Справа № 809/5/15
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 р. Справа № 876/4340/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Затолочного В.С.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника позивача: Тропця В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-Прут» до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень за №№, від 12.12.2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

02.01.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень за №№, від 12.12.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач протиправно, в порушення положень ст. 139, 198 Податкового кодексу України, всупереч фактичним обставинам, необґрунтовано за наслідками проведеної перевірки виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими збільшив суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за основним платежем на суму 61 350 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 15 337, 50 гривень та за платежем податок на додану вартість за основним платежем на суму 103 763 гривні та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 25 940, 75 гривень, відповідно.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № від 12.12.2014 року про збільшення товариству з обмеженою відповідальністю «Темп-Прут» сум грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за основним платежем на суму 61 350 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 15 337, 50 гривень. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № від 12.12.2014 року про збільшення товариству з обмеженою відповідальністю «Темп-Прут» сум грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем на суму 103 763 гривні та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 25 940, 75 гривень.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений на первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та валових витрат інших підприємств.

У ході апеляційного розгляду представник позивача Топець В.В. надав пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що формування витрат і від'ємного значення податку на додану вартість позивачем здійснено у відповідності до фактичних господарських операцій, що мали місце між ним і субпідрядником, потягли за собою зміни в зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивач є юридичною особою, здійснює господарську діяльність на підставі статуту, зареєстроване 02.03.2001 року, перереєстроване 28.11.2007 року відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію за №0001050, взятий на податковий облік 06.03.2001 року, зареєстрований платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва №12593413 від 11.03.2001 року.

В період з 12.11.2014 року до 20.11.2014 року відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання законності у сфері податкового законодавства, фінансово-господарської діяльності генерального підрядника товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-прут» та субпідрядної організації товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард Граніт», відповідно договору підряду від 23.03.2007 року, укладеного із замовником - Відділом управління комунальним майном Коломийської міської ради.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем 27.11.2014 року складено Акт за №2196/09-07-22-00-12/31345775.

Висновками проведеної перевірки відповідач встановив порушення позивачем підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України якими завищено собівартість придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 61 350 гривень.

Порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України якими завищено податковий кредит по податку на додану вартість в сумі 103 762, 67 гривень, а саме за липень 2013 року на 49 500 гривень, жовтень 2013 року на 3000 гривень, серпень 2014 року на 31224, 17 гривень, вересень 2014 року на 20 038, 50 гривень, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на суму 103 763 гривні, в тому числі за липень 2013 року на 47 163 гривні, жовтень 2013 року на 1900 гривень, листопад 2013 року на 3 359 гривень, травень 2014 року 78 гривень, серпень 2014 року на 31 224 гривні, вересень 2014 року на 3 242 гривні.

Висновки відповідача про допущення позивачем вказаних порушень ґрунтуються на тому, що перевіркою встановлено, що позивачем передано виконані роботи по реконструкції бульвару Лесі України в місті Коломиї за договором підряду від 23.03.2007 року №51 швидше, ніж вони були виконані субпідрядником - товариством з обмеженою відповідальністю «Авангард Граніт» за договором підряду №1 від 29.04.2013 року (роботи придбані у субпідрядника у липні 2013 року на суму 297 000 гривень, у вересні 2014 року на суму 39 046 гривень та 51 426 гривень були передані замовнику у червні 2013 року) та договором підряду №4 від 07.04.2014 року (роботи придбані у субпідрядника у серпні 2014 року на суму 187 345 гривень та у вересні 2014 року на суму 47 759 гривень були передані замовнику у червні 2014 року), і як наслідок у позивача відсутнє право на формування витрат та від'ємного значення (податкового кредиту) з податку на додану вартість по операціях з підприємством постачальником ТОВ «Авангард Граніт», оскільки первинні бухгалтерські документи складені на оформлення цих операцій не мають юридичної сили, не можуть бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку, оскільки не відповідають вимогам статтей 1, 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №88 від 24.05.1995 року, статті 44 Податкового кодексу України, при цьому визначає такі господарських операцій, зміст яких лише відображений в податковій звітності.

За наслідками розгляду вказаного Акту перевірки, відповідач 12.12.2014 року оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за № збільшив товариству з обмеженою відповідальністю «Темп-Прут» суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за основним платежем в розмірі 61 350 гривень, при цьому застосував штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 15 337, 50 гривень та оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за № збільшив суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем на 103 763 гривні, та застосував штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 25 940, 75 гривень.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частино 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення коштів сплачених на придбання продукції до складу витрат та віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також сплачені у ціні товарів (робіт, послуг) суми податку на додану вартість для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Позивачем 23.03.2007 року укладено договір підряду за №51 з Відділом управління комунальним майном Коломийської міської ради Івано-Франківської області на виконання робіт по реконструкції бульвару Лесі Українки в місті Коломиї на загальну суму 2 604 000 гривень.

Виконання частини підрядних робіт по реконструкції бульвару Лесі Українки в місті Коломиї здійснював субпідрядник - товариство з обмеженою відповідальністю «Авангард Граніт» на підставі договорів підряду №1 від 29.04.2013 року та № 4 від 07.04.2014 року, укладеного з позивачем.

В червні 2013 року субпідрядником товариство з обмеженою відповідальністю «Авангард Граніт» фактично виконано роботи по влаштуванню бруківки на суму 387 472 гривні, в тому числі податок на додану вартість 64 578 гривень, які позивачем передано замовнику - Відділу управління комунальним майном Коломийської міської ради Івано-Франківської області.

В червні 2014 року субпідрядником товариство з обмеженою відповідальністю «Авангард Граніт» фактично виконано роботи по влаштуванню бруківки на суму 235 104 гривні, в тому числі податок на додану вартість 39 184 гривні, які позивачем передано замовнику - Відділу управління комунальним майном Коломийської міської ради Івано-Франківської області.

Виконання вказаних робіт між за червень 2013 року позивачем та субпідрядником - товариством з обмеженою відповідальністю «Авангард Граніт» оформлено довідками про вартість виконаних робіт та витрат (форми КБ-3) та актами виконаних робіт (форми КБ-2) на придбання підрядних будівельних робіт у субпідрядника, які датовані липнем 2013 року на суму 297 000 гривень, вереснем 2014 року на суму 39 046 гривень та 51 426 гривень.

Виконання вказаних робіт між за червень 2014 року позивачем та субпідрядником - товариством з обмеженою відповідальністю «Авангард Граніт» оформлено довідками про вартість виконаних робіт та витрат (форми КБ-3) та актами виконаних робіт (форми КБ-2) на придбання підрядних будівельних робіт у субпідрядника, які датовані серпнем 2014 року на суму 187 345 гривень та вереснем 2014 року на суму 47 759 гривень.

Позивачем здійснено повний розрахунок за виконані субпідрядником роботи, тобто понесені витрати на їх придбання, сплачено субпідряднику податок на додану вартість, нарахований на вартість цих робіт.

Сторонами в судовому засіданні визнається факт реального виконання субпідрядником товариством з обмеженою відповідальністю «Авангард Граніт» підрядних робіт по влаштуванню бруківки на бульварі Лесі Українки в місті Коломиї Івано-Франківської області на суму 387 472 гривні в червні 2013 року та на суму 235 104 гривні в червні 2014 року.

Факт реальності здійснених операцій також підтверджено в судовому засіданні результатами зустрічної звірки щодо документального та фактичного підтвердження у товаристві з обмеженою відповідальністю «Темп-Прут» виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Відділу управління комунальним майном Коломийської ради, проведеної 06.10.2014 року Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області.

Також реальність виконання вказаних підрядних робіт у червні 2013 року та червні 2014 року встановлена під час досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 від 05.09.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України, за наслідками якого вказане кримінальне провадження закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв'язку із відсутністю в діях посадових осіб відділу управління комунальним майном Коломийської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-Прут» та «Авангард Граніт» ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України.

Суд першої інстанції прийшов правильного висновку, з чим погодилась колегія суддів, що встановлена фактичність придбання субпідрядних робіт по влаштуванню бруківки на бульварі Лесі Українки в місті Коломиї Івано-Франківської області на суму 387 472 гривні в червні 2013 року та на суму 235 104 гривні в червні 2014 року у товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард Граніт» та їх реалізація замовнику Відділу управління комунальним майном Коломийської ради Івано-Франківської області, тобто використання в своїй господарській діяльності.

Судом встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Авангард Граніт», спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції та зв'язок між фактом придбання позивачем продукції понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку.

Суд зазначає, що позивач був зобов'язаний скласти та оформити довідками про вартість виконаних робіт та витрат (форми КБ-3) та актами виконаних робіт (форми КБ-2) на придбання підрядних будівельних робіт у субпідрядника на суму 387 472 гривні в червні 2013 року та на суму 235 104 гривні в червні 2014 року, з цього ж часу у позивача виникло право на формування витрат, що пов'язані з придбанням вказаних робіт та формування показників від'ємного значення (податкового кредиту) з податку на додану вартість.

У відповідності з пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку (частина 1).

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені (частина 2).

Таким чином, формування витрат і від'ємного значення податку на додану вартість позивачем здійснено у відповідності до фактичних господарських операцій, що мали місце між ним і субпідрядником, потягли за собою зміни в зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Визначення відповідачем, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями вказаних грошових зобов'язань з сплати податку на прибуток і податку на додану вартість повністю виключає з бухгалтерського обліку витрат і складу від'ємного значення (податкового кредиту) реально понесені витрати та сплачений субпідряднику податок на додану вартість за фактичними, реальними господарськими операціями.

Невірність формування первинних бухгалтерських документів, допущені в них помилки за умови встановлення реальності господарських операцій та понесення витрат і сплати податку на додану вартість не має наслідком відмови у формування показників податкової звітності за такими операціями, та повинно розглядатися як підстава для відповідальності за допущення таких помилок та невідповідностей.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що визначення податковими повідомленнями-рішеннями за № та № від 12.12.2014 року грошових зобов'язань з сплати податку на прибуток та податку на додану вартість внаслідок виключення з складу витрат та показників від'ємного значення (податкового кредиту) податку на додану вартість вищевказаних господарських операцій за липень 2013 року та серпень, вересень 2014 року без одночасного включення вказаних операцій до показників валових витрат та від'ємного значення (податкового кредиту) податку на додану вартість за червень 2013 року та червень 2014 року є протиправним.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у справі №809/5/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

В.С.Затолочний