Справа № 804/2216/15
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2015 рокусправа № 804/2216/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімтек-Пласт» до Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Хімтек-Пласт» звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача: від 17.01.2015р., № , № та № .

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо не встановлення факту реальності поставки товарів від ТОВ «Глассфорд», враховуючи той факт що податковим органом не було взято до уваги наявність усіх первинних документів що підтверджують реальність вказаних операцій, крім того придбаний товар був використаний у власній господарській діяльності позивача. Вказує на помилковість висновків відповідача щодо неотримання послуг від ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2, та ФОП ОСОБА_3 та правомірності віднесення їх до виробничої собівартості продукції.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням Верхньодніпровська ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що під час перевірки не доведена реальність господарських операцій, не підтверджується факт поставки товару через наявні розбіжності в оформленні товарно-транспортних накладних.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Хімтек-Пласт» просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, представники податкового органу підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковим органом проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Хімтек-Пласт» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р. валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки складено акт від 26.12.2014р. № 1659/04-16-22-01/35932603, яким встановлено порушення позивачем:

1)п.п.14.1.36, п.14.1 ст.14, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.6, п.138.8 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за перевіряємий період всього у сумі 977246 грн., у тому числі за 1 кв. 2012р. на суму 103717 грн., 2 кв. 2012р. на суму 178393 грн., 3 кв. 2012р суму 130907 грн., 4 кв. 2012р. на суму 192583 грн., за 2013р. на суму 371646 грн.;

2)п.198.1, п. 198.2. п.198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит з податку на додану вартість всього у сумі 33244 грн., у т.ч за березень 2012р. - 5395 грн., червень 2012р. - 6191 грн., липень 2012р. - 5296 грн., серпень 2012р. - 5672 грн., жовтень 2012р. - 4230 грн., листопад 2012р. - 6460 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість та недоплати ПДВ до бюджету всього у сумі 33244 грн., у т.ч. за серпень 2012р. - 22554 грн., за жовтень 2012р. - 4230 грн., листопад 2012р. - 6460 грн.

3)п. 57.1 ст.57 Податкового Кодексу України, в результаті чого підприємством занижено авансові внески з податку на прибуток підприємств за 2012р. по строку з 01.03.2013р. по 28.02.2014р.; занижено авансові внески з податку на прибуток підприємств за 2013р. по строку з 01.03.2014р. по 30.11.2014р. на суму 278734,50грн. Таким чином, ТОВ «Хімтек-пласт» за період сплати авансових внесків за 2012р. будуть нараховані штрафні санкції.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом прйняті податкові повідомлення-рішення від 17.001.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 41555 грн. (основний платіж - 33244 грн., штрафні (фінансові) санкції - 8311 грн.); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств на суму 499818,33 грн. (основний платіж - 278734,50 грн., штрафні (фінансові) санкції - 221083,33 грн.); та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 1221557,50 грн. (основний платіж - 977246,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 244311,50 грн.).

За наслідками адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення були залишені без змін.

Так у перевіряємий період позивача мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Глассфорд», з цим контрагентом 05.03.2012р. було укладено договір купівлі-продажу №0503/1 та 01.01.2012р. додаткова угода №1 до договору №0503/1. Предметом даного договору є продаж товару продавцем та прийняття товару покупцем згідно накладних та оплата за товар на умовах даного договору.

На підтвердження виконання господарської операції надані до перевірки податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до ст.185, ст. 188-189, ст.198, 201 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту Покупця.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача, податкових та видаткових накладних, по господарськими операціям, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача повністю підтверджують законність нарахування ТОВ «Хімтек-Пласт» відповідних сум прибутку, валових витрат, нарахування податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з придбання у контрагентів товарів на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів були включені до податкового кредиту.

Вказані первинні документи відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту, від'ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.

Реальність господарських операцій по вказаним у перевірці контрагентам підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками. Крім того придбаний товар був використаний позивачем у власній господарській діяльності.

Щодо посилання відповідача, на фіктивність укладених договорів між позивачем та вказаним вище контрагентом, колегія суддів зазнає, що відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.97 р., товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Слід також звернути увагу на те, що вказані правила регулюють інші правовідносини, ніж ті що склалися між позивачем та його контрагентами.

Враховуючи порушення стосовно взаємовідносин ТОВ «Хімтек-пласт» з ТОВ «Глассфорд» в частині використання протягом 2012р. у власній господарській діяльності придбаного у ТОВ «Глассфорд» товару за договором купівлі-продажу №0503/1 від 05.03.2012р. на суму 199463,89 грн. (в т.ч. ПДВ 33243,99 грн.) та в порушення п.п.14.1.36, п.14.1 ст.14, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.6, п.138.8 ст. 138 Податкового кодексу України відповідачем зроблено висновок про завищення позивачем показника собівартості реалізованої продукції на суму 166219,91 грн. В результаті порушення п. 138.2, п.138.4, п. 138.6, п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України відповідачем зроблено висновок, що ТОВ «Хімтек-пласт» завищено показники собівартості реалізованої продукції на суму 2110798,82 грн. (у зв'язку із не підтвердженням реальності отримання ТОВ «Хімтек-пласт» ТМЦ та послуг від ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2). Також, відповідачем зроблено висновок, що списання на витрати ТМЦ позивачем було зроблено без наявності підтверджуючих первинних документів щодо придбання та оприбуткування вищезазначених ТМЦ, в результаті чого, на думку податкового органу, позивачем завищено показник собівартості реалізованої продукції на суму 596319 грн. Також, в ході перевірки перевіряючими зроблено висновок, що ТОВ «Хімтек-пласт» протягом 2012р. було списано у виробництво 1233093 кг гранульованого поліпропілену на суму 17889857,50 грн. Станом на 01.01.2012р. у незавершеному виробництві рахується 43007,09 кг поліпропілену. Станом на 31.12.2012р. у незавершеному виробництві рахується 74424,42 кг поліпропілену. Протягом 2012р. на брак та пакувальні матеріали було списано 37187,49 кг поліпропілену. Таким чином на рах. 26 «готова продукція» протягом 2012р. повинно бути оприбутковано 1164488,18 кг поліпропілену (43007,09+14,42-37187,49) у вигляді готової продукції - п/п мішків. Відповідно до «звітів по вироблених мішках», наданих до перевірки, протягом 2012р. ТОВ «Хімтек-пласт» на рах. 26 було оприбутковано 1091633,39 кг поліпропілену. Різниця складає 72854,79 кг поліпропілену (1164488,18-1091633,39), що у вартісному виразі складає 1047808 грн. Також, протягом 2013р. у виробництво було списано 1124925 кг поліпропілену на суму 15463399,30 грн. Станом на 01.01.2013р. у незавершеному виробництві рахується 74424,42 кг поліпропілену. Станом на 31.12.2013р. у незавершеному виробництві рахується 55289,39 кг поліпропілену. Протягом 2013р. на брак та пакувальні матеріали було списано 55752,1 кг - поліпропілену. Таким чином на рах. 26 «готова продукція» протягом 2013р. повинно бути оприбутковано 1088307,9 кг поліпропілену (74424,42+19,39-55752,1) у вигляді готової продукції - п/п мішків. Відповідно до «звітів по вироблених мішках», наданих до перевірки, протягом 2013р. ТОВ «Хімтек-пласт» на рах. 26 було оприбутковано 1035257,3 кг пропілену. Різниця складає 53050,6 кг поліпропілену (1088307,9-1035257,3), що у вартісному виразі складає 716106,4 грн. В порушення п.138.2, п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України відповідачем зроблено висновок про завищення позивачем показника собівартості реалізованої продукції на суму 1763914,40 грн. В порушення п.138.1.1, п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України відповідачем зроблено висновок про завищення позивачем адміністративних витрат на суму 2055,65 грн. та витрат на збут на суму 1069,50 грн.

Відповідно до п.138.1. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

витрати банківських установ, до яких відносяться:

а)процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу;

б)комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління;

в)від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів;

г)від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;

ґ)суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

д)суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

е)витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг);

є)витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна;

ж)інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг;

з)інші витрати, передбачені цим розділом. (п. 138.1.1 ст. 138 Податкового кодексу України.)

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу (п. 138.6. ст. 138 Податкового кодексу України.)

Згідно з п.138.8. ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну);

до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку;

до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

платники податку - ліцензіати з виробництва електричної та/або теплової енергії, які використовують для виробництва електричної та/або теплової енергії вугілля та/або мазут, до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг протягом року до прямих матеріальних витрат замість вартості витраченого в технологічному процесі вугілля та/або мазуту, включають суму резерву запасу палива (вугілля та/або мазуту), який створюється для безперебійного постачання електричної енергії споживачам.

Сума резерву запасу палива визначається самостійно платником податку щомісяця на основі середньомісячної вартості придбаного палива (вугілля, мазуту) за попередній рік, але не менше фактичної вартості придбаного протягом поточного місяця палива (вугілля, мазуту). В кінці звітного року створений резерв корегується на вартість витраченого в технологічному процесі палива (вугілля, мазуту), а саме:

якщо фактична вартість витраченого в технологічному процесі палива (вугілля, мазуту) протягом звітного року більша, ніж сума нарахованого за звітний рік резерву, то собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг збільшується на суму різниці між вартістю витраченого в технологічному процесі палива та нарахованого резерву за результатами звітного року;

якщо фактична вартість витраченого в технологічному процесі палива (вугілля, мазуту) протягом звітного року менша, ніж сума нарахованого за звітний рік резерву, то собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг зменшується на суму різниці між вартістю витраченого в технологічному процесі палива та нарахованого резерву за результатами звітного року;

платники податків - ліцензіати з передачі та/або постачання електричної та/або теплової енергії у звітному податковому періоді до собівартості реалізації електричної та/або теплової енергії, надання послуг з передачі та/або постачання електричної та/або теплової енергії також включають фактично понесені в такому звітному періоді витрати з придбання електричної та/або теплової енергії;

До складу загальновиробничих витрат включаються:

а)витрати на управління виробництвом (оплата праці працівників апарату управління цехами, дільницями відповідно до законодавства тощо; внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього розділу; медичне страхування, страхування відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення", страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абзацами другим і третім пункту 142.2 статті 142 цього Кодексу, працівників апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо);

б)амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення;

в)амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення;

г)витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення;

ґ)витрати на вдосконалення технології та організації виробництва (оплата праці та внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього розділу, працівників, зайнятих удосконаленням технології та організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі; витрати матеріалів, придбаних комплектувальних виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій);

д)витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інші послуги з утримання виробничих приміщень;

е)витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього Кодексу; медичне страхування, страхування відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» та страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абзацами другим і третім пункту 142.2 статті 142 цього Кодексу, робітників та працівників апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг);

є)витрати на охорону праці, техніку безпеки, понесені відповідно до законодавства;

ж) суми витрат, пов'язаних із підтвердженням відповідності продукції, систем якості, систем управління якістю, систем екологічного управління, персоналу, встановленим вимогам відповідно до Закону України «Про підтвердження відповідності»;

з)суми витрат, пов'язаних з розвідкою/дорозвідкою та облаштуванням нафтових та газових родовищ (за винятком витрат на спорудження будь-яких свердловин, що використовуються для розробки нафтових та газових родовищ, понесених з моменту зарахування таких свердловин до експлуатаційного фонду, а також інших витрат, пов'язаних з придбанням/виготовленням основних засобів, які підлягають амортизації згідно із статтею 148 цього Кодексу);

и)інші загальновиробничі витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів із складів до цехів і готової продукції на склади); нестачі незавершеного виробництва, нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах у межах норм природного убутку згідно із затвердженими центральними органами виконавчої влади та погодженими Міністерством фінансів України нормативами.

Наказом № 3-пр ТОВ «Хімтек-пласт» від 03.01.2011р. «Про виробництво мішків поліпропіленових та облік витрат» наказано здійснювати на заводі виробництво поліпропіленових мішків на дільниці по виробництву поліпропіленових мішків з урахуванням вимог Замовників. Виробництво здійснювати згідно ТУ У25.2-1-2001 зі змінами і доповненнями. В залежності від вимог Замовника і розмірів мішка, маса його може змінюватися в межах від 0,05 кг до 0,180 кг. Розрахунок собівартості виготовленої та/або реалізованої продукції проводиться у відповідності з нормами Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" та Податкового кодексу України. Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду та нерозподілених постійних загальновиробничих витрат. В бухгалтерському та податковому обліку наднормативні виробничі витрати до собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) не включаються і здійснюються за рахунок прибутку (відображаються на бухгалтерському рахунку 949 «Інші витрати операційної діяльності». До виробничої собівартісті продукції (робіт, послуг) включається: прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати, змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. На підприємстві установлюється такий перелік та склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг): сировина (поліпропілен та добавка); допоміжні матеріали (вкладиші); допоміжні матеріали (заготовки); допоміжні матеріали (для пакування) покупні (рукав поліетиленовий та інші пакувальні матеріали); допоміжні матеріали (для пакування) власного виробництва (упаковочні матеріали поліпропіленові); інші матеріали витрат (нитки донного шва, флексоматеріали, розчиник для флексоматеріалів, інші добавки, що обліковуються на рахунку 209 та використовуються для зміни кольору або змін фізико-хімічних та інших властивостей продукції, стрічка або тісьма поліпропіленова); зворотні матеріали (зворотні відходи); попутна продукція; загальновиробничі змінні витрати;загальновиробничі розподілені постійні витрати; МБП виробничого призначення; витрати на оплату праці виробничого персоналу (погодинна та відрядна заробітна плата, доплати за роботу у нічний та вечірній час, доплата за роботу у шкідливих умовах праці, премії та інші витрати, що прямо відносяться до виробництва продукції); нарахування на зарплату виробничого персоналу; послуги сторонніх організацій виробничого характеру; електроенергія, що використовується у виробничому процесі; амортизація виробничого обладнання. До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції (поліпропілен та добавка), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів (вкладиші, заготовки), допоміжних (матеріали для пакування - рукав поліетиленовий, упаковочні матеріали поліпропіленові) та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат (нитки донного шва, флексоматеріали, розчиник для флексоматеріалів, інші добавки, що обліковуються на рахунку 209 та використовуються для зміни кольору або змін фізико-хімічних та інших властивостей продукції, стрічка або тісьма поліпропіленова). Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному у пункті 11 П(с)БО№16. До складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна і виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. До складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи (нарахування на зарплату виробничого персоналу), амортизація виробничого обладнання, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку. До складу загальновиробничих витрат включаються: витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління заводом, цехом, змінами; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування, страхування відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення", страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абзацами другим і третім пункту 142.2 статті 142 Податкового Кодексу, апарату управління змінами, цехом; витрати на оплату службових відряджень персоналу цеху, дільниць тощо); амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення; амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення; витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення; витрати на вдосконалення технології й організації виробництва (оплата праці та відрахування на соціальні заходи працівників, зайнятих удосконаленням технології й організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі, витрати матеріалів, купівельних комплектуючих виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій тощо; витрати матеріалів, купівельних комплектуючих виробів і напівфабрикатів загальновиробничого призначення; витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень; витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування, страхування відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" та страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абзацами другим і третім пункту 142 статті 142 Податкового Кодексу,робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг); витрати на охорону праці, техніку безпеки; суми витрат, пов'язаних із підтвердженням відповідності продукції, систем якості, систем управління якістю, систем екологічного управління, персоналу; внутрішньозаводське переміщення матеріалів, інструментів зі складів до цехів і готової продукції на склади, нестачі незавершеного виробництва; нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах; інші загальновиробничі витрати. До постійних загальновиробничих витрат відносяться витрати: оплата праці персонала управління виробництвом; нарахування на заробітну плату апарата управління виробництвом; витрати на оренду виробничих приміщень; витрати на утримання та обслуговування виробничого обладнання; витрати на відрядження працівників апарата управління виробництвом, виробничого та загальновиробничого персоналу; витрати на утримання, експлуатацію, ремонт, страхування и обслуговування загальновиробничого и виробничого обладнання, інших необоротних активів та нематеріальних активів загальновиробничого призначення; амортизація загальновиробничого обладнання; витрати за оренду основних засобів виробничого та загальновиробничого призначення; витрати на опалення, освітлення, водопостачання та водовідвід приміщень загальновиробничого призначення; витрати на ремонт та поліпшення основних засобів в межах 10% совокупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного податкового року. При цьому такі витрати є постійними нерозподіленими і згідно з п. 146.12 ст. 146 ПКУ відносяться до витрат того періоду, в якому понесені. Удосконалення технології та організації виробництва; втрати від порчі ТМЦ в цехах; витрати на охорону праці і техніку безпеки; внутрішньозаводські перевезення; витрати на обслуговування виробничого процесу; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничим процесом і якістю готової продукції; оплата простоїв не з вини працівника; витрати матеріалів та МБП, безпосередньо не відносящихся до конкретного об'єкта виробництва, інші загальновиробничі витрати, які не ввійшли до переліку змінних загальновиробничих витрат. До змінних загальновиробничих витрат належать вичерпно наступні витрати: Зарплата загальновиробничого персоналу; витрати на спецодяг; витрати на експлуатацію виробничого обладнання (ПММ); нестачі незавершеного виробництва; всі інші витрати відносяться до постійних загальновиробничих витрат. Постійні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об'єкт витрат з використанням бази розподілу при нормальній потужності. Для ЗПВ встановлюється нормальна виробнича потужність в розмірі 140 тон переробленого поліпропілену. Нерозподілені постійні загальновиробничі витрати включаються до складу собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) у період їх виникнення.

Готовою продукцією заводу по виробництву поліпропіленових виробів вважати упаковані годні мішки поліпропіленові. Інші вироби (нитка, рукав, не упаковані мішки, ламінована тканина) є незавершеним виробництвом і можуть бути визнані готовою продукцією лише у разі їх реалізації покупцю в тому вигляді, в яком, вони знаходяться. Витрати незавершеного виробництва визначати і оцінювати за результатами інвентаризації на осатаній день звітного місяця. Для цілей бухгалтерського та податкового обліку собівартості готової продукції планову калькуляцію собівартості не проводити. Формування собівартості готової продукції проводити, виходячи з фактичних витрат сировини, матеріалів, електроенергії, а також інших витрат, перелічених в п. 3 даного наказу, тобто фактично понесених на виробництво витрат. Одиницею калькулювання є кілограм готової продукції.

На виконання Наказу № 3-пр від 03.01.2011р. «Про виробництво мішків поліпропіленових та облік витрат», вимог Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» та Податкового Кодексу України - вищезазначені статті витрат були відображені позивачем у Розшифровках витрат paxунку 23./4 по виробництву готової продукції та по виробництву упаковочних матеріалів по позивачу протягом 2012р. - 2013р. Обсяги/вартість сировини та основних матеріалів, що утворювали основу вироблюваної продукції (поліпропілен та добавка) у період січень 2012р. - грудень 2013р. підтверджуються актами на списання матеріалів за період січень 2012р. - грудень 2013р. Факт передачі поліпропілену зі складу позивача на дільницю по виробництву мішків також підтверджується матеріальними звітами по руху основних матеріалів (поліпропілен, добавки фарбуючої) на ЗПВ (який є структурним підрозділом позивача) за період січень 2012р. - грудень 2013р. Також позивачем протягом січень 2012р. - грудень 2013р. складалися бухгалтерські довідки щодо розподілу загальновиробничих постійних та змінних витрат на вироблену продукція, які були складені за результатом виробничого процесу. Крім того, протягом січня 2012р. - грудня 2013р. на підприємстві станом на перше число кожного звітного місяця, комісією складалися акти на незавершене виробництво, в яких відображалася кількість та вага якісних не упакованих мішків та кількість та вартість всієї продукції у незавершеному виробництві. Також, за підсумками кожного календарного місяця на підприємстві складалися звіти про вироблену продукцію на ЗПВ по виготовленню поліпропіленових мішків протягом січень 2012р. - грудень 2013р.

Пунктом 138.8.5 ст. 138 Податкового кодексу України зазначено, що до складу загальновиробничих витрат включаються:

а)витрати на управління виробництвом (оплата праці працівників апарату управління цехами, дільницями відповідно до законодавства тощо; внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього розділу; медичне страхування, страхування відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення", страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абзацами другим і третім пункту 142.2 статті 142 цього Кодексу, працівників апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо);

б)амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення;

в)амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення;

г)витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення;

и)інші загальновиробничі витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів із складів до цехів і готової продукції на склади); нестачі незавершеного виробництва, нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах у межах норм природного убутку згідно із затвердженими центральними органами виконавчої влади та погодженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, нормативами.

Згідно із п.140.3 ст.140 Податкового кодексу України до витрат не включається сума фактичний втрат товарів, крім втрат у межах норм природного убутку чи технічних (виробничих) втрат та витрат із розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, що не перевищують розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, або іншим органом, визначеним законодавством України.

Установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється (п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України).

Таким чином, собівартість готової продукції (в частині матеріалів) розраховується виходячи з норм списання матеріалів, розроблених на підставі проведених технологічних випробувань до початку виробничих робіт.

Наявність розбіжності між фактичним використанням сировини поліпропілену (в кг) та загальною вагою виготовленої продукцією (в кг) повністю відповідають нормам ТУ У 25.2-1-2001 з урахуванням положень наказу позивача № 4-пр від 01.04.2011р. «Про встановлення допустимих норм технічно неминучого браку та нестач у незавершеному виробництві» та наказу № 1-пр від 28.09.2012р. «Про встановлення допустимих норм технічно неминучого браку та нестач у незавершеному виробництва на період з 28.09.2012р. по 31.12.2012р.

Згідно з наказу № 4-пр від 01.04.2011р. «Про встановлення допустимих норм технічно неминучого браку та нестач у незавершеному виробництві» до нестач у незавершеному виробництві належать, зокрема, технологічні втрати та безвозвратні відходи.

Зокрема, у вказаному наказі № 4-пр від 01.04.2011р. підприємством на підставі пп. 138.8.5 п.138.8 ст.138 та п.138.7 ст.138 Податкового Кодексу України та для забезпечення господарської діяльності підприємства, податкового та бухгалтерського обліку наказано, що на підставі проведених випробувань та складеної технологічної карти встановити коефіцієнт переробки вихідної сировини (поліпропілені) у розмірі 1,081. При цьому безвозвратні відходи становлять 2,55% вихідної сировини, возвратні відходи - 0,3%, технологічні втрати - 4,55%, в цілому 7,5%. На період освоєння нового обладнання, нових видів сировини і продукції ті навчання виробничого персоналу допустимі норми втрат збільшуються на 2% без видання додаткового наказу і становлять 9,5% в цілому, в тому числі безвозвратні відходи становлять 2,55% вихідної сировини, возвратні відходи - 0,3%, технологічні втрати - 4,55%. Коефіцієнт переробки вихідної сировини (поліпропілену) становить 1,105. Також, встановлено допустимі норми браку при виробництві у розмірі 6% при нормальних умовах. На період освоєння нового обладнання, нових видів сировини і продукції ті навчання виробничого персоналу допустимі норми браку на конкретній дільниці збільшуються на 2% і становлять 8% без видання додаткового наказу.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що вищезазначені показники та коефіцієнти були визначені позивачем на підставі проведених випробувань згідно наказу від 28.12.2010р. «Про проведення випробувань для встановлення норм технічно неминучого браку та нестач у незавершеному виробництві» та Акту проведених випробувань від 01.04.2011р. та складеної Технологічної карти при нормальних умовах від 01.04.2011р.

Наказом № 1-пр від 28.09.2012р. наказано, у зв'язку з введенням в експлуатацію нового обладнання (ткацьких верстатів) та навчанням виробничого персоналу, плинністю кадрів та перепадами електричної напруги в період з 28.09.2012р. по 31.12.2012р. використовувати норми втрат, передбачених технологічною картою при несприятливих умовах та встановлених п.2 Наказу № 4-пр від 01.04.2011р., а саме: безвозвратні відходи становлять 2,55% вихідної сировини, возвратні відходи - 0,3%, технологічні втрати - 4,55%, всього 9,5%. Коефіцієнт переробки вихідної сировини (поліпропілену) встановити 1,105. Допустимі норми браку встановити у розмірі 8%. З 01.01.2013р. використовувати норми втрат та норми браку, вказані в п.1 Наказу № 4-пр від 01.04.2011р. без видання додаткового наказу.

Статті витрат у розрізі найменувань/одиниць/кількості/ціни/суми/проводок були відображені позивачем у розшифровках витрат рах. 23./4 по виробництву готової продукції.

Відповідно до п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999p., собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством в обліковій політиці.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 p. № 996-XIV, підприємство самостійно визначає за погодженням з власником , (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства.

Згідно з п.п.14.1.27 п.14.1 ст.4 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.п.14.1.228 п.14 ст.14 Податкового кодексу України, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку - до застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. (п.138.2. ст.138 Податкового кодексу України).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність висновків податкового органу про завищення позивачем показника собівартості реалізованої продукції на суму 1763914,40 грн. та завищення адміністративних витрат на суму 2055,65 грн. та витрат на збут в сумі 1069,50 грн.

Також, відповідачем зроблено висновок, що списання на витрати ТМЦ позивачем було зроблено без наявності підтверджуючих первинних документів щодо придбання та оприбуткування вищезазначених ТМЦ, в результаті чого, на думку податкового органу, позивачем завищено показник собівартості реалізованої продукції на суму 596319 грн.

В той же час факти оприбуткування та списання ТМЦ в процесі виробництва позивачем метало пластикових конструкцій підтверджуються Картками складського обліку матеріалів №№34-36, №48, №64, №69, Матеріальними звітами по руху ТМЦ на дільниці з виготовлення метало пластикових конструкцій за березень-грудень 2012р., Актами на списання матеріалів та Відомостями «матеріали» за березень-грудень 2012р. Факт оприбуткування та списання ТМЦ в процесі виробництва позивачем поліпропіленових мішків у 2012-2013р.р. підтверджуються Актами списання матеріалів. Факт передачі поліпропілену зі складу позивача на дільницю по виробництву мішків підтверджується Матеріальними звітами по руху основних матеріалів (поліпропілену, добавки фарбуючої) на ЗВП (який є структурним підрозділом позивача) за період з січня 2012р. по грудень 2013р., Розшифровками витрат по рах. 23./4 по виробництву готової продукції за період з січня 2012р. по грудень 2013р., Розшифровками витрат по рах. 23./4 по виробництву упаковочних матеріалів за період з січня 2012р. по грудень 2013р., бухгалтерських довідках щодо розподілу загальновиробничих постійних та змінних витрат на вироблену продукцію за період з січня 2012р. по грудень 2013р., Актами на незавершене виробництво (щодо не упакованих мішків) за період з січня 2012р. по грудень 2013р., Актами на незавершене виробництво (щодо не упакованих мішків) за період з січня 2012р. по грудень 2013р., Актами на незавершене виробництво (щодо всієї продукції) за період з січня 2012р. по грудень 2013р. Крім того, факти оприбуткування та списання інших ТМЦ за період з січня 2012р. по грудень 2013р. підтверджуються Матеріальними звітами по рах. 204 (тара та тарні матеріали), Матеріальними звітами по руху ТМЦ на складі ЗПВ по рах.203 (ПММ), Актами на списання по рах. 209, Матеріальними звітами по руху ТМЦ на складі ЗПВ по рах.22, Актами на списання матеріалів (рах. 22), Матеріальними звітами по руху ТМЦ на складі ЗПВ по рах.209 (ПММ), Матеріальними звітами по руху ТМЦ на складі ЗПВ по рах.207, Актами на списання матеріалів (рах. 207), Актом на списання матеріалів від 30.04.2012р., Картками складського обліку по кожному матеріалу.

Таким чином позивачем у повному обсязі виконані приписи податкового законодавства та бухгалтерського обліку та правомірно включені суми до складу собівартості, та спростовує висновки податкового органу про завищення показнику собівартості реалізованої продукції.

Між ТОВ «Хімтек-пласт» (Замовник) та ФОП ОСОБА_3 (Виконавець) було укладено Договір №0209 від 02.09.2013р., предметом якого є нанесення Виконавцем на поліпропіленових мішках наданих Замовником флексодруку. На підвтредження виконання договірних відносини надані видактові наклдані, акти здачі-прийняття послуг з нанесення на мішки флексодруку та рахунок фактура.

Транспортування мішків підтверджується товарно-транспортними накладними.

Також, 10.01.2012р. між ТОВ «Хімтек-пласт» (Покупець) та ФОП ОСОБА_3 (Продпвець) було укладено Договір №1001 предметом якого є поставка товару згідно виставлених рахунків та видаткових накладних. На виконання умов даного договору Продавцем були виписані наступні документи: рахунки та видаткові накладні.

Також, 03.01.2013р. між ТОВ «Хімтек-пласт» (Покупець) та ФОП ОСОБА_3 (Продавець) було укладено Договір №0301 предметом якого є поставка товару згідно виставлених рахунків та видаткових накладних, всі зобов'язання по доставці ТМЦ на склад Покупця несе Постачальник. На виконання умов даного договору Продавцем були виписані наступні документи: рахунки та видаткові накладні.

24.09.2011р. Між ТОВ «Хімтек-пласт» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) було укладено Договір №2409, предметом якого є нанесення Виконавцем на поліпропіленових мішках наданих Замовником флексодруку та/або здійснення швейних операцій. Мішки були передані Виконавцю за видатковими накладними. Транспортування мішків підтверджується товарно-транспортними накладними. Вказані мішки були повернуті замовнику.

На виконання умов даного Договору Постачальником був наданий рахунок-фактура та був підписаний сторонами акт здачі-прийняття послуг з нанесення флексодруку. Транспортування мішків підтверджується товарно-транспортними накладними.

01.02.2011р. між ТОВ «Хімтек-пласт» (Покупець) та ФОП ОСОБА_1 (Продавець) було укладено Договір №0102 предметом якого є поставка товару згідно виставлених рахунків та видаткових накладних, всі зобов'язання по доставці ТМЦ на склад Покупця несе Постачальник, покупець робить оплату за товар на поточний рахунок Постачальника по факту постачання протягом трьох років. На виконання умов даного договору Продавцем були виписані рахунки та видаткові накладні

01.02.2012р. між ТОВ «Хімтек-пласт» (Покупець) та ФОП ОСОБА_2 (Продавець) було укладено Договір №1/021 предметом якого є поставка товару згідно виставлених рахунків та видаткових накладних, всі зобов'язання по доставці ТМЦ на склад Покупця несе Постачальник. На виконання умов даного договору Продавцем були виписані рахунки та видаткові накладні.

Факт оприбуткування та списання ТМЦ, які були отримані від ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_1 підтверджується безпосередньо Матеріальними звітами по руху ТМЦ на складі ЗПВ (по рахунку 209), які були складені протягом 2013р., Матеріальними звітами по руху ТМЦ на складі ЗПВ (по рахунку 22), Матеріальними звітами по руху ТМЦ на складі ЗПВ (по рахунку 207).

За таких обставин колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 18 вересня 2015 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова