Справа № 2а/1770/1643/2011
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2011-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/1643/2011

16 травня 2011 року 16год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Маньковського Д.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_3
доЗдолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції
про визнання дій неправомірними, скасування податкової вимоги,
ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання дій неправомірними, скасування податкової вимоги №127 від 11 лютого 2011 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що винесена податковим органом податкова вимога №127 від 11 лютого 2011 року є незаконною, оскільки позивачем в апеляційному порядку оскаржено судове рішення щодо скасування податкових повідомлень-рішень №/2 та №/2. Вважає, що на підставі пп.5.2.4 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобовязання є неузгодженим. Крім того, зазначає, що податковим органом порушено вимоги пп. 6.2.1 п.6.2 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" , оскільки передано майно в податкову заставу та внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 14 січня 2011 року №10829240.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позові. Просив позов задовольнити повністю, шляхом скасування податкової вимоги Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції №127 від 11 лютого 2011 року та визнати неправомірними дії Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції щодо направлення податкової вимоги від 11 лютого 2011 року, передання майна в податкову заставу та внесення запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 14 січня 2011 року №10829240.

У судовому засіданні представник відповідача позов запечила. Пояснила, що податкове зобовязання в сумі 343400, 65 грн. є узгодженим, а відтак податковий орган діяв в межах своїх повноважень та на підставі п.59.1, 59.3 ст. 59, п. 89.1, п. 89.2 ст. 89 Податкового кодексу України. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що Здолбунівською об'єднаною державною податковою інспекцію 8 вересня 2009 року було проведено планову документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 ін. код НОМЕР_1 за період з 1 липня 2006 року по 30 червня 2009 року. За наслідками проведеної перевірки було складено акт №1158/17-42-. На підставі акта перевірки було прийнято податкові повідомлення-рішення №/0 та №/0 від 7 жовтня 2009 року.

11 лютого 2011 року Здолбунівською об'єднаною державною податковою інспекцію виставлено податкову вимогу№127 та передано майно в податкову заставу та внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 14 січня 2011 року №10829240.

Як вбачається з матеріалів справи вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені в судовому порядку. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2010 року у справі №2а-6287/10/1770 позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з пропущенням строку звернення звернення до адміністративного суду, тобто провадження у справі не було відкрито.

У судовому засіданні з пояснень представника позивача та представника відповідача було встановлено, що на рішення суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу, однак жодних відомосте про відкриття апеляційного провадження немає.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ч.1 ст.95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п.п. 14.1.156 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п.п. 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.п.59.3 ст.59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкове зобовязання вважається узгодженим у день отримання платником податків повідомлення-рішення, окрім випадку коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив податкове зобовязання та на протязі десяти днів звертається до такого органу зі скаргою про перегляд відповідного рішення.

Відповідно до приписів підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" при зверненні платника податків до суду із позовом про визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті і прийняття відповідного рішення.

Таким чином, податковий борг виникає, зокрема, у разі не сплати у встановлений строк податкового зобов'язання, узгодженого в адміністративному порядку.

Днем узгодження податкового зобов'язання платника податків у разі апеляційного оскарження такого податкового зобов'язання є день закінчення процедури адміністративного оскарження (частина п'ята пункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами").

Якщо ж сума узгодженого платником податків податкового зобов'язання не сплачена у встановлений строк, вона визнається сумою податкового боргу платника податків (підпункт 5.4.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами").

Виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку. Зазначений строк переривається у разі звернення платника податків до суду із позовом про визнання недійсним рішення контролюючого органу згідно з підпунктом 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". При цьому податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті.

Однак у разі несвоєчасного звернення платником податку до суду (поза межами строку сплати узгодженого в апеляційному порядку податкового зобов'язання, але в межах строків давності, як це передбачено підпунктом 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами") несплачене податкове зобов'язання, процедура апеляційного оскарження якого була завершеною, перетворюється на податковий борг платника податків у силу прямого припису пункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

При цьому порядок погашення податкового боргу регулюється нормами статей 6 - 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Ці норми не передбачають зупинення процедур погашення, у тому числі примусового стягнення податкового боргу в разі оскарження платником податків до суду раніше узгодженої суми податкового зобов'язання.

Виходячи з наведеного, оскарження платником податків до суду суми податкового зобов'язання, узгодженого в апеляційному порядку, поза межами строку сплати такого податкового зобов'язання не надає відповідному податковому зобов'язанню статусу неузгодженого.

Податкова вимога відповідачем в межах подальшої процедури оскаржена в апеляційному порядку, однак на момент розгляду справи докази щодо відкриття апеляційного провадження відстні, що не заперечується позивачем у справі.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Докази надані позивачем не підтверджують обставини, на які він посилається в адміністративному позові, та спростовані доводами відповідача в судовому засіданні.

Таким чином, відповідач приймаючи оскаржувані рішення діяв в межах та на підставі чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наведених обставин, позовні вимоги не підтверджуються викладеними обставинами справи та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватному підприємцю ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.