Справа № 2а-10688/11/0170/16
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року м. Київ К/9991/40917/12

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

суддів: Олексієнка М.М. (доповідач), Швеця В.В., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим (далі - УПФ) до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Сімферополь (далі - Фонд) про зобов'язання вичинити дії по прийняттю до відшкодування витрат на виплату і доставку державної адресної допомоги за касаційною скаргою представника позивача на судові рішення Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 жовтня 2011 року, Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року представник УПФ звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив зобов'язати Фонд прийняти до відшкодування витрати на виплату і доставку щомісячної державної адресної допомоги за серпень 2010 року в сумі 17912,17 грн. та стягнути вказану суму.

Посилався на те, що понесені УПФ зазначені витрати повинні бути відшкодовані Фондом як належним страховиком.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на обов'язок Фонду відшкодовувати понесені витрати.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, між УПФ та Фондом на підставі списків було проведено звірку витрат по особових справах потерпілих, проте Фондом не прийнято до заліку і не відшкодовано витрати на виплату і доставку адресної допомоги та поштових витрат на її доставку за серпень 2010 року відносно 28 пенсіонерів на загальну суму 17912,17 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що державна адресна допомога не входить до переліку виплат, які підлягають відшкодуванню Фондом.

Висновок судів відповідає дійсним обставинам справи та є законним і обґрунтованим.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, наведений у статті 21 Закону України 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до цієї норми Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Аналіз положень вказаної норми дає підстави вважати, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697) встановлено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Вирішуючи питання чи здійснюються ці виплати за рахунок коштів Фонду, необхідно враховувати те, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів. Відповідно до статті 46 Закону №1105-XIV кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги.

Саме до такого висновку зводяться правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постановах від 14 листопада 2011 року (справа №21-346а11), від 11 червня 2012 року (справа №21-134а12), які згідно зі статтею 244-2 КАС України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо безпідставності позовних вимог УПФ про зобов'язання Фонду прийняти до відшкодування витрати на виплату і доставку щомісячної державної адресної допомоги, оскільки відсутні як правові підстави, так і порядок відшкодування Фондом зазначених витрат.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 жовтня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.В. Швець

І.В. Штульман