Справа № 2-а-935/10
Суддя: Стасюк Р. М.
Дата ухвалення: 2010-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Нетішинський міський суд Хмельницької області
Справа№ 2-а-935/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2010 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі: головуючого - судді Стасюка Р.М., при секретарі Василюк Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин адміністративну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про оскарження дій державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

13.07.2010 року до суду заявлено позов в якому позивач просить скасувати постанову старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_1М від 21.06.2010 року, про стягнення з управління за примусове виконання рішення виконавчого збору в розмірі 50 (пятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача не зявився однак подав до суду заперечення на позов в якому, вважає оскаржувану постанову такою, що відповідає вимогам закону, а позов - безпідставним, просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених в письмових запереченнях. Просить розглянути справу без участі відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи Нетішинським міським судом видано виконавчий лист по справі №2а-51-09 яким зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради провести нарахування та виплату недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з урахуванням виплачених сум, ОСОБА_2 за період з 09.02.2007р. по 27.11.2007р.

Постановою старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_1 від 21.07.2010р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Постанову про відкриття виконавчого провадження позивач отримав 07.07.2010 р. про, що свідчить відтиск вхідного штемпелю. Строк для добровільного виконання рішення суду встановлений державним виконавцем становить 7 днів з моменту отримання постанови, тобто граничним строком добровільного виконання рішення суду є 14.07.2010р., що передбачено ст. 24, 27 ЗУ "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів регламентовані Законом України "Про виконавче провадження"

Стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначає виконавче провадження як завершальну стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших

органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межа повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданим відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч. 2, 5, 7 ст. 24 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувану, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами начальнику відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду у 10-денний строк.

Частиною 2 статті ЗО Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавсь відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Таким чином, в силу приписів Закону України добровільним вважається виконання рішення у строк, встановлений державним виконавцем відповідно до статей 24, 30 даного Закону.

Згідно з частиною 6 статті 30 зазначеного Закону якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Відповідно до ч.І ст. 46 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувану за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Пунктом 4.16.1 "Інструкції про проведення виконавчих дій" затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 року за № 865/4158 передбачено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, стягується виконавчий збір у розмірі десяти відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувану за виконавчим документом, а за невиконання рішення немайнового характеру у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення у тому самому порядку стягується виконавчий збір - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із боржника-громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Пунктом 4.16.2 тієї ж Інструкції встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю після завершення строку, наданого для добровільного виконання, та встановлення, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано. Розмір виконавчого збору визначається відповідно до вимог Закону. При подальших пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

В листі № 25-2/256/7 від 07.09.2006 року Департаменту державної виконавчої служби "Щодо строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору" зроблено висновок про те, що державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору після пересвідчення в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне виконання рішення та закінчення добровільного строку виконання рішення, але до початку здійснення примусового заходу, зокрема звернення стягнення на кошти боржника.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" встановлено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-ХІУ стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконано примусово.

Як вбачається із матеріалів досліджених судом, строк, встановлений для добровільного виконання рішення, закінчився 14.07.2010 року.

Слід вказати, що ч. 1 ст.46 ЗУ "Про виконавче провадження" не встановлює моменту винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а лише визначає розмір цього збору та базу його нарахування, а також попередження боржника, що у разі невиконання ним добровільно наказу у встановлений ВДВС термін, буде вирішено питання щодо стягнення виконавчого збору. Що ж до її фактичного виконання, тобто стягнення з боржника виконавчого збору, то воно має здійснюватися в подальшому, пропорційно фактично задоволеним вимогам стягувана та в порядку черговості, встановленої ч. 1 ст. 43 Закону.

Крім того, посилання позивача на відсутність коштів судом не приймаються. У зв'язку з тим, що з огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України", судам слід мати на увазі, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судами не повинен прийматись до уваги.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що дії державної виконавчої служби по прийняттю постанови від 21.06.2010 року відбулось з додержанням вимог Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, ч. 1 ст. 46 названого Закону.

Керуючись ст.ст. 16,17,18,162,163,181 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Стасюк Р.М.