Справа № 2а-232/08/1370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Київ К/9991/28394/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Львова Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2009 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року

у справі № 2а-232/08/1370 (№ 81271/09/9104)

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Львова

про скасування рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2008 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до ДПІ у Шевченківському районі міста Львова про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12 червня 2008 року № /0/14075.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2009 року позов був задоволений. Скасовано рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12 червня 2008 року № /0/14075, прийняте ДПІ у Шевченківському районі м. Львова.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2009 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У запереченні на касаційну скаргу фізична особа - підприємець ОСОБА_1, посилаючись на те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2009 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Шевченківському районі м. Львові була проведена виїзна планова перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року, за результатами якої складений акт № 571/35/17-2/НОМЕР_1 від 04 квітня 2008 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги статті 1, пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів за 2006 рік на загальну суму 233487,00 грн., оскільки згідно декларації про отримані доходи у 2006 році підприємець задекларував валовий дохід у сумі 2613048,00 грн., тоді як згідно довідки банку на розрахунковий рахунок підприємця у 2006 році надійшли грошові кошти у загальній сумі 2379561,00 грн., що свідчить про те, що різницю у сумі 233487,00 грн. підприємець отримав готівковими коштами.

При цьому, в акті перевірки було встановлено, що у 2005 році фізична особа - підприємець ОСОБА_1 застосовувала спрощену систему оподаткування, обліку та звітності шляхом сплати єдиного податку, у 2006 - 2007 роках фізична особа - підприємець ОСОБА_1 застосовувала загальну систему оподаткування, обліку та звітності.

Також, у акті перевірки було встановлено, що у періоді, який перевірявся, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 здійснювала оптову торгівлю запальничками в асортименті, газом та бензином для заправки запальничок, а також презервативами, реєстратор розрахункових операцій та книгу обліку розрахункових операцій не використовувала.

12 червня 2008 року ДПІ у Шевченківському районі м. Львові на підставі вказаного акта перевірки прийняла рішення № /0/14075, яким на підставі пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосувала до ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції у сумі 1167435,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковим органом не надано відповідних документів на підтвердження факту проведення позивачем готівкових операцій та належні пояснення щодо встановлених порушень та причин ненадання первинних документів, що підтверджують встановлені порушення, з урахуванням того, що у періоді, який перевірявся, позивач здійснював оптову торгівлю, яка не передбачає використання реєстратора розрахункових операцій.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до положень пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

При цьому, пунктом 12 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо).

З огляду на те, що у 2006 році позивач здійснював оптову торгівлю, що знайшло своє підтвердження у пункті 2.6 акту перевірки, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність у позивача обов'язку застосовувати реєстратор розрахункових операцій при здійсненні розрахунків.

Також, судами було встановлено, що розрахунки за відвантажений товар здійснювались позивачем лише у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача. Сума, яка склала різницю між задекларованим валовим доходом (який позивач формував за датою першої події - датою відвантаження продукції) та сумою коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок позивача у банку, є дебіторською заборгованістю позивача, що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків, складеними між позивачем (постачальником) та покупцями (арк. справи 46-73).

При цьому, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проведення позивачем готівкових розрахунків, матеріали справи не містять. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно оспорюваного рішення.

Крім іншого, колегія суддів вказує, що за своєю суттю передбачені статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» штрафні (фінансові) санкції є адміністративно-господарськими санкціями, а тому їх застосування регулюється нормами глави 27 Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 статті 238, частини 1 статті 250 Господарського кодексу України (в редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків; адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, порушення органом державної податкової служби строків застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 250 Господарського кодексу України, також є підставою для задоволення позовних вимог про скасування такого рішення.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2009 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна