Справа № П/811/1319/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"07" вересня 2015 р.справа № П/811/1319/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Реєстраційної служби Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року у справі №П/811/1319/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Піщанобрідське+» до Реєстраційної служби Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області про визнання дій протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіровоградської окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Піщанобрідське+» задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення від 09.04.2015р. №20607970 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зобов'язано реєстраційну службу Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області вчинити дії щодо проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки (кадастровий НОМЕР_1, що розташована на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області та є зареєстрованою у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.10.2011р. №00159).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить частково змінити постанову суду та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував що відмова у державній реєстрації зумовлена тим що на момент подання та розгляду заяви позивача, власником земельної ділянки, право на оренду якої має позивач, належить на праві власності іншій фізичній особі, а сам орендодавець є померлим.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1, який діяв як власник земельної ділянки на підставі державного акту на право приватної власності на землю (а.с.10), був укладений договір оренди земельної ділянки с/г призначення площею 4,96 га, терміном на 10 років, який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.10.2011р. №00159 (а.с. 8-9).

Згідно картки прийому заяви, позивачем до державного реєстратора подано заяву про державну реєстрацію прав, яку зареєстровано 31.03.2015 р. за № 10832373 (а.с. 30).

09 квітня 2015 року державним реєстратором прав Мороз Я.Ю. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обстежень № 20607970 (а.с. 13), яким за результатом розгляду заяви ТОВ «Піщанобрідське+» відмовлено у державній реєстрації заявленого права. На обґрунтування рішення державний реєстратор послався на п. 51 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV, оскільки заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем не подавалась заява про реєстрацію обтяження речового права, як зазначив відповідач, тому відмова в реєстрації з підстави п. 51 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV є незаконною. Крім того, з урахуванням положень Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду землі" перехід права власності від попереднього орендодавця до його спадкоємців, навіть за умови відсутності відомостей про нового власника земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, не може бути підставою для відмови у державній реєстрації права, адже вказані обставини можуть бути зумовлені часом необхідним для прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV передбачено підстави для відмови у державній реєстрації, зокрема пунктом 51, на який послався відповідач, передбачено відмову у разі якщо заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем.

Частиною 4 вищезазначеною статтею передбачено,що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Стаття 2 Закону № 1952-IV розмежовує поняття речового права на нерухоме майно та його обтяження, а тому підстави відмови у державній реєстрації не є тотожними, про що свідчить п. 52 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV яким окремо врегульовано підстави для відмови у державній реєстрації речового права, похідного від права власності, зокрема права оренди земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що у разі оскарження рішення суб'єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства суд повинен встановити, на яких правових підставах прийняте це рішення і чи прийнято воно обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При цьому оцінка його законності здійснюється з огляду на ті підстави, за якими воно приймалось.

Отже, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що спірне рішення, прийняте на підставі п. 51 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV є незаконним, оскільки позивач не заявляв про реєстрацію обтяжень речових прав.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо проведення державної реєстрації права оренди, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 41 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої власником чи набувачем відповідного похідного права, або уповноваженою ними особою, з урахуванням положень статті 16 цього Закону. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, у разі подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку, може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, в порядку, встановленому пунктом 8 1 частини другої статті 9 цього Закону, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку у Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель.

Відповідно до п. 81 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення став той факт, що на момент подання та розгляду заяви позивача, право власності на земельну ділянку, право на оренду якої має позивач, було зареєстровано за іншою фізичною особою - ОСОБА_3 (а.с.32), в той час як а сам орендодавець - ОСОБА_1 (а.с. 31) помер.

Отже дані обставини не підпадаю під будь який пункт статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 7 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Зі змісту договору оренди укладеного позивачем та ОСОБА_1 вбачається, що термін його дії складає 10 років (п. 5), тобто з урахування дати реєстрації у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі - 27.10.2011р. - строк дії до 27.10.2021р.

З тексту договору оренди вбачається (п. 34), що сторони під час його укладання домовились, що перехід права власності на земельну ділянку, в т.ч. і в порядку спадкування, не є підставою для його зміни або розірвання.

Отже, станом на дату звернення позивача до відповідача із заявою про державну реєстрацію права оренди - 01.04.2015р., договір оренди земельної ділянки був чинним, а його реєстрація була здійснена в установленому порядку до 1 січня 2013 року, позивачем надано із заявою документ, що підтверджує право власності орендодавця на момент укладення договору оренди, тому заявлене ним похідне право підлягає державній реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року у справі № П/811/1319/15 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко