Справа № 14145/10/2070
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 лютого 2011 р. № 2-а- 14145/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Старосєльцевої О.В.

за участю секретаря судового засідання - Міхно А.О.,

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом

До ОСОБА_2
до Відділу громадянства імміграції реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області
про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії - ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач До ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати висновок ВГІРФО ГУ МВС в Луганській області від 16.02.2010 року про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні серії ЛГ ІГ № 15887, від 25.06.2003 року, виданою ВГП та ІС УМВС України в Луганській області. Зобов'язати ВГІРФО ГУ МВС України в Луганській області поновити посвідку на постійне місце проживання в Україні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, в обґрунтування якого зазначив наступне. Позивач прибув в Українську РСР в 1989 році відповідно до Міжурядової Угоди між СРВ та СРСР «Про відправлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організації СРСР»до м. Луганськ на роботу на Завод «Ленінська кузня», де працював з 26.10.89 по 26.10.1993 р.р. Після спливу терміну 4-х річного договору з Завод «Ленінська кузня», позивач залишився проживати в Україні. Позивачем було подано заяву щодо отримання дозволу на імміграцію в Україну і, у зв'язку з цим, позивач був документований на підставі абзацу 4 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію»посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії ЛГ ІГ № 15887 від 25.06.2003 року, виданою ВГП та ІС УМВС України в Луганській області. Проте 16.02.2010 року начальником ВГІРФО ГУ МВС України в Луганській області було затверджено висновок про скасування зазначеної посвідки на постійне проживання з Україні. Вказане висновок вважає незаконним та необґрунтованим, у звязку з чим він підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, правом надати заперечення не скористався.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідач не прибув в судове засідання, причин неприбуття суду не повідомив, є належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач - До ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4, що підтверджується копією паспорту.

Судом встановлено, що До ОСОБА_2 прибув в Українську РСР в 1989 році відповідно до Міжурядової Угоди між СРВ та СРСР «Про відправлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організації СРСР»до м. Луганськ на роботу на Завод «Ленінська кузня», де працював з 26.10.89 по 26.10.1993 р.р. Після спливу терміну 4-х річного договору з Заводом «Ленінська кузня»залишився проживати в Україні.

Судом встановлено, що позивачем було подано заяву щодо отримання дозволу на імміграцію в Україну та на підставі п. 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію»від 07.06.2001 р. та Постанови Кабінету Міністрів № 1983 від 26.12.2002 р. громадянина ОСОБА_4 До ОСОБА_2 було документовано тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії ЛГ ІГ № 15887 від 25.06.2003 р. з безстроковим терміном дії.

30.03.2005 р. громадянин ОСОБА_4 До ОСОБА_2 ВГІРФО ГУМВС України в Луганській області був знятий з реєстраційного обліку в звязку з виїздом на постійне проживання до м. Харків.

ВГІРФО ГУ МВС в Луганській області 28.10.2009р. затверджено висновок про скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянина ОСОБА_4 До ОСОБА_2

У вказаному висновку підставою для його прийняття зазначено , що відповідно роз'яснення Міністерства юстиції від червня 2009 року, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які звернулися з заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні протягом шести місяців з дня набрання чинності Закону України "Про імміграцію" (07.08.2001 р.). Статтею 5 Закону України від 11.12.2003 р. "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що законними підставами перебування на території України для іноземців та осіб без громадянства - реєстрація на території України паспортного документа або наявність посвідки на постійне або тимчасове проживання в Україні, або документів, що посвідчують отримання статусу біженця чи притулку в Україні. Відповідно до п.2 ст.3 Закону України Про правовий статус іноземців" від 04.02.1994 р. , іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на іншій законній підставі, вважаються такими, що тимчасово перебувають на території України. Враховуюче зазначенене, оформлення посвідки на постійне проживання громадянину До ОСОБА_2 здійснено безпідставно та підлягає скасуванню. Також є підстави вважати, що перебування даного іноземця на території України є тимчасовим.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про імміграцію передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з п. 4 розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, зокрема, іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12 - 15 цього Закону.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що при наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні До ОСОБА_2, ВГІРФО ГУМВС України в Луганській області керувалося п. 4 Розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію, тобто проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявило, та надало посвідку на постійне місце проживання в Україні До ОСОБА_2. Цією ж нормою Закону відповідач обґрунтовує прийняття протилежного рішення висновку про скасування посвідки на постійне проживання від 16.02.2010р.

Також суд зазначає, що ст. 5 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 2 ст. З Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», на які міститься посилання в висновку відповідача про скасування посвідки, не регулюють відносини щодо отримання та скасування посвідок на постійне проживання в Україні.

Виходячи з аналізу норм Закону України «Про імміграцію», зазначений нормативно правовий акт не передбачає випадків скасування посвідки на постійне проживання, а регулює відносини повязані з наданням та скасуванням дозволу на імміграцію.

Судом не встановлено, що за визначений проміжок часу з'явилися обставини, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач доказів отримання позивачем посвідки на постійне проживання серії ЛГ ІГ № 15887, від 25.06.2003 року у не передбаченому законом порядку не надав.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002р., дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Суд прийшов до висновку, що висновок ВГІРФО ГУ МВС в Луганській області від 16.02.2010 року про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні До ОСОБА_2 серії ЛГ ІГ № 15887, від 25.06.2003 року, виданою ВГП та ІС УМВС України в Луганській області, прийнятий з порушенням вимог ст.2 КАС України, а саме: без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення позивач проживає на території України з 1986 р.; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002р..

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги До ОСОБА_2 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України Про імміграцію, Постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень № 1983 від 26.12.2002р., ст.ст. 2, 51, 94, ст.ст. 160-164, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов До ОСОБА_2 до Відділу громадянства імміграції реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

2. Скасувати висновок Відділу громадянства імміграції реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 16.02.2010 року про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні серії ЛГ ІГ № 15887 від 25.06.2003 року, виданою ВГП та ІС УМВС України в Луганській області.

3. Зобов'язати Відділ громадянства імміграції реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області поновити посвідку на постійне місце проживання в Україні.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь До ОСОБА_2 (місце проживання: 61105, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати по сплаті державного мита у сумі 3.40 (три грн. 40 коп.) грн.

5. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

6. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 08.02.2011 року.

Суддя Старосєльцева О.В.