Справа № 2а/0470/8979/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ К/800/54532/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Моторного О.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2012 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2013 року

у справі № 2а/0470/8979/12

за позовом Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морефрост-2004»

про зупинення видаткових операцій на рахунках,

встановив:

Лівобережна міжрайонна державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби звернулась до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морефрост-2004» про зупинення видаткових операцій на рахунках, заборону відчуження майна та зобов'язання допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2013 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на 20.07.2012 року у відповідача виник податковий борг на суму 74 106, 94 грн., про що його повідомлено позивачем листом від 20.07.2012 року №15724/10/19-135 та запропоновано самостійно його сплатити або визначити перелік активів з наведенням їх балансової вартості з метою складання опису майна, на яке поширюється право податкової застави.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Морефрост-2004» повідомило податкову інспекцію листом від 20.07.2012 року про наявність у нього на балансі певних основних засобів та вказало їх залишкову вартість.

У зв'язку з відмовою відповідача здійснити опис майна у податкову заставу та надати документи, необхідні для такого опису, позивачем складено акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу від 24.07.2012 року №16538/10/19-135. Встановлено, що зазначений акт відмови є односторонньо підписаним тільки представником податкового органу. Докази на підтвердження факту відмови платника податків від підписання акта та докази на підтвердження направлення (вручення) його відповідачу судам надані не були.

26.07.2012 року на підставі ст. 89 Податкового кодексу України позивачем прийнято рішення від №16540/10/19-135 про опис майна ТОВ «Морефрост-2004» у податкову заставу. Докази про отримання відповідачем вказаного рішення судам не надані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскільки вимога позивача щодо визначення переліку активів для реєстрації у податкову заставу відповідачем була частково виконана, натомість позивачем були порушені приписи ст.ст. 89 та 91 Податкового кодексу України, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 88.1 ст. 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

В силу пп. 89.1.1 та пп. 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Згідно з п. 89.4 ст. 89 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу. Орган державної податкової служби звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем були порушені вимоги п.п. 89.3 та 89.4 ст. 89 Податкового кодексу України, а саме: податковим органом не були надані докази вручення відповідачу рішення про опис майна у податкову заставу, а також саме рішення про опис майна №16540/10/19-135 прийняте керівником податкового органу 26.07.2012 року, тобто вже після складання акта відмови платника податків від опису майна у податкову заставу від 24.07.2012 року №16538/10/19-135.

Враховуючи викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції, що позивач діяв неправомірно, оскільки на час складення акта відмови платника податків від опису майна у податкову заставу від 24.07.2012 року №16538/10/19-135 рішення керівника податкового органу про опис майна у податкову заставу було відсутнє.

Суди попередніх інстанцій також встановили, що позивачем не надані належні докази факту недопущення відповідачем податкового керуючого для опису майна у податкову заставу, оскільки передбачений у такому випадку згідно зі ст. 91 Податкового кодексу України акт про перешкоджання платником податків виконанню податковим керуючим відповідних повноважень, відсутній.

Суд касаційної інстанції критично сприймає доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, з приводу застосування до відповідача процедури, передбаченої пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, яка передбачає звернення податкового органу до суду з метою накладення арешту на кошти та інші цінності платника податку, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, оскільки відповідно до позовної заяви позивач звертався до суду з вимогами щодо зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача на підставі пп. 20.1.16 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України.

Крім того, суд касаційної інстанції не бере до уваги аргументи скаржника щодо наявності листа Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 30.05.2012 року №1250-02-11 та акта від 21.09.2012 року року № 003270 про відсутність відповідача за юридичною адресою, оскільки зазначені документи не надавались для вивчення судам попередніх інстанцій, а згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У зв'язку із наведеним, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача, заборони відчуження майна та зобов'язання допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2013 року у справі № 2а/0470/8979/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

О.А.Моторний