Справа № 2а-15421/10/0570
Суддя: Дяченко С.П.
Дата ухвалення: 2010-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року справа №2а-15421/10/0570

< приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26 >

зал судового засідання №5 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Дяченко С.П., суддів: Сіваченко І.В., Шишова О.О.

при секретарі судового засідання Запорожцевій Г.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_2, представників відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандпроектбізнес" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2010 року у справі № 2а-15421/10/0570 за позовом Державної податкової інспекції у м. Краматорську до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандпроектбізнес", Приватного підприємства "Славянин-Билдинг" про стягнення вартості виконання робіт по розробці проекту каменедробильної установки за договором підряду від 06 квітня 2009 року №17 у розмірі 489600 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позивом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандпроектбізнес», Приватного підприємства «Славянин-Билдинг» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандпроектбізнес» на користь Приватного підприємства «Славянин-Билдинг» вартості виконаних робіт по розробці проекту каменедробильної установки за договором підряду від 06.04.2009 року № 17 у розмірі 489 600 грн., стягнення з Приватного підприємства «Славянин-Билдинг» в доход держави вартості виконаних робіт по розробці проекту каменедробильної установки за договором підряду від 06.04.2009 року № 17 у розмірі 489 600 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вчинений між відповідачами правочин є нікчемними, оскільки здійснений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства . Цей договір є таким, що порушує публічний порядок, оскільки перший відповідач не має виробничих потужностей та кваліфікованого персоналу для виготовлення каменедробильної установки та під час перевірки першим відповідачем податковому органу не були надані будь-які договори, що свідчать про укладення договорів з іншими суб'єктами господарювання, а також не надана до перевірки кошторисно-проектна документація, технічне завдання, вихідні дані, які необхідні для складання проекту та інші документи, які надають змогу визначити вартість виконаних робіт.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08.09.2010 року у справі № 2а-15421/10/0570 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандпроектбізнес» на користь Приватного підприємства «Славянин-Билдинг» вартість виконаних робіт по розробці проекту каменедробильної установки за договором підряду від 06.04.2009 року № 17 у розмірі 489600 грн.

Стягнуто з Приватного підприємства «Славянин-Билдинг» в доход держави вартість виконаних робіт по розробці проекту каменедробильної установки за договором підряду від 06.04.2009 року № 17 у розмірі 489600 грн.

В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду справи представник відповідача - ТОВ «Грандпроектбізнес», посилався на порушення судом норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо нікчемності договору. Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт , що проектна документація за договором вже виготовлена, а термін дії договору закінчується 31.12.2011 року, тобто на момент винесення судового рішення договір є незакінченими. Просив постанову суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити. Зазначену позицію підтримав представник відповідача - Приватного підприємства «Славянин-Билдинг».

Представник позивача просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних або юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватися Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Статтею 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» визначені функції державних податкових інспекцій в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонних та об'єднаних державних податкових інспекцій, які, зокрема:

1) здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів);

2) забезпечують облік платників податків, інших платежів, правильність обчислення і своєчасність надходження цих податків, платежів, а також здійснюють реєстрацію фізичних осіб платників податків та інших обов'язкових платежів;

3) контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів;

4) здійснюють у межах своїх повноважень контроль за законністю валютних операцій, додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку, за наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, що видають ці документи, за наявністю торгових патентів.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлені фактичні обставини справи:

05.03.2009 року до першого відповідача звернулось ТОВ «Контакт» з проханням розглянути можливість підготовки проектно-технічної документації з подрібнення гірської породи, скласти технічне завдання, зазначити очікувану рентабельність та технічні характеристики запланованої установки.

06.03.2009 року, перший відповідач звернувся до другого відповідача з листом щодо розгляду можливості розробки проектно-технічної документації комплексу з подрібнення гірської породи, скласти креслення та вказати строк і вартість робіт.

В подальшому між першим відповідачем та ТОВ «Контакт» було укладено договір на виготовлення та поставку товару №05/04-09 від 05.04.2009 року, згідно з яким перший відповідач зобов'язався виготовити та поставити у власність ТОВ «Контакт» каменедробильну установку, строк виготовлення якої 360 робочих днів з моменту підписання договору. Пунктом 8.11 договору визначено строк дії - до 31.12.2011 року.

06.04.2009 року перший відповідач уклав із другим відповідачем договір підряду №17 від 06.04.2009 року (далі договір підряду № 17), за яким другий відповідач зобов'язався виконати за завданням першого відповідача роботи по розробці проекту каменедробильної установки, а перший відповідач зобов'язався їх прийняти та оплатити. На підставі цього проекту в подальшому планувалось виготовити та поставити ТОВ «Контакт» каменедробильну установку.

12.03.2009 року між відповідачами було погоджено та затверджено технічне завдання на дослідно-конструкторську роботу комплекс з подрібнення гірської породи.

19.06.2009 року перший відповідач звернувся до Державного регіонального геологічного підприємства «Донецькгеологія» із замовленням №229 від 19.06.2009 року на проведення випробувань зразків проб каменю, який буде дробитися у каменедробильній установці. Ці роботи були виконані, що підтверджується протоколом лабораторних досліджень №П 310-06-09, та сплачені.

25.06.2009 року другим відповідачем було передано першому відповідачу проектну документацію за договором підряду №17, а саме: креслення на 10 аркушах та пояснювальна записка на 72 аркушах, що підтверджується складеним між сторонами актом приймання-передачі проектної документації.

З аналізу зазначених договорів колегія суддів приходить до висновку, що предметом правовідносин між підприємствами є виготовлення каменедробильної установки, строк на виготовлення якої закінчується - 31.12.2011 року. А предметом спору між позивачем та відповідачами є договір підряду, який є субпідрядним у договірних відносинах, між замовником та виконавцем.

Колегія суддів зазначає що, матеріали справи містять проект робот каменедробильної установки ДНВ2-250 С з посиленим корпусом.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вбачається з позовної заяви, пояснень представника позивача в суді апеляційної інстанції, підставою для прийняття позивачем висновку щодо нікчемності правочину (договору між відповідачами від 06.04.2009 року № 17) є відсутність у першого відповідача виробничих потужностей та кваліфікованого персоналу для виготовлення каменедробильної установки, проектування якої є предметом договору між відповідачами, та під час перевірки першим відповідачем податковому органу не були надані будь-які договори, що свідчать про укладення договорів з іншими суб'єктами господарювання, а також не надана до перевірки кошторисно-проектна документація, технічне завдання, вихідні дані, які необхідні для складання проекту та інші документи, які надають змогу визначити вартість виконаних робіт. Оскільки спірна господарська операція мала вплив на формування податкового кредиту першим відповідачем, позивач наполягає на тому, що вчинений правочин між відповідачами має на меті штучне формування валових витрат та податкового кредиту, а також не має реального товарного характеру, внаслідок чого не переслідувалася й мета здійснення господарської діяльності. Зазначену позицію підтримав суд першої інстанції .

Про те з таким висновком позивача, суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне:

Варто зазначити, що за ступенем недійсності правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними за певних умов.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину судом не вимагається. В той же час оцінка такому правочину та висновок про його нікчемність має бути наведена судом у мотивувальній частині рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Вказана норма закону не тільки не містить прямої вказівки на нікчемність правочину укладеного з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави, а навпаки, вказує на його оспорюваність.

Частина 1 ст. 208 ГК України передбачає, що якщо господарське зобовязання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобовязання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобовязанням, а у разі виконання зобовязання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Посилаючись на статті 207 та 208 ГК України, як на підставу позовних вимог Державною податковою інспекцією у м. Краматорську не враховані характерні ознаки необхідні для визнання таких господарських зобовязань недійсними:

- вчинення їх обєктивно призводить до порушення інтересів держави і суспільства в цілому; наявним повинно бути недотримання саме нормативних актів, які визначають соціально-економічні основи держави і суспільства;

- такі господарські зобовязання характеризуються субєктивним наміром сторін (сторони) порушити вимоги закону, оскільки вони укладаються з метою, яка заздалегідь суперечить інтересам держави і суспільства.

Для того, щоб намір однієї особи міг бути підставою для висновку про вчинення зобовязання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, він має бути підтверджений певними засобами доказування, які б давали можливість судити про наявність волі та безпосередній зміст такої волі (усвідомлення протиправності угоди, свідомо допускати настання протиправних наслідків, та ін.).

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними засобами доказування наявність у відповідачів умислу на укладання договору з метою ухилення від сплати податків.

Надаючи оцінку зазначеним фактам, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.

Постанова в повному обсязі виготовлена 29 жовтня 2010 року.

Керуючись ст. ст. 24 ч. 3, 160, 167, 184 ч.1, 195, 196, п.3 ч. 1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.ст. 205 ч.2,207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандпроектбізнес" задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2010 року у справі № 2а-15421/10/0570 за позивом Державної податкової інспекції у м. Краматорську до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандпроектбізнес", Приватного підприємства "Славянин-Билдинг" про стягнення вартості виконання робіт по розробці проекту каменедробильної установки за договором підряду від 06 квітня 2009 року №17 у розмірі 489600 грн. скасувати.

У задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у м. Краматорську до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандпроектбізнес", Приватного підприємства "Славянин-Билдинг" про стягнення вартості виконання робіт по розробці проекту каменедробильної установки за договором підряду від 06 квітня 2009 року №17 у розмірі 489600 грн.- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення; може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: С.П. Дяченко

Судді: І.В. Сіваченко

ОСОБА_5