Справа № 826/16743/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Степанюка А. Г., Шурка О.І.,

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві, Управління Державної казначейської служби у м. Києві, за участю третьої особи: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітку, за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.02.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства Внутрішніх Справ України (далі - відповідач 1) та Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач 2) про:

- визнання незаконним та скасування наказу Міністра внутрішніх справ України № 1667 о/с від 26.08.2014 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу);

- поновлення позивача на посаді дільничного інспектора міліції відділення міліції Краснолиманського МВ ГУ МВС України у званні лейтенанта міліції, рішення про поновлення на роботі піддати негайному виконанню;

- стягнення з відповідача негайно на користь позивача виплату заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць;

- стягнення з відповідача 1 на користь позивача середнього заробітку за час його роботи з 26.08.2014 року по 01.10.2014 року;

- стягнення з відповідача 1 на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.08.2014 року по день поновлення на роботі;

- стягнення з відповідача 1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.;

- зобов'язання відповідача 2 внести виправлення до трудової книжки позивача стосовно звільнення позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.02.2015 року позов задоволено частково:

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2014 року № 1667о/с в частині звільнення ОСОБА_2, лейтенанта міліції, з органів внутрішніх справ на підставі пункту 66 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді дільничного інспектора міліції відділення міліції Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 26.08.2014 року.

3обов'язано Краснолиманський міський відділ ГУ МВС України у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за період з 11.08.2014 року по 25.08.2014 року.

Стягнуто з Краснолиманського міського відділу ГУ МВС України у Донецькій області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу (з 26.08.2014 року по 27.02.2015 року).

Зобов'язано Краснолиманський міський відділ ГУ МВС України в Донецькій області внести виправлення до трудової книжки ОСОБА_2 щодо його звільнення.

Допущено до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді дільничного інспектора міліції відділення міліції Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 26.08.2014 року та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В судове засідання з'явились учасники процесу.

Представник апелянта наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги та скасуванні оскаржуваного рішення.

Позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та огрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком з огляду на наступні обставини.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи встановлено, що позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ України згідно наказу ГУ МВС України у Донецькій області № 521 о/с від 20.12.2010 року.

Відповідно до витягу з наказу Міністерства внутрішніх справ України №1667 о/с від 26.08.2014 року позивача було звільнено в запас Збройних сил за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Із вказаним наказом позивача ознайомлено 01.10.2014 року.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття спірного наказу, судова колегія виходить з наступного.

Підстави виникнення, проходження, припинення служби в органах внутрішніх справ визначені законодавством, а не трудовою угодою, і тому спори про звільнення з органів внутрішніх справ повинні розглядатись за нормами спеціальних законів, зокрема, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ».

Порядок та підстави проходження і припинення служби в органах внутрішніх справ регулюються Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення).

У разі відсутності відповідних положень у конституційному та/або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов висновку про протиправність оскаржуваного наказу.

Колегія суддів з даним висновком не погоджується, з огляду на наступне.

Позивача було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. 66 Положення, яким передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Отже, такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за п. 66 Положення, є самостійною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу, яке жодним чином не можна вважати звільненням за порушення дисципліни (передбачено п. 63 Положення). При цьому факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним.

За загальним правилом будь-яке звільнення особи (як у відносинах публічної служби, так і у звичайних трудових відносинах) має бути обґрунтованим, тобто, мати чітко вказану підставу для звільнення, передбачену або Кодексом законів про працю України, або Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, в даному випадку.

Скасовуючи спірний наказ, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять встановлених фактів безвідповідального ставлення позивача до своїх обов'язків, порушення з боку ОСОБА_2 вимог діючого законодавства та службової дисципліни.

Дані висновки суду першої інстанції апеляційна інстанція вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, при цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року при розгляді справи про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність закону.

Зі змісту спірного наказу МВС України від 26.08.2014 № 1667о/с слідує, що підставою його видання став наказ МВС України від 11.08.2014 № 879, в якому (з пояснень апелянта) були встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників Краснолиманського міського відділу, в тому числі позивача до службових обов'язків та активної співпраці з ополченнями ДНР, надання їм допомоги, в тому числі і службової інформації, відомості щодо анкетних даних, як працівників міліції так і громадян, які мешкають в м. Красний Лиман та Краснолиманському районі.

Таким чином, обставини безвідповідального ставлення ОСОБА_2 до виконання службових обов'язків, факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення встановлені саме наказом МВС України від 11.08.2014 року № 879.

В свою чергу, підставою прийняття наказу МВС України від 26.08.2014 року № 1667 о/с став виключно наказ МВС України від 11.08.2014 року № 879.

Доказів визнання останнього протиправним та його скасування матеріали справи не містять у зв'язку з чим у колегії не виникає сумнівів у його законності.

Стосовно доводів позивача про несвоєчасне доведення до відома наказу та продовження виконання позивачем своїх обов'язків після прийняття оскаржуваного наказу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що реалізацію вказаного наказу було покладено на Управління МВС України в Донецькій області, яке у зв'язку з подіями, що відбувались в даному регіоні було позбавлене можливості невідкладної передачі позивачу вказаних матеріалів для ознайомлення. Апелянтом вказане управління МВС повідомлено своєчасно.

Суд також враховує пояснення позивача в тій частині, що його звільнення відбулось під час перебування його на лікарняному, але в даному випадку, як зазначено вище, оскаржуваний наказ було прийнято на підставі наказу від 11.08.2015 року.

Наявна в матеріалах справи копія довідки про тимчасову непрацездатність ОСОБА_2 в період з 25.08.2014 року по 29.08.2014 року свідчить про те, що на час прийняття наказу від 11.08.2014 року № 879 ОСОБА_2 перебував на службі в органах внутрішніх справ.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію» міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана забезпечувати безпеку громадян і громадський порядок, а також виявляти, запобігати і припиняти адміністративні правопорушення та кримінальні правопорушення.

Працівник міліції при виконанні покладених на нього обов'язків як то зазначено у ч. З ст. 20 Закону України «Про міліцію» керується тільки законом та діє в його межах.

Крім того, особи рядового і начальницького складу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складають Присягу працівника органів внутрішніх справ України, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, відповідно до якої зобов'язуються залишатися відданими народові України суворо дотримуватися Конституції та чинного законодавства, а також клянуться мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, захищати державний устрій і громадський порядок.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про міліцію» службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

З урахуванням допущених позивачем порушень, визначених в наказі від 11.08.2014 року № 879, що вказує на порушення вимог Закону України «Про міліцію», Присяги працівника міліції за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу і було прийнято рішення про звільнення позивача за п. 66 Положення, яким визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Наведене вище в своїй сукупності свідчить, що спірний наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2014 року № 1667о/с в частині звільнення ОСОБА_2 лейтенанта міліції, з органів внутрішніх справ на підставі пункту 66 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ є обґрунтованим, законним, а тому таким, що не підлягає скасуванню.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваної постанови неповно з'ясував обставини справи та порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а тому оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.02.2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві, Управління Державної казначейської служби у м. Києві, за участю третьої особи: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітку - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.02.2015 року - скасувати та прийняти нову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві, Управління Державної казначейської служби у м. Києві про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітку - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: А.Г. Степанюк

О.І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 15.09.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Шурко О.І.