Справа № 463/245/15а,2а/463/49/15
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Справа № 876/6777/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

адвоката Райхель Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 до Личаківського районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, ОСОБА_4 про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2015 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Личаківського районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача провести реєстрацію ОСОБА_5 за місцем проживання АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача зареєструвати ОСОБА_5 за місцем проживання АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11 листопада 1995 року між нею та третьою особою ОСОБА_4 було укладено шлюб, з цього часу вони стали спільно проживати, за адресою: АДРЕСА_1. У 1997 році дану квартиру було приватизовано на одну особу ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року в шлюбі народилась донька ОСОБА_5, яка постійно проживає за вказаною вище адресою. З метою економії плати за житлово - комунальні послуги ОСОБА_5 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2. 29 серпня 2012 року ОСОБА_4 без відома позивачки та дитини уклав договір дарування, згідно якого подарував квартиру АДРЕСА_1 своєму батькові ОСОБА_6 З даного приводу нею було подано позов про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року скасовано рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 квітня 2014 року, визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1. 31 грудня 2014 року донька позивачки ОСОБА_5 звернулась із заявою у Личаківський РВ у м.Львові ГУ ДМС України щодо реєстрації за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1. Всі необхідні документи нею було пред'явлено, проте 12.01.2015 року вона отримала лист - відповідь начальника Личаківського РВ у м.Львові ГУ ДМС України Іваночко І.Р. на заяву від 31.12.2014 р. про відмову у реєстрації за місцем проживання: АДРЕСА_1. Вважає відмову начальника Личаківського РВ у м.Львові ГУ ДМС України такою, що не відповідає чинному законодавству, а саме Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову суб'єкта владних повноважень Личаківського районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України провести реєстрацію ОСОБА_5 за місцем проживання АДРЕСА_1. Зобов'язано суб'єкта владних повноважень Личаківський районний відділ у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України зареєструвати ОСОБА_5 за місцем проживання АДРЕСА_1.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що рішеннями апеляційного та районного судів встановлено право ОСОБА_5 на проживання у АДРЕСА_1, а тому відмова Личаківського РВ у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у реєстрації за місцем проживання неповнолітньої є протиправною.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати і прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд першої інстанції порушив правила предметної підсудності, а також не залучив до справи належного відповідача

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника апелянта, позивача та представника третьої особи - Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 31.12.2014 року неповнолітня ОСОБА_5 звернулась із заявою у Личаківський РВ у м. Львові ГУ ДМС України щодо реєстрації за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1.

12.01.2015 року листом Личаківського РВ у м.Львові ГУ ДМС України відмовлено ОСОБА_5 в реєстрації за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 та роз'яснено, що згідно з ч.2 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та наказу МВС України №1077 від 22.11.2012 р. для реєстрації місця проживання особа подає: письмову заяву, паспортний документ,талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні, квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати, а також документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму,(піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана відмова Личаківського РВ у м.Львові ГУ ДМС України в реєстрації за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 є протиправною з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Згідно п. 1.2, 1.3 вказаного Порядку реєстрація місця проживання або місця перебування особи - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Відомості про місце проживання та місце перебування особи вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - паспортний документ), довідки про звернення за захистом в Україні.

Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Відносини, пов'язані із свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Також, положеннями даної статті визначено перелік документів, необхідних для проведення реєстрації місця проживання.

Колегія суддів вважає, що питання правомірності виникнення у ОСОБА_5 права на проживання у квартирі за адресою АДРЕСА_1 та реєстрації її у цій квартирі встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року про визнання право за неповнолітньою донькою ОСОБА_5 на проживання в окремій трьохкімнатній квартирі за спірною адресою, яке набрало законної сили.

Крім того, рішенням апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 встановлено, що неповнолітня дочка позивачки - ОСОБА_5, з часу народження разом із мамою проживає у квартирі за спірною адресою, що підтверджується копією акта від 09.08.2013 року, також показами свідків та власними показаннями допитаної як свідка, ОСОБА_5 та письмовими доказами, зокрема довідкою комунальної 4-тої клінічної лікарні м.Львова про перебування на медичному обслуговуванні в лікарні ОСОБА_5 з часу народження, актом ЛКП «№500» від 11.12.2012 року та інш.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить висновку, що ОСОБА_5 протиправно відмовлено у реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1, а відтак порушене право позивача повинне бути відновлене шляхом зобов'язання здійснити таку реєстрацію.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулася з адміністративним позовом до Личаківського РВ у м. Львові ГУ ДМС України.

Відповідно до ч.1 ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Згідно ч. 3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360 Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Вищезгаданим Положенням зазначено, що ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи.

Територіальним органом Державної міграційної служби України є Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, яке є юридичною особою публічного права відповідно до Положенням про Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області № 28 від 18.07.2011 року та постановою Кабінету Міністрів України № 658 від 15.06.2011 року.

Територіальний підрозділ органу державної міграційної служби (Личаківський РВ у м. Львові ГУ ДМС України) не визначений ні Положенням про Державну міграційну службу України, ні Положенням про Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, ні Положенням про Личаківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області як самостійний орган державної міграційної служби, що виключає можливість участі районного відділу як сторони в адміністративному процесі в даній категорії справ.

При цьому підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої суд першої інстанції, встановивши що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Оскільки за змістом цієї норми допустити заміну неналежної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, то можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції процесуальним законодавством не передбачено.

Як слідує з матеріалів справи, суд першої інстанції помилково залучив Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області в якості третьої особи, а не як другого відповідача, що не узгоджується з приписами ч. 3 ст. 52 КАС України.

З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до Личаківського РВ у м.Львові ГУ ДМС України, який є неналежним відповідачем у даному спорі слід відмовити.

Також колегія суддів бере до уваги і вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що справа підсудна окружному адміністративному суду, а відтак розглянута неповноважним складом суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час подання позовної заяви) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам; усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; усі адміністративні справи у спорах фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 2 цієї статті (в цій же редакції) адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, їх посадова чи службова особа, крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні окружним адміністративним судам.

Дані норми визначають предметну підсудність адміністративних справ за суб'єктним критерієм.

Із системного аналізу п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що з урахуванням суб'єктного критерію місцевим загальним як адміністративним судам підсудні справи, в яких однією зі сторін є орган чи посадова особа органу місцевого самоврядування.

Однак, якщо іншою стороною у справі є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, то така справа підсудна окружному адміністративному суду.

Виключення, яке містить частина друга статті 18 цього Кодексу щодо непідсудності окружним адміністративним судам справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам, стосується справ, віднесених до підсудності місцевих загальних судів за предметним критерієм, тобто справ, визначених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як зазначено вище відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, (ДМС) є центральним органом виконавчої влади.

Таким чином, належний відповідач у справі Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області є територіальним органом державної міграційної служби, тобто належить до складу осіб, передбачених ч. 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з чим справа підсудна окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду як адміністративному.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року у справі № 2а/463/49/15 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України напротязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: О.Б. Заверуха О.М. Гінда В.В. Ніколін