Справа № 2а-26149/09/1270
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2010-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чернявська Т.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2010 року справа №2а-26149/09/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Геращенка І.В.

суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М

при секретарі Тімченко М.Ю.

за участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 березня 2010 року по адміністративній справі № 2а-26149/09/1270 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до помічника прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_3 про визнання дій та бездіяльності незаконними,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 04 березня 2010 року у справі № 2а-26149/09/1270 у задоволенні позову фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до помічника прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_3 про визнання дій та бездіяльності незаконними відмовлено повністю.

ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, скасувати рішення першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що прокурорську перевірку дотримання позивачем законодавства про працю зумовила заява громадянки ОСОБА_4 від 28 травня 2008 року до прокурора м. Сєвєродонецька, в якій зазначено, що її не звільняють з попереднього місця роботи у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (арк. справи 79).

Повноваження прокурора при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням та застосуванням законів встановлені статтею 20 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру».

Відповідно до статті 20 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право:

1) безперешкодно за посвідченням, що підтверджує займану посаду, входити у приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, підпорядкованості чи приналежності, до військових частин, установ без особливих перепусток, де такі запроваджено; мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, в тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну таємницю або конфіденційну інформацію. Письмово вимагати подання в прокуратуру для перевірки зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, в тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, повязаних з перевіркою. Отримання від банків інформації, яка містить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України Про банки і банківську діяльність"

2) вимагати для перевірки рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи, одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення;

3) вимагати від керівників та колегіальних органів проведення перевірок, ревізій діяльності підпорядкованих і підконтрольних підприємств, установ, організацій та інших структур незалежно від форм власності, а також виділення спеціалістів для проведення перевірок, відомчих і позавідомчих експертиз;

4) викликати посадових осіб і громадян, вимагати від них усних або письмових пояснень щодо порушень закону.

Таким чином, статтею 20 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» прокурору надано право залучати до проведення перевірок спеціалістів. При цьому обмежень щодо кола осіб, які прокурором можуть бути залучені до проведення перевірки, законом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, з наступних підстав.

Законом України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» прокурору надано право залучати до проведення перевірок дотримання трудового законодавства працівників Державної інспекції праці та інших органів і проводити перевірки, як у приміщенні прокуратури, так і безпосередньо у торговельному павільйоні позивача, а тому, як вірно встановлено судом першої інстанції, вимоги позивача щодо неправомірності дій відповідача щодо визначення прокурором міста проведення перевірки у торговельному павільйоні позивача у м. Сєвєродонецьку по вул. Заводській, 16, є необґрунтованими. Також дії відповідача щодо визначення прокурором міста проведення перевірки у торговельному павільйоні позивача у м. Сєвєродонецьку по вул. Заводській, 16, не можна розцінювати як втручання у господарську діяльність.

Як встановлено судом першої інстанції, є необґрунтованими посилання позивача на те, що відповідачем був закритий павільйон для доступу покупців, оскільки зазначене спростовується показаннями свідків, допитаних в суді першої інстанції, які надали показання, що магазин відповідачем не зачинявся, та фрагментарним відеозаписом подій, що відбувались 23 вересня 2008 року у торговельному павільйоні у м. Сєвєродонецьку по вул. Заводській, 16, з якого судом першої інстанції встановлено, що торговельний павільйон був відкритим, до нього вільно заходили і виходили громадяни.

Законом України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» не передбачено завчасного сповіщення осіб, що перевіряються, про проведення прокурорської перевірки, а тому необґрунтованими є посилання апелянта на те, що прокурор не повідомив позивача про проведення 23 вересня 2008 року перевірки.

Щодо доводів позовної заяви про безпідставність вимагання відповідачем від позивача для проведення перевірки документів, зазначених у вимозі прокурора від 23 вересня 2008 року № 263, судом першої інстанції вірно зазначено, що право визначати у вимозі перелік питань та необхідних для перевірки документів належить виключно прокурору. Всі зазначені у вимозі прокурора від 23 вересня 2008 року № 263 документи мають безпосереднє відношення до трудового законодавства, дотримання якого перевірялось відповідачем.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову з огляду на таке.

Згідно із частиною 2 статті 20 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право: вносити подання або протест , порушувати у встановленому законом порядку кримінальну справу, дисциплінарне провадження або провадження про адміністративне правопорушення, передавати матеріали на розгляд громадських організацій; давати приписи про усунення очевидних порушень закону; вносити подання до державних органів, громадських організацій і посадовим особам про усунення порушень закону та умов, що їм сприяли; звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що відповідач не може відповідати за неправомірні дії залучених ним до перевірки осіб, оскільки відповідальність носить індивідуальний характер. Крім того, вимога прокурора не скасована, підлягала виконанню , а дії прокурора при виконанні своїх повноважень в межах даної вимоги не можуть бути окремим предметом оскарження.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає постанову суду І інстанції такою, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, ст. 9, ст. 71, ст. 72, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 березня 2010 року у справі № 2а-26149/09/1270 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 09 липня 2010 року. Ухвалу у повному обсязі складена 14 липня 2010 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_5