Справа № 728/1242/15-а
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 вересня 2015 року м. Київ К/800/40479/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Сорока М.О., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області про визнання протиправною відмови призначити пенсію та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просила визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області у призначенні їй пенсії та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію по втраті годувальника, як дружині померлого інваліда війни, відповідно до п. «а» частини 1 статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», починаючи з 26.01.2015.

Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень пункту п'ятого частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

06.02.1948 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2, який з 30.09.1943 по 09.05.1945 проходив військову службу в складі діючої армії, брав участь у Великій Вітчизняній Війні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

29.12.2014 позивачу було видано посвідчення члена сім'ї загиблого серії НОМЕР_1, пред'явник якого має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей померлих ветеранів війни.

24.04.2015 звернувшись до відповідача із заявою про призначення пенсії (соціальної допомоги) як члену сім'ї загиблого ветерана, ОСОБА_1 отримала відмову з посиланням на відсутність правових підстав для призначення їй пенсії в разі втрати годувальника як члену сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки за матеріалами архівної пенсійної справи її чоловіка, останній не був інвалідом війни, причина його смерті не пов'язана з виконанням військового обов'язку чи військовою службою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначено види пенсійного забезпечення: довічна пенсія за вислугу років; пенсія по інвалідності; пенсія в разі втрати годувальника.

Згідно з п. а) частини першої статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім'ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім'ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих інвалідів війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками війни вважаються військовослужбовці, які проходили військову службу у Збройних Силах, військах і органах Міністерства внутрішніх справ, Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР чи в арміях його союзників у період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років та війни 1945 року з імперіалістичною Японією або навчались у цей період у військових училищах, школах і на курсах.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з пунктом 1 статей 6,7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Великої Вітчизняної воєн, під час інших бойових операцій по захисту Батьківщини, партизани і підпільники громадянської та Великої Вітчизняної воєн.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» залежно від причини інвалідності інваліди з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії: а) інваліди війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; б) інші інваліди з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби.

Судами встановлено, що відповідно до копії виписки із акта освідування № 128182 від 31.03.1970 ОСОБА_2 було встановлено І групу інвалідності як інваліду Радянської армії. Даних про те, що причиною інвалідності є захворювання, пов'язане з перебуванням на фронті під час Великої Вітчизняної Війни, вказаний документ не містить.

Крім того, відповідно до копії облікової картки до військового квитка ОСОБА_2 брав участь у Великій Вітчизняній Війні з вересня 1943 року по травень 1945 року; поранень і контузій не має.

Відповідно до матеріалів архівної пенсійної справи ОСОБА_2 отримував пенсію по інвалідності, як інвалід армії І групи; інвалідність була встановлена внаслідок захворювань, які не пов'язані з виконанням військового обов'язку чи військовою службою.

Відповідно до копії актового запису про смерть ОСОБА_2 № 60 від 30.09.1971, причиною його смерті є мітральна хвороба.

Аналізуючи вказане, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки інвалідність ОСОБА_2 не пов'язана з виконанням обов'язків військової служби в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходження військової служби, а тому він не може вважатися інвалідом війни.

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом п'ятим частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Сорока