Справа № 821/2816/15-а
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/2816/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Вітічак О.Р.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними дій, скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ у м.Херсоні), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення в акті перевірки від 06.07.2015 р. № 21-03-17-03/НОМЕР_1 порушення пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2015 р. № Ф-.

Свої вимоги мотивує тим, що 24.03.2011 р. подав до УПФУ в Комсомольському районі м.Херсона заяву про не зарахування до пенсійного стражу періоду зайняття підприємницькою діяльністю починаючи з 01.01.2010 р. та виключення з Єдиного реєстру страхувальників у зв'язку з відсутністю договору страхування. Натомість уклав договір страхування з ПАТ "Страхова компанія ПЗУ України страхування життя". У зв'язку з тим, що законодавством України передбачено, що недержавне пенсійне страхування є системою пенсійного забезпечення, вважає, що сплата страхових внесків до ПАТ "Страхова компанія ПЗУ України страхування життя" є нічім іншим, як сплатою внесків у систему загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Також вказує на те, що спірною вимогою частина зобов'язань з єдиного внеску обчислена з порушенням строків давності, так як ст.257 ЦК України передбачено строк позовної давності три роки, у межах якої і зобов'язаний був діяти відповідач.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з вказаних підстав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, а тому повинен сплачувати єдиний внесок.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 16.06.2015 р. по 26.06.2015 р. відповідачем проведено документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт перевірки від 06.07.2015 р. № 314/21-03-17-03/НОМЕР_1.

Під час перевірки відповідач встановив, що за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2014 р. позивач перебував на загальній системі оподаткування, єдиний внесок з власних доходів не декларував та не сплачував, чим порушив вимоги п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". З отриманих доходів за перевірені податкові періоди ФОП ОСОБА_3 обчислено єдиний внесок на загальну суму 25376,80 грн., з яких за 2011 рік - 5550,96 грн., за 2012 рік - 5874,71 грн., за 2013 рік - 6766,15 грн., за 2014 рік - 7184,98 грн.

Оцінюючи правомірність прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) суд виходить з встановлених в ході розгляду справи фактичних обставин та їх узгодженості з вимогами законодавства.

Згідно ст.1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 р. № 16/98-ВР (далі - Основи), загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі-роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Одним із принципів загальнообов'язкового державного страхування відповідно до ст.5 Основ є принцип обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Питання нарахування та сплати єдиного внеску врегульовано Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). Тобто, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, що є роботодавцями. Крім того, згідно положень цієї ж статті платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Виходячи зі змісту ч.4 ст.5 Закону № 2464, обов'язки фізичних осіб-підприємців як платників єдиного внеску виникають з моменту їх державної реєстрації.

Приписами ч.ч.2, 3 ст.4 Закону № 2464 передбачено, що фізичні особи-підприємці є застрахованими особами щодо себе та страхувальниками осіб, що на них працюють (для платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 2, 3, 6-14 частини першої ст.4 Закону № 2464).

Згідно ч.9 ст.9 Закону № 2464 обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований.

Таким чином, до обовязків фізичних осіб осіб-підприємців, що є роботодавцями, а також для фізичних осіб-підприємців, що не є роботодавцями, входить своєчасне нарахування та сплата нарахованого єдиного внеску на суми, що виплачуються ними найманим працівникам, а також на суми їх доходів або самостійно визначені ними суми (для фізичних осіб-підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування), які є базою для нарахування єдиного внеску відповідно до зазначеного Закону.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців серії АА № 592841 ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 14.02.1997 р., у зв'язку з чим позивач повинен нараховувати та сплачувати суми єдиного внеску, база нарахування якого визначена ст.7 Закону № 2464.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV система пенсійного забезпечення в Україні складається з трьох рівнів. Перший рівень - солідарна система загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.

Другий рівень - накопичувальна система загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - накопичувальна система пенсійного страхування), що базується на засадах накопичення коштів застрахованих осіб у Накопичувальному фонді або у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб'єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення та здійснення фінансування витрат на оплату договорів страхування довічних пенсій і одноразових виплат на умовах та в порядку, передбачених законом.

Третій рівень - система недержавного пенсійного забезпечення, що базується на засадах добровільної участі громадян, роботодавців та їх об'єднань у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання громадянами пенсійних виплат на умовах та в порядку, передбачених законодавством про недержавне пенсійне забезпечення.

Перший та другий рівні системи пенсійного забезпечення в Україні становлять систему загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Другий та третій рівні системи пенсійного забезпечення в Україні становлять систему накопичувального пенсійного забезпечення.

Згідно ст.7 Закону № 1058 принципом загальнообов'язкового державного соціального страхування є обов'язковість і страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до Закону № 1058 участь у системі пенсійного забезпечення другого та третього рівнів є добровільною.

Таким чином позивач за час отримання доходів від здійснення підприємницької діяльності мав у обов'язковому порядку нараховувати та сплачувати єдиний внесок. Сплата внесків до ПАТ "Страхова компанія ПЗУ України страхування життя" є добровільною та не впливає на обов'язок позивача сплачувати єдиний внесок.

Суд критично відноситься до тверджень позивача про пропуск відповідачем строків давності, визначених ст.257 ЦК України, оскільки Закон № 2464 є спеціальним, а відповідно до ч.16 ст.25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що оскільки позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, єдиний внесок з власних доходів не декларував та не сплачував, відповідач правомірно нарахував єдиний внесок з чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_3 за перевірений період на загальну суму 25376,80 грн. (за 2011 рік - 5550,96 грн., за 2012 рік - 5874,71 грн., за 2013 рік - 6766,15 грн., за 2014 рік - 7184,98 грн.), а тому позовні вимоги в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2015 р. № Ф- задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 в частині визнання протиправними дій відповідача щодо встановлення в акті перевірки від 06.07.2015 р. № 21-03-17-03/НОМЕР_1 порушення пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, оскільки згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Стаття 164 ПК України визначає базу оподаткування податку на доходи фізичних осіб, а пп.164.2.17 п.164.2 даної статті - перелік доходів, отриманих платником податку як додаткове благо, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків. Між тим, як вбачається зі змісту акту перевірки від 06.07.2015 р. № 314/21-03-17-03/НОМЕР_1, ДПІ у м.Херсоні не вказує на те, що позивачем допущено порушення пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України. Більш того, згідно п.2.1 акту від 06.07.2015 р. № 314/21-03-17-03/НОМЕР_1 відповідач при перевірці своєчасності подання податкових декларацій про майновий стан і доходи, правильності визначення сум загального оподатковуваного доходу, документально підтверджених витрат, чистого оподатковуваного доходу, податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та правильності проведення остаточного розрахунку жодних порушень не встановив.

Таким чином доводи ФОП ОСОБА_3 про встановлення ДПІ у м.Херсоні порушення пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України взагалі не відповідають дійсності.

На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

ФОП ОСОБА_3 заявлено позовні вимоги немайнового та майнового характеру.

Згідно п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, яка була чинною на час звернення до суду) розмір судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру становив 73,08 грн. (0,06 розміру мінімальної заробітної плати).

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, яка була чинною на час звернення до суду) було передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Оскільки ФОП ОСОБА_3 просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2015 р. № Ф- на суму 25376,80 грн., то судовий збір за адміністративний позов майнового характеру складає 1827 грн. (мінімальний розмір судового збору).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, яка була чинною на час звернення до суду) під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При подачі адміністративного позову ФОП ОСОБА_3 сплатив судовий збір у сумі 182,70 грн. за позовні вимоги майнового характеру та 73,08 грн. - немайнового характеру, що підтверджується відповідними квитанціями.

Судом за результатами розгляду справи у задоволенні позовних вимог як немайнового так і майнового характеру відмовлено. Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_3, складає 1644,30 грн. (1827 грн. - 182,70 грн.).

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Відмовити в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними дій, скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1644 (одну тисячу шістсот сорок чотири) грн. 30 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14 вересня 2015 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 8.3