Справа № 826/15401/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

14 вересня 2015 року №826/15401/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Коровай Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
довідділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві
третя особатовариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»
провизнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про:

визнання бездіяльності відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві протиправною;

зобов'язання відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження №47989867 в порядку пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направити виконавчий документ - виконавчий напис №840, виданий 21.06.2015 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. про зобов'язання звернути стягнення на транспортний засіб: марка - AUDI, модель - А6, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, рік випуску - 2013, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 за належністю - за місцем проживання ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до відділу держаної виконавчої служби Чутівського районного управління юстиції.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 ніколи не проживав та не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 а належне йому нерухоме та рухоме майно там також ніколи не перебувало та не знаходиться на даний час в місті Києві, а тому виконавче провадження відкрито та здійснюється із порушенням правил, визначених статтею 20 Закону України «Про виконавче провадження».

Справу №826/15401/15 розглянуто в письмовому провадженні згідно із приписами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

За посиланням позивача 08.07.2015 на адресу ОСОБА_1 38800, АДРЕСА_1, надійшов рекомендований лист, в якому містилися - супровідний лист відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві від 26.06.2015 №43/26 та постанова відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 26.06.2015 №47989867, винесена держаним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4.

Зі змісту постанови вбачається, що 26.06.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження №47989867 по виконанню виконавчого документу - виконавчого напису №840, виданого 21.06.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. про зобов'язання звернути стягнення на транспортний засіб: марка - AUDI, модель - А6 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, рік випуску - 2013, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1. За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу задовольнити вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» за невиплачену заборгованість у розмірі 750 827,68грн.

Виконавче провадження було відкрито відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві за адресою боржника: місто Київ, вулиця Леся Курбаса, будинок 2-б та АДРЕСА_1.

Проте за посиланням позивача, ОСОБА_2, ніколи не проживав та не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 належне йому нерухоме та рухоме майно там також ніколи не перебувало та не знаходиться на даний час.

ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає за адресою: 38800, АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітет Чутівської селищної ради від 07.08.2015 №5374, а також штампом реєстрації на 11 сторінки паспорту ОСОБА_2 та даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо реєстрації ОСОБА_2 як суб'єкта підприємницької діяльності.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування, оцінюючи в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини другої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що після отримання постанови відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві від 26.06.2015 про відкриття виконавчого провадження №47989867, ОСОБА_1 звернувся до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого документу за належністю - за місцем проживання ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до відділу держаної виконавчої служби Чутівського районного управління юстиції.

Листом відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві від 15.07.2015 №43/26 (40699) ОСОБА_1 повідомлено про те, що реєстраційних органів державним виконавцем направлено запити, після отримання відповідей та з'ясування місцезнаходження боржника та його майна, будуть вчинені дії, передбачені статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2015 відділдержавної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві зобов'язано надати суду письмові заперечення на позовну заяву та копії матеріалів виконавчого провадження №47989867.

Проте відповідачем вимог суду не виконано, доказів щодо реєстрації боржника виконавчого провадження (ОСОБА_1.) або його майна у місті Києві суду не надано.

Відтак відповідачем не надано жодних доказів на спростування тверджень позивача щодо протиправності бездіяльності відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві.

Отже, враховуючи, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою Полтавська область, селище міського типу Чутове, вулиця Свободи, 8, тому виконавче провадження повинно бути відкрите за місцем реєстрації боржника, а саме Відділом державної виконавчої служби Чутівського районного управління юстиції (Полтавська область, селище міського типу Чутове, вулиця Набережна, 15).

З огляду на викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд наголошує на наступному.

Відповідно до частин першої та другої статті 16, частини першої, пункту 1 частини третьої статті 87, статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом.

Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З викладених положень вбачається, що до складу витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги, які, за переконанням суду, повинні перебувати у безпосередньому причинному зв'язку з наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Компенсація витрат на правову допомогу виплачується за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами.

Судом встановлено, що згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня на рівні 1 218,00 грн., відповідно розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 487,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

За умовами пунктів 2.2 та 2.3 договору про надання правової (юридичної) допомоги (адвокатських послуг) від 23.07.2015 №31, укладеного між адвокатом (виконавець) та позивачем (замовник), вартість послуг, що надаються виконавцем згідно цього договору становить 3 500,00 грн. Факт виконання робіт підтверджується розрахунком вартості надання правової допомоги та/або актом виконаних робіт.

Представником позивача не надано суду розрахунку вартості надання правової допомоги, який відповідав би вимогам Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік".

Оскільки відповідна компенсація послуг адвоката з державного бюджету має бути підтверджена фактичним виконанням визначених законом переліку послуг відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", відсутністю відповідного розрахунку, суд приходить до висновку, щодо необґрунтованості вимоги позивача про компенсацію витрат на оплату адвокатських послуг у сумі 3 500,00 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання адміністративного позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 146, 16 грн., що підтверджується квитанцією від 28.07.2015.

Статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене та керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві із не закінчення виконавчого провадження ВП№ 47989867 та направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Зобов'язати відділ Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження №47989867 в порядку пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направити виконавчий документ - виконавчий напис №840, виданий 21.06.2015 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. про зобов'язання звернути стягнення на транспортний засіб: марка - AUDI, модель - А6, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, рік випуску - 2013, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 за належністю - за місцем проживання ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до відділу держаної виконавчої служби Чутівського районного управління юстиції.

Присудити здійснені ОСОБА_5 (38800, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) документально підтверджені квитанцією від 28.07.2015 судові витрати у розмірі у розмірі 146, 16 грн. (сто сорок шість гривень 16 копійок) з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.