Справа № 817/1738/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1738/15

14 вересня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О. при секретарі судового засідання Цвіркун О.О. за участю:

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про

визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-402 від 12.11.2014 року в сумі 43454,46 грн.;

визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №760 від 26.11.2014 року в сумі 4345,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в основі оспорюваних рішень лежать висновки податкового органу, викладені в акті перевірки №191/17-47/НОМЕР_1 від 09.08.2013 року, відповідно до яких позивачем незаконно включено до складу витрат, повязаних з господарською діяльністю, нараховану, але неоплачену суму орендної плати за транспортні засоби в розмірі 100000 грн., та вартості пального, використаного на подачу транспортних засобів до пункту завантаження в сумі 25229 грн, що призвело до заниження чистого доходу на суму 125229 грн. Попри це, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 року спростовані вказані висновки перевірки щодо фактів порушень у визначенні позивачем чистого оподатковуваного доходу на який нараховується єдиний соціальний внесок за 2012 рік, отже, на думку, позивача, порушення у визначенні суми єдиного соціального внеску за 2012 рік, яка підлягає сплаті, відсутнє, а рішення щодо відповідальності, а саме: донарахування єдиного соціального внеску і застосування штрафної санкції є протиправними і підлягають скасуванню. З таких підстав просив суд позов задовольнити та скасувати спірні рішення відповідача.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Відповідач подав суду письмові заперечення проти адміністративного позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнає, та зазначив, що актом перевірки №191/17-47/НОМЕР_1 від 09.08.2013 року встановлено факт заниження суми чистого оподаткованого доходу, так як позивачем було безпідставно віднесено до валових витрат не оплачену вартість орендної плати в сумі 100000 грн.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.08.2008 року ОСОБА_4 зареєстровано фізичною особою-підприємцем, про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Видами діяльності позивача є надання в оренду вантажних автомобілів; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; торгівля іншими автотранспортними засобами; технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; вантажний автомобільний транспорт.

Як свідчать матеріали справи, в період з 16.10.2014 року по 05.11.2014 року посадовими особами відповідача на підставі наказу №332 від 30.09.2014 року та направлення на перевірку №174 від 16.10.2014 року проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки №585/17/НОМЕР_1 від 12.11.2014 року.

За результатами перевірки, посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем, зокрема, п.4 ч.1 ст.4, п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8 Закону України від 08.07.2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»: не нараховано єдиний внесок за 2012 рік в сумі 43454,46 грн.

На підставі вказаних висновків відповідачем прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-402 від 12.11.2014 року в сумі 43454,46 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №760 від 26.11.2014 року.

Зі змісту акту перевірки від 12.11.2014 року вбачається, що податковим органом в ході даної перевірки використано інформацію про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу за 2012 рік, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, в розмірі 125229 грн. При цьому, судом встановлено, що даний факт порушення був зафіксований податковим органом в акті перевірки №191/17-47/НОМЕР_1 від 09.08.2013 року.

Не погоджуючись з висновками відповідача та винесеними рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України, який підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI, що застосовується у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон України №2464-VI).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону України №2464-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України №2464-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік сума отриманого ФОП ОСОБА_4 чистого оподатковуваного доходу становила 47724 грн., що відображено в колонці №7 розрахунку податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною-особою-підприємцем від провадження господарської діяльності.

На підставі вказаних даних позивачем визначено суму єдиного внеску у розмірі 16560 грн. (34,7 % від суми чистого доходу 47724 грн.), що задекларовано в Звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Таблиця 1) та сплачено позивачем, що в свою чергу, підтверджується копіями квитанцій №845.1257.6 від 23.02.2012 року, №1336.134.3 від 17.04.2012 року та платіжних доручень №222 від 23.07.2012 року, №354 від 26.10.2012 року та №36 від 08.02.2013 року.

Твердження відповідача про заниження ФОП ОСОБА_4 суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок, на суму 125229 грн., судом до уваги не береться з огляду на таке.

Зміст акту перевірки №191/17-47/НОМЕР_1 від 09.08.2013 року свідчить, що в декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік ФОП ОСОБА_4 було незаконно включено до складу витрат, повязаних з господарською діяльністю, нараховану, але неоплачену суму орендної плати за транспортні засоби в розмірі 100000 грн., та вартості пального, використаного на подачу транспортних засобів до пункту завантаження в сумі 25229 грн., що призвело до заниження чистого доходу на суму 125229 грн.

Водночас, суд звертає увагу, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 року по справі №817/3895, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2015 року, визнано правомірним включення до складу витрат, повязаних господарською діяльністю, суми в розмірі 125229 грн., тобто коштів, витрачених на придбання пального, використаного на доставку транспортних засобів до пункту завантаження і суми, нарахованої, але несплаченої орендної плати за транспортні засоби. У звязку з чим, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 23.08.2013 року, згідно з яким позивачу було донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 19668,24 грн. на чистий оподатковуваний дохід.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки висновки відповідача щодо фактів порушень позивача у визначенні чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок за 2012 рік, викладені в акті перевірки №191/17-47/НОМЕР_1 від 09.08.2013 року, та які лягли в основу прийняття оспорюваних рішень, спростовані судовим рішенням, яке набрало законної сили, то порушення у визначенні суми єдиного соціального внеску за 2012 рік, відсутнє.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-402 від 12.11.2014 року в сумі 43454,46 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №760 від 26.11.2014 року в сумі 4345,45 грн. не відповідають вказаним критеріям правомірності, а тому є протиправними і підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 коп.

Поряд з цим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Розмір компенсації витрат на правову допомогу, відповідно до поданого представником позивача розрахунку, відповідає вимогам статті 3 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року №4191-VI, а тому підлягає присудженню на користь ОСОБА_4.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 3000 (три тисячі) грн. підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

вимоги про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 12.11.2014 року №Ф-402 на суму недоїмки 43454,46 грн.;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.11.2014 року №70, згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 4345,45 грн.

Присудити на користь позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 коп.

Присудити на користь позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 із Державного бюджету витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 17 вервесня 2015 року.