Справа № 2а-14700/10/0570
Суддя: Дяченко С.П.
Дата ухвалення: 2010-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ушенко С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року справа №2а-14700/10/0570

< приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26 >

зал судового засідання №5 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Дяченко С.П., суддів: Шишова О.О., Жаботинської С.В.

при секретарі судового засідання Костроміній Г.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бетон Нова" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року у справі № 2а-14700/10/0570 за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Бетон Нова" про стягнення адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позивом до Приватного акціонерного товариства "Бетон Нова" про стягнення адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року у справі № 2а-14700/10/0570 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Бетон Нова» на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році в сумі 10375 грн. 75 коп.

З постановою суду першої інстанції відповідач не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду щодо наявності в нього безпосереднього обовязку здійснити працевлаштування інвалідів, вимагав скасувати постанову адміністративного суду першої інстанції та винести нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Про дату, час, та місце розгляду повідомлений належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне:

Приватне акціонерне товариство «Бетон Нова» зареєстровано, як юридична особа 03.07.2003р. виконавчим комітетом Дебальцівської міської ради Донецької області; дата заміни свідоцтва про державну реєстрацію -08.06.2010 р.

ПРАТ «Бетон Нова» перебуває на обліку в Донецькому обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, як товариство, яке в своїй діяльності використовує найману працю.

Відповідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік, облікова кількість штатних працівників відповідача складає 343 осіб; кількість штатних працівників відповідача, яким встановлено інвалідність становить 11 осіб, чисельність інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, встановлено ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 14 осіб. Відтак, не працевлаштовано 3 особи.

Позивачем: 26.02.2009 року, 06.04.2009 року, 13.08.2009 року, 19.08.2009 року, 31.08.2009 року, 11.12.2009 року, 02.12.2009 року були надані звіти про наявність вакансій.

Задовольняючи позовні вимоги ,суд першої інстанцій посилався на те, що з наданих копій звітів за формою 3-ПН до центру зайнятості вбачається , що відповідач фактично звітував перед центром зайнятості щодо загальної кількості вакансій для працевлаштування осіб, які не є інвалідами, тому суд не прийняв їх, як належний доказ виконання відповідачем зобовязань щодо надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів. Відповідач належним чином не інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів та потребу у їх направленні; не приймав самостійно певних заходів щодо пошуку інвалідів для працевлаштування і виконання нормативу; не надавав оголошення до засобів масової інформації про наявність вільних робочих місць та потребу інвалідів для працевлаштування

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне:

Відповідно до підпункту третього пункту четвертого Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1434 від 26 вересня 2002 року), Фонд соціального захисту інвалідів як урядовий орган державного управління (та його територіальні відділення) відповідно до покладених на нього завдань, здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

За змістом статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-12 (надалі Закон України № 875), саме Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Статтею 19 зазначеного Закону встановлено для підприємств, установ і організацій нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у розмірі 4 відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менше, ніж установлено нормативом, передбаченим ч. 1 статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Частиною 5 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» встановлено, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону чітко визначені обовязки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги, передбачені Законом України № 875, відповідачем в 2009 році були виконані: підприємство самостійно працевлаштувало 15 інвалідів (аркуші справи 39-74).

Колегія суддів зазначає, що фактів направлення уповноваженими органами на підприємство інвалідів для працевлаштування, рівно, як і не випадки відмови в працевлаштуванні інвалідів на підприємстві, відсутні.

Колегія суддів вважає, що заявлені до стягнення санкції є адміністративно господарськими, відтак на них розповсюджуються загальні засади відповідальності учасників господарських відносин визначені у статтях 216-218, 238,241 Господарського кодексу України, системний аналіз яких посвідчує підставу сплати за наявності складу правопорушення, склад якого у межах спірних правовідносин, позивачем не доведений.

Стосовно заявленої до стягнення пені, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 20 Закону України № 875, пеня обчислюється, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Відсутність факту сплати доводить відсутність обєкту обчислення пені, що доводить передчасність та безпідставність її предявлення.

Надаючи оцінку зазначеним фактам, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення,яке підлягає скасуванню.

Постанова в повному обсязі виготовлена 24 вересня 2010 р.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бетон Нова" задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року у справі № 2а-14700/10/0570 за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Бетон Нова" про стягнення адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Бетон Нова" про стягнення адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення; може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: Дяченко С.П.

Судді: Шишов О.О.

ОСОБА_3