Справа № 2а-22242/10/0570
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2010-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року справа №2а-22242/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Лях О.П.

суддів: Горбенко К.П., Попова В.В.

при секретарі Асєєвій Я.В.

за участю :

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року у справі № 2-а-22242/10/0570 за позовом Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторснабгрупп», м. Донецьк про продовження терміну строку умовного арешту активів на 720 годин, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторснабгрупп» про продовження терміну строку умовного арешту активів на 720 годин.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на відмову відповідачем у реалізації повноважень податковим органом щодо проведення на підприємстві планової документальної перевірки, що зафіксовано актом відмови від допуску до перевірки від 31 серпня 2010 року, внаслідок чого, на підставі підпункту 9.3.3 пункту 9.3 статті 9 Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», позивач наполягає на продовженні адміністративного арешту активів відповідача, застосованого рішенням начальника Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька від 17 вересня 2010року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року у справі № 2-а-22242/10/0570 у позовних вимогах Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду справи представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі, оскільки Законом України від 21.12.2000 року №2181-Ш «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не передбачено право суду відновлювати строк адмінарешту активів платника податків .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу Україні» від 4 грудня 1990 року № 509-ХІІ (надалі - Закон № 509) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами.

Спеціальним законом з питань оподаткування є Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-III (надалі - Закон № 2181).Статтею 9 Закону № 2181 врегульовані питання адміністративного арешту, відповідно до підпункту 9.1.1 пункту 9.1 якої адміністративний арешт активів платника податків (далі - арешт активів) є виключним способом забезпечення можливості погашення його податкового боргу.

За приписами підпункту 9.1.2 «г» пункту 9.1 статті 9 Закону № 2181 арешт активів може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб податкового органу до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів або пов'язані з отриманням інших об'єктів оподаткування, електронних контрольно-касових апаратів, комп'ютерних систем, що застосовуються для розрахунків за готівку або з використанням карток платіжних систем, вагокасових комплексів, систем та засобів штрихового кодування.

Факт не допуску відповідачем посадових осіб органу державної податкової служби підтверджується актом від 31 серпня 2010 року №3318/23-2.

Згідно з підпунктом 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 Закону № 2181 арешт активів полягає у забороні вчиняти платником податків будь-які дії щодо своїх активів, які підлягають такому арешту, крім дій з їх охорони, зберігання та підтримання у належному функціональному та якісному стані. Арешт може бути накладеним на будь-які активи юридичної особи, а для фізичної особи - на будь-які її активи, крім тих, що не підлягають арешту згідно із законодавством.

Підпунктом 9.2.3 пункту 9.2 статті 9 Закону № 2181 визначено, що умовним арештом активів визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на такі активи, яке полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного податкового органу на здійснення будь-якої операції платника податків з такими активами. Зазначений дозвіл може бути наданий керівником податкового органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення окремої операції платником податків не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Пункт 9.3 даної статті передбачає порядок застосування арешту активів, відповідно до якого за поданням відповідного підрозділу податкової міліції керівник податкового органу (його заступник) може прийняти рішення про застосування арешту активів платника податків, яке надсилається: б) платнику податків з вимогою тимчасової заборони відчуження його активів; в) іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебувають активи такого платника податків, з вимогою тимчасової заборони їх відчуження.

Згідно з підпунктом 9.3.3 пункту 9.3 статті 9 Закону № 2181 арешт може бути накладено на активи строком до 96 годин від години підписання відповідного рішення керівником податкового органу (його заступником). Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, за винятком випадків, коли власника заарештованих активів не встановлено (не виявлено), - у цьому випадку такі активи перебувають під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законодавством для визнання їх безхазяйними, або у разі коли такі активи є такими, що швидко псуються, - протягом граничного строку, визначеного законодавством, після якого вони підлягають продажу за процедурою, встановленою статтею 10 цього Закону.

Керівник відповідного податкового органу (його заступник) має право звернутися до суду з поданням про продовження строку арешту активів платника податків за наявності достатніх підстав вважати, що звільнення активів з-під адміністративного арешту може загрожувати їх зникненням або знищенням, а суд повинен прийняти відповідне рішення протягом 48 годин від моменту отримання зазначеного звернення. Строки, визначені цим підпунктом, не включають години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Начальником відділу податкової міліції державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька у зв'язку із відмовою платника податків (відповідача у справі) у проведенні планової виїзної перевірки посадовим особам позивача надане подання (без зазначення дати) начальнику ДПІ в Київському районі м. Донецька щодо застосування умовного адміністративного арешту активів ТОВ «Вторснабгрупп», час надходження - об 11 год. 00 хв.(а.с.7)

Рішенням про застосування адміністративного арешту активів платника податків від 17 вересня 2010 року (час прийняття 12 год. 00 хв.) начальником ДПІ в Київському районі м. Донецька, у зв'язку із відмовою посадових осіб ТОВ «Вторснабгрупп» від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, застосований умовний адміністративний арешт активів платника податків ТОВ «Вторснабгрупп» з вимогою заборонити передачу активів (строк дії до 96 годин). З матеріалів справи вбачається, що доказів вручення чи надіслання відповідачу даного рішення податковим органом не надано.

Відповідно до підпункту 9.3.4 пункту 9.3 статті 9 Закону № 2181 рішення керівника податкового органу (його заступника) щодо арешту активів може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з підпунктом 9.3.8 пункту 9.3 статті 9 Закону № 2181 адміністративний арешт не може бути накладено, якщо платник податків відмовляється допустити працівника контролюючого органу до документальної або матеріальної перевірки у зв'язку з відсутністю у такого працівника контролюючого органу підстав для її проведення, визначених законодавством, а також до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів, або пов'язаних з отриманням інших об'єктів оподаткування, електронних контрольно-касових апаратів, комп'ютерних систем, що застосовуються для розрахунків за готівку або з використанням карток платіжних систем, вагокасових комплексів, систем та засобів штрихового кодування.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки норми Закону № 2181, а саме підпункту 9.3.3 пункту 9.3 статті 9, визначають обов'язкові умови, при яких судом продовжується строк арешту активів платника податків, а саме тільки за наявності достатніх підстав вважати, що звільнення активів з-під адміністративного арешту може загрожувати їх зникненням або знищенням, а позивачем не надано суду жодного доказу як наявності активів у відповідача, так і наявності загрози їх зникненню або знищенню, позовні вимоги не є обгрунтованими.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для

прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-кими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надана правильна правова оцінка спірним правовідносинам та постанова прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року у справі № 2-а-22242/10/0570 за позовом Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторснабгрупп», м. Донецьк про визнання про продовження терміну строку умовного арешту активів на 720 годин - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року у справі № 2-а-22242/10/0570 за позовом Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторснабгрупп», м. Донецьк про визнання про продовження терміну строку умовного арешту активів на 720 годин про продовження терміну строку умовного арешту активів на 720 годин - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів: О.П. Лях

ОСОБА_4

ОСОБА_5