провадження", для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання. Як експерт або спеціаліст може бути запрошена будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі.

Статтею 37 Закону України "Про виконавче провадження" наведено виключні підстави (обставини), що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, серед яких відсутні такі підстави, як оскарження іпотечного договору та невідповідність площ майна, що зазначене у виконавчому документі.

Відповідно до ч.2 вказаної норми, виконавче провадження на підставі, передбаченій пунктом 7 частини першої цієї статті, зупиняється лише в частині звернення стягнення на майно, реалізацію якого зупинено судом.

Слід зазначити, що в силу ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", сам факт оскарження позивачем іпотечного договору не може впливати на проведення державним виконавцем виконавчого провадження, оскільки виконавчим документом є виконавчий лист, виданий нотаріусом, а не сам іпотечний договір.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення ним постанови від 30.04.2013 року про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ОСОБА_2 для участі у виконавчому провадженні №3950930 є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволенні таких вимог відмовлено обгрунтовано.

Також, позивачем не наведено жодних підстав, не подано доказів про наявність таких підстав, що передбачені ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", відтак відсутні підстави для зобов'язання відповідача зупинити будь - які дії у виконавчому провадженні №3950930 до вирішення по суті в судовому порядку спору щодо визнання недійсним договору іпотеки від 21.03.2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "УкрСиббанк".

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 червня 2013 року у справі №813/3976/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук