Справа № 2-2950/10
Суддя: Таран С. А.
Дата ухвалення: 2013-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-2950/10 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-а/788/1907/13 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2013 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ адміністративного судочинства апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Литовченко Н. О., Собина О. І.,

за участю секретаряі - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми

про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок пенсії по інвалідності:-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми (далі - Управління) про перерахунок призначеної йому державної та додаткової пенсії відповідно до вимог ч.4 ст.54 та ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Свої вимоги мотивував тим, що він є особою, що постраждала в наслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалід 2 групи, а тому має право на соціальні виплати, передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми області від 15 вересня 2010 року позов задоволено частково :

Зобовязано Управління провести перерахунок державної пенсії позивачу інваліду 2 групи, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 17 березня 2007 року по 15 вересня 2010 року, тобто на час ухвалення рішення суду, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, як передбачено положеннями ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум пенсій.

У перерахунку пенсії за період з 01 січня 2006 року по 16 березня 2007 року відмовлено у звязку з пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню.

Як вірно встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, віднесеною до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, йому встановлено 2 групу інвалідності від захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обов'язку щодо здійснення йому виплати основної та додаткової пенсії, відповідно до ст.ст.50,54,67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 17 березня 2007 року по 15 вересня 2010 року

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991р. №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996р. №230/96-ВР в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996р. №230/96-ВР особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 2 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Частиною третьою ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 05.10.2006р. №231-У встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Разом з тим, Законом України від 28.12.2007р. №107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по 2 групі інвалідності - 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю по 2 групі інвалідності 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. за №10-рп/2008, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.67 розділу 1, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпунктів 12, 15, 17 пункту 28 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення п.28 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" втратило чинність 22 травня 2008 року.

Згідно зі ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів 2-ої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" установлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується, зокрема, інвалідам 2 групи - 20% прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що особам, віднесеним до 1-ої категорії, інвалідам 2 групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно зі ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні спору необхідно виходити із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, тому при розрахунку державної основної та додаткової пенсії, передбачених ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Таким чином, позивачу мав бути визначений мінімальний розмір державної пенсії, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, а додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а не у розмірі мінімальних виплат, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008р. №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" та розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян".

Разом з тим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції згідно вимог діючого на той час законодавства справа була розглянута в порядку цивільного судочинства. Заперечуючи проти позову, відповідач наполягав на застосуванні ст.257 ЦК України, згідно якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява надійшла до суду 17 березня 2010р., у письмових запереченнях проти позову відповідач ставить питання про пропуск позивачем трирічного строку звернення до суду (а.с.35).

Відповідно до ст..99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня,коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до суду з позовом про перерахунок та виплау пенсії по інвалідності, починаючи з 2006 року, лише у 17 березня 2010 року. До Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми про перерахунок пенсії звернувся 09 лютого 2010 року й йому було відмовлено.

Відповідно до ст.. 100 КАС України порушення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вимоги про нарахування та проведення органами Пенсійного фонду України пенсійних виплат є публічно-правовими, а не цивільно-правовими. У звязку з цим із такими вимогами діти війни чи особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть звернутися до суду у річний строк (згідно законодавства на час розгляду справи) визначений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Строки позовної давності, встановлені главою 19 Цивільного кодексу України, строки визначені частиною другої статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», частиною другою статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до цих відносин не застосовуються.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню в частині зобовязання перерахунку та виплати державної та додаткової пенсії з 17 березня 2007 р. по 17 травня 2009 року і в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 99, 100,195, 197, п.2 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, Законом України «Про внесення змін до розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами», колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми про перерахунок пенсії скасувати в частині зобовязання перерахунку та виплати державної та додаткової пенсії з 17 березня 2007 р. по 16 березня 2009 року і в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Зобовязати Управління провести перерахунок державної пенсії позивачу інваліду 2 групи, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 17 березня 2009 року по 15 вересня 2010 року, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю і у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, як передбачено положеннями ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум пенсій.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - підписи

З оригіналом згідно: суддя С.А. Таран