Справа № 826/4593/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ К/800/41106/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

секретар Чайка О.С.,

за участю представників Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Колесніковій Ю.Е.; Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Союз» - Глуховецького О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ) на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі № 826/4593/14 за адміністративним позовом ДПІ до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Союз» (далі - Товариство),

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ДПІ звернулася до суду з адміністративним позовом про стягнення з Товариства заборгованості за непогашеним податковим векселем.

На обґрунтування позову зазначила, що Товариство не здійснило оплату податкового векселя серії АА № 0940112 від 11.08.2009 року на суму 2 108 000,00 грн., забезпеченого ВАТ «КБ «Союз», після вчинення 28.02.2014 року протесту про не оплату цього векселя.

12 травня 2014 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди зазначили, що оскільки строк платежу за простим векселем серії АА № 0940112 від 11.08.2009 року - 9.11.2009 року, а до суду ДПІ звернулася 7.04.2014 року з пропуском річного строку звернення, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, на виконання п. 20 ст. 7 Закону України «Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби», ТОВ «Фірма «Союз-Віктан» ЛТД (Векселедавець) був виданий ДПІ (Векселедержатель) податковий вексель серії АА №0940112 від 11.08.2009 року на суму 2 108 000,00 грн., який у свою чергу забезпечено авалем ВАТ «КБ «Союз».

Згідно з описом простого векселя від 11.08.2009 серії АА №0940112 дата платежу - 9.11.2009 року. З урахуванням фактичних втрат спирту етилового при виробництві на суму 40 545,00 грн., до сплати підлягала сума у розмірі 2 063 602, 80 грн.

В подальшому, на виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.07.2013 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2013 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 28.02.2014 року вчинено протест про не оплату векселя від 11.08.2009 серії АА №0940112, реєстровий №357.

28 лютого 2014 року ДПІ звернулася до Товариства з листом щодо пред'явлення податкового векселя від 11.08.2009 серії АА №0940112 до оплати.

Товариство відмовило в прийнятті до оплати податкового векселя від 11.08.2009 серії АА №0940112, про що співробітниками податкового органу складено акт відмови у пред'явленні податкового векселя з акцизного збору ТОВ «Фірма «Союз Віктан» ЛТД до оплати.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до пп. 14.1.176 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий вексель, авальований банком (податкова розписка) - це простий вексель, авальований банком, що видається векселедавцем: до отримання з акцизного складу спирту етилового, до отримання з нафтопереробного підприємства нафтопродуктів або до ввезення нафтопродуктів на митну територію України і є забезпеченням виконання ним зобов'язання сплатити суму акцизного податку у строк, визначений ст.ст. 225, 229 цього Кодексу.

Суди правильно зазначили, що податковий вексель є простим векселем і з огляду на відсутність будь-яких спеціальних положень у Податковому кодексі України щодо питань його видачі, обігу і погашення застосовуються положення загального законодавства України у цій сфері відносин (видачі, обігу і погашення векселів). Єдиною особливістю податкового векселя є використання його у податкових відносинах, проте вказане не змінює суті і змісту загальних вексельних відносин і зобов'язань, а саме: наявність безумовного зобов'язання сплатити визначену у ньому суму коштів. Особливість податкового векселя полягає в лише тому, що виплачені за векселем кошти, направляються податковою службою на погашення податкових зобов'язань векселедавця.

Згідно з ст. 32 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженого Женевською конвенцією 1930 року (Уніфікований закон), платіж за переказним векселем може бути забезпечений авалем повністю або в частині його суми. Аваліст відповідає так само, як і та особа, зобов'язання якої він забезпечив.

Згідно з ст. 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо позовної давності (ст. ст. 70, 71 цього Закону).

Статтею 70 Уніфікованого закону передбачено, що позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

У касаційній скарзі ДПІ зазначає, що строк подачі адміністративного позову був пропущений з поважних причин. Уніфікований закон передбачає можливість зупинення та переривання строку, а тому оскарження в судовому порядку дій приватного нотаріуса щодо відмови в протесті щодо неоплати податкових векселів є підставою для переривання строку позовної давності.

Відповідно до ст. 17 додатку ІІ до Женевської конвенції 1930 року законодавству кожної з Високих Договірних Сторін належить право визначати підстави перерви або зупинення відліку строків позовної давності у разі пред'явлення позовів за переказними векселями в їхніх судах.

Згідно з ст. 71 Уніфікованого закону перерва перебігу строків позовної давності має силу лише щодо тієї особи, стосовно якої строки перервалися.

Таким чином, Женевська конвенція 1930 року не виключає можливості зупинення та переривання строку давності, проте лише у випадках, встановлених законодавством договірної сторони.

Суди правильно зазначили, що законодавством України не визначено підстави перерви або зупинення відліку строків позовної давності у разі пред'явлення позовів за переказними векселями в судах.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 8 червня 2012 року «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» встановлені ст. 70 Уніфікованого закону строки пред'явлення позовних вимог за векселем є присічними, вони не можуть бути змінені за угодою сторін і не підлягають зупиненню або відновленню. Після їх закінчення припиняється дія матеріального права вимоги платежу від зобов'язаних за векселем осіб.

Суди обґрунтовано зазначили, що податковим органом був пропущений трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні вимог щодо стягнення коштів за податковим векселем.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.