Справа № 2а-13466/11/2670
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2011-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 жовтня 2011 року 15:29 № 2а-13466/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., при секретарі судового засідання Тимошенко К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Головного управління внутрішніх військ МВС України
провизнання недійсним рішення та зобовязання вчинити дії
за участю представників сторін:

ПозивачОСОБА_1,
від відповідачаОСОБА_2,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Комісії ГУ ВВ МВС України з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій, в частині відмови визнати його учасником бойових дій на території інших держав, оформлене протоколом №3 від 22 червня 2011 року, зобовязати відповідача визнати його учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був задіяний на виконання завдань по охороні громадського порядку в умовах надзвичайних обставин, контролю за дотриманням населенням умов введеного комендантського часу, припинення масових безладь та затриманні членів озброєних угрупувань в містах Баку та Єреван, виконання завдань служби особовим складом здійснювалось в бойовій екіпіровці.

Відповідач письмових заперечень не надав, в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2011 року відкрито провадження у адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 17 жовтня 2011 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у 1988 році проходив службу в Харківському вищому військовому училищі тилу МВС СРСР та приймав участь та виконував службово-бойові завдання в складі оперативних резервів з охорони громадського порядку в республіках Закавказзя, зокрема: м.Баку з 02.03.1988 року по 11.03.1988 року, м. Єреван з 22.03.1988 року по 30.03.1988 року, м.Єреван з 15.06.1988 року по 04.08.1988 року.

Так, згідно наказу начальника Харківського вищого військового училища тилу МВС СРСР №55 с/ч від 03 березня 1988 року позивач вибув у службове відрядження на підставі розпорядження начальника внутрішніх військ МВС СРСР від 02 березня 1988 року в м.Баку; згідно виписки з наказу начальника Харківського вищого військового училища тилу МВС СРСР №64 с/ч від 12 березня 1988 року позивач прибув із службового відрядження з 11 березня 2011 року; згідно наказу начальника Харківського вищого військового училища тилу МВС СРСР № 74 с/ч від 23 березня 1988 року ОСОБА_1 вибув в службове відрядження на підставі розпорядження начальника внутрішніх військ МВС СРСР №483 від 21 березня 1988 року в м.Єреван з 22 березня 1988 року та, відповідно до наказу начальника Харківського вищого військового училища тилу МВС СРСР №82 с/ч від 31 березня 1988 року, прибув із службового відрядження з 30 березня 1988 року; відповідно до наказу начальника Харківського вищого військового училища тилу МВС СРСР №147 с/ч від 16 червня 1988 року позивач вибув в службове відрядження в м.Єреван на підставі розпорядження ГУ ВВ МВС СРСР № 987 від 11.06.1988 року з 15 червня 1988 року та прибув зі службового відрядження з 04 серпня 1988 року, відповідно до наказу начальника Харківського вищого військового училища тилу МВС СРСР №193 с/ч від 05 серпня 1988 року.

Вказане підтверджується також архівною довідкою Головного управління внутрішніх військ №987 від 13 жовтня 2011 року, де зазначено, крім іншого, що в історичній довідці Харківського вищого військового училища тилу МВС СРСР значиться: особистий склад училища ніс службу по охороні суспільного порядку з 02 по 11 березня 1988 року в м.Баку Азербайджанської РСР; з 22 по 30 березня 1988 року в м.Єреван Армянської РСР; з 15 червня по 4 серпня 1988 року в м.Єреван Армянської РСР.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

При цьому, перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій в них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем для розгляду заяв громадян про визнання їх учасниками бойових дій створено Комісію Головного управління внутрішніх військ МВС України з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій.

З матеріалів справи вбачається та не спростовується відповідачем, що позивач звернувся до Комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій з заявою про розгляд питання про визнання його учасником бойових дій на території інших держав та видачу посвідчення вставленого зразка, як учаснику бойових дій.

Згідно витягу із протоколу засідання Комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій від 22.06.2011 року №3 позивачу було відмовлено у визнанні його учасником бойових дій на тій підставі, що в переліку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08.02.1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»не міститься територія держави та період, які зазначенні в наданих позивачем документах, а інші документи, які підтверджують участь в бойових діях, не надано.

Постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08.02.1994 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території.

Наказом Міністерства внутрішніх справ СРСР №217 від 29 листопада 1989 року «Про встановлення періодів надзвичайних станів»затверджено перелік регіонів, де в період до 25 вересня 1989 року виникли надзвичайні стани, повязані з масовими антисуспільними проявами та до теперішнього часу здійснюються заходи по охороні суспільного порядку. Так, у вказаному Переліку вказано, зокрема, міста Баку Азербайджанської РСР та м.Єреван Армянської РСР.

Слід зазначити, що в примітці № 6 до п. Постанови Кабінету Міністрів України №63 від 08.02.1994 «інші країни після 1979 року» встановлено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

На думку відповідача зазначена примітка свідчить про те, що п. 6 приміток в частині «інші країни після 1979 року»розповсюджується виключно на військових фахівців, які направлялись Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР в країни, на території яких велися бойові дії та мали військову освіту.

Однак, суд сприймає позицію відповідача критично, що за рішенням Уряду колишнього СРСР лише військовослужбовці, які були направлені в держави, де мали місце бойові дії, визнаються учасниками бойових дій, а Єреван, Баку та інші «гарячі точки»які належали до території СРСР, не доводять того факту, що позивач брав участь у бойових діях.

Так, чинне законодавство України не містить визначення терміну «бойові дії», а також вичерпних характеристик, які б давали можливість визначити певні дії як бойові. Таким чином, при визначенні, чи мають дії, в яких позивач брав участь на території Азербайджанської РСР та Вірменської РСР, характер бойових, слід враховувати в повному обсязі обставини, які супроводжували його перебування на зазначених територіях.

При цьому, судом приймається до уваги загальновідомі факти про те, що в період, який передував відокремленню колишніх союзних республік Союзу СРСР та створення на їх території незалежних держав, а саме з 1988 по 1992 роки в СРСР, зокрема, в середньоазійских республіках виникали непоодинокі етнічні конфлікти, що супроводжувались збройними сутичками. Збройні сили СРСР і органи внутрішніх справ в даних регіонах виконували бойові завдання, метою яких були захист мирного населення та приборкання конфліктуючих сторін. На час існування Союзу РСР, не визнавалось, що в союзних республіках могли вестись бойові дії і реальна інформація про їх трагічні наслідки замовчувалась, що не дає можливості встановити виключно з офіційних документів, чи мало зазначене спеціальне завдання МВС СРСР, на виконання якого був направлений зазначений підрозділ, характер бойового і чи приймав особовий склад цього підрозділу, і позивач в тому числі, участь у бойових діях на території Азербайджанської та Вірменської РСР.

Судом встановлено, що позивач, як і інші військовослужбовці частини був задіяний для виконання завдань по охороні громадського порядку в умовах надзвичайного стану, контролю за дотриманням населенням умов введеного комендантського часу, охороні державних установ, об'єктів стратегічного призначення від можливого захвату, припинення збройних сутичок між населенням. Несення служби проходило в бойовій екіпіровці.

Відповідно до ОСОБА_5 внутрішніх військ в історичному формулярі Харківського вищого військового училища тилу МВС СРСР зафіксовано, що особовий склад училища залучався до несення служби по охороні громадського порядку в періоди: з 02 по 11 березня 1988 року в м.Баку Азербайджанської РСР; з 22 по 30 березня 1988 року в м.Єреван Вірменської РСР; з 15 червня по 04 серпня 1988 року в Варденинсьському, Красносельському, Мартуниському та Разданському районах Вірменської РСР; з 24 листопада 1988 року по 16 лютого 1989 року в м.Баку та м.Казах Азербайджанської РСР;, з 04 червня 1989 року по 16 липня 1989 року в м. Кувакай Ферганської області Узбекистанської РСР; з 17 липня 1989 року по 21 вересня 1989 в м. Гарга Абхазької РСР.

Згідно послужного списку ОСОБА_1 (особистий №С-402087) останній виконував завдання по охороні громадського порядку при надзвичайних обставинах повязаних з масовими антигромадськими проявами у період з 02.03.1988 року по 11.03.1988 року, з 22.03.1988 року по 30.03.1988 року, з 15.06.1988 року по 04.08.1988 року.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Більше того, суд під час вирішення спору суд керується положеннями ст.8 КАС України, яка визначає один із ключових принципів ведення судочинства - верховенство права. Так, ч.4 ст.8 КАС України, зафіксовано заборону відмову в розгляді та вирішені адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На стягненні судових витрат позивач в судовому засіданні не наполягав.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Скасувати рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України №3 від 22.06.2011 року.

3. Зобовязати Головне управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення щодо визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій та вчинити дії щодо видання відповідного посвідчення.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Катющенко