Справа № 820/2095/14
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ К/800/30663/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Моторного О.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Споживчого товариства «Колос»

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 року

у справі № 820/2095/14

за позовом Споживчого товариства «Колос»

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Споживче товариство «Колос» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2014 року позов задоволено у повному обсязі. Скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області форми «Р» від 07.08.2013 року № та форми «В4» від 07.08.2013 року № .

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки СТ «Колос» щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку з ТОВ «Будстиль-ЛТД» за січень, червень, серпень 2011 року, ПП «Будтранс Плюс» за січень 2012 року, ТОВ «Остек Сістем Груп» за травень 2012 року відповідачем складено акт від 19.02.2013 року №23/20-30-22-01/30236600, яким встановлено порушення п. 44.6 ст. 44, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість в загальній сумі 265 643, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: - форми «Р» від 07.08.2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 89 790, 00 грн. за основним платежем та 16 155, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; - форми «В4» від 07.08.2013 року № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 175 853, 00 грн.

Підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень став висновок податкового органу щодо нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконано всі необхідні умови, передбачені законодавством, що надають йому право на формування податкового кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що надані позивачем документи не вказують на реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

При цьому для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Однак наявність законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту, зокрема податкових накладних, виписаних платником податку, є обов'язковою, для визнання правомірності формування такого за умови, якщо відомості в таких документах відповідають дійсності, і якщо господарські операції мали реальний характер та придбані товари (роботи, послуги) використовувалися в господарській діяльності платника податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ПП «Будтранс плюс» укладено договори: - від 07.12.2011 року № 07/12-01, предметом якого є надання кваліфікованих консультаційних та інформаційних послуг; - від 09.04.2012 року № 0904/01-12 з ТОВ «Остек Сістем Груп», предметом якого є надання консультаційних послуг по бухгалтерському та податковому обліку та звітності на підприємстві за 1-й квартал 2012 року; - від 29.11.2010 року № 245/с-10 з ТОВ «Будстиль-ЛТД» про виконання послуг, предметом якого є надання послуг оператора зі зняття показників електричних лічильників та оператора даних комерційного обліку електроенергії; - від 30.05.2011 року № 86 з ТОВ «Будсиль-ЛТД» про надання послуг, предметом якого є надання кваліфікованих консультаційних та інформаційних послуг.

На підтвердження виконання даних договорів в матеріалах справи наявні копії податкових накладних, актів виконаних робіт, платіжних доручень, звіту про виконану роботу, акту здачі-прийняття робіт, актів приймання-передачі наданих послуг, платіжних доручень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наявні в матеріалах справи документи щодо виконання договору від 07.12.2011 року № 07/12-01 з ПП «Будтранс плюс» не дають змогу встановити надання останнім маркетингових послуг, оскільки дані про те, що цей суб'єкт підприємницької діяльності має право здійснювати відповідну діяльність відповідно до видів діяльності, зазначених у Витягу з ЄДРПОУ, відсутні.

В свою чергу, акт виконаних робіт на виконання договору від 09.04.2012 року № 0904/01-12, укладеного позивачем з ТОВ «Остек Сістем Груп», предметом якого є надання консультаційних послуг по бухгалтерському та податковому обліку та звітності на підприємстві за 1-й квартал 2012 року, не містить відомостей які саме послуги надавалися: які були надані консультації по бухгалтерському та податковому обліку та звітності за 1 квартал 2012 року, в чому ці консультації полягали, які документи були використані і як оформлювалися надані консультації, яким чином консультації були використані позивачем у власній господарській діяльності.

В наданих позивачем актах на підтвердження виконання ТОВ «Будстиль-ЛТД» зобов'язань за договором від 29.11.2010 року № 245/с-10 процитований зміст п. 1.1 договору. Проте ні в договорі, ні в інших документах позивача не наведений перелік підприємств-споживачів, стосовно яких мало надавати послуги ТОВ «Будстиль-ЛТД», відсутні дані про те, які саме послуги з перелічених в п. 1.1 договору надавалися, коли і де саме.

Залучені до матеріалів справи інші документи на підтвердження виконання господарських операцій за відповідним договором, правомірно не прийнято судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки жодний з документів не засвідчений підписом особи, яка знімала показання, відсутні дані про суб'єкта господарювання, який склав ці документи, і не вказано в межах якого договору ці документи складалися.

Крім того, в акті від 26.01.2011 року зазначено про надання послуг (робіт), які не передбачалися даним договором, що свідчить про те, що відповідні послуги не мають відношення до його виконання, а діяльність у сфері енергопостачання ТОВ «Будстиль-ЛТД» відповідно до витягу з ЄДРПОУ не передбачається.

На підтвердження виконання зобов'язань за договором з ТОВ «Будстиль-ЛТД» від 30.05.2011 року № 86 позивач до матеріалів справи надав акт № 1 від 30.06.2011 року, у якому відсутні дані про місце надання вказаних послуг, прізвища та посади осіб, які ці роботи виконали, їх кваліфікація та спеціальність, з урахуванням специфіки робіт. Відсутні відомості про те, яким чином ці послуги були оформлені і як використані позивачем у власній господарській діяльності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, з урахуванням того, що надані позивачем, крім цього, копії податкових накладних, не є безумовною підставою для формування податкового кредиту, дійшов обґрунтованого висновку про нереальність даних операцій та лише документальне оформлення відповідних господарських відносин з метою податкової вигоди.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позову з підстав належного виконання вимог податкового законодавства щодо оформлення договірних правовідносин первинними документами податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України, є помилковим.

Твердження скаржника на невірне застосування судом апеляційної інстанції норм Цивільного кодексу України щодо нікчемності правочинів підлягає відхиленню, оскільки підставою для відмови в позові стали висновки про нереальність операцій по спірних договорах.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судом апеляційної інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Споживчого товариства «Колос» відхилити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 року у справі № 820/2095/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

О.А.Моторний