Справа № 820/7711/15
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 вересня 2015 р. № 820/7711/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 Держземагенства в Ізюмському районі Харківської області

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, ОСОБА_3 Держземагенства в Ізюмському районі Харківської області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ОСОБА_3 Держземагентства в Ізюмському районі Харківської області щодо відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Придонецьке на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області;

- визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 Держземагентства в Ізюмському районі Харківської області у формі Висновку про відмову в погодженні документації із землеустрою від 24.04.2015 р. №2487.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства оскільки ним виконані всі передбачені діючим законодавством дії.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, просив справу розглядати за відсутності уповноваженого представника.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 22.08.2014 року звернувся до Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства(а.с.17).

Рішенням ХХХХІХ сесії УІ скликання від 09.09.2014 р. №352 Заводської сільської ради Харківської області ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1600га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Заводської сільської ради в с. Придонецьке з метою подальшої передачі у приватну власність(а.с.18).

На підставі рішення ХХХХІХ Заводської сільської ради Харківської області ОСОБА_2 було замовлено у ФОП ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про що між сторонами укладено договір №67 від 07.10.2014 року.

Відповідно до затвердженого завдання на виконання робіт (а.с.19) виконавцем виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства розташованої в с. Придонецьке на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

Листом №186 від 25.11.2014 року ФОП ОСОБА_4 направив проект землеустрою до ОСОБА_3 Держземагенства в Ізюмському районі Харківської області та просив його погодити(а.с.40).

ОСОБА_3 Держземагенства в Ізюмському районі Харківської області розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 погодило вищевказаний проект при дотриманні певних умов та 05.12.2014 року відповідачем було прийнято висновок №193-е/14 про погодження документації із землеустрою(а.с.38).

На виконання умов вказаних у висновку №193-е/14 ФОП ОСОБА_4 звернувся до Державного земельного кадастру управління, де йому надано лист від 12.12.2014 року №5267.

Зі змісту листа №5267 вбачається, що наказом ОСОБА_3 №193-е/14 від 05.12.2014 року скасовано висновок про погодження документації із землеустрою стосовно відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства яка розташована с. Придонецьке, Ізюмського району, Харківської області(а.с.46).

Фактично, як встановлено судом, наказом відповідача №71 від 12.12.2014 року скасовано висновок №193-е/14 щодо погодження документації із землеустрою №5140 від 05.12.2014 р.

За результатами листування ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Держземагенства в Ізюмському районі Харківської області відповідачем були прийняті висновки про відмову в погодженні документації з землеустрою від 05.01.2015 року №12, від 22.01.2015 року №162, від 24.04.2015року №2487(а.с.49-51).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість частини позовних вимог виходячи з наступного.

Пункт 8 Положення про ОСОБА_3 (Відділ) Держземагентства у районі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012р. №258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 р. за №854/21166 (яке було чинним на час видання Висновку і наказу №71 від 12.12.2014 року) ОСОБА_3 (Відділ) у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. ОСОБА_3 (Відділу) можуть бути скасовані Головою Держземагентства України повністю чи в окремій частині, у тому числі за дорученням Міністра, а також Міністром у разі відмови Голови Держземагентства України скасувати такий акт.

В порушення вказаної норми відповідач спочатку надав висновок від 05.12.2014 року №193-е/14 про погодження документації із землеустрою (а.с.38), а потім самостійно його скасував своїм же наказом №71 від 12.12.2014 року, вийшовши за межі наданих йому повноважень в розумінні ст.19 Конституції України.

Слід звернути увагу на те, що всі вказані вище рішення та наказ підписані однією і тією ж самою людиною заступником начальника ОСОБА_3 Держземагенства в Ізюмському районі Харківської області ОСОБА_5

Надаючи оцінку правомірності висновкам про відмову в погодженні документації з землеустрою від 05.01.2015 року №12, від 22.01.2015 року №162 та від 24.04.2015 року №2487(а.с.49-51) суд зазначає наступне.

Підстави набуття громадянами права на землю із земель державної та комунальної власності та порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначені ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені ст.122 Земельного кодексу України, відповідно до якої сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За вказаними правовими нормами процес одержання громадянином безоплатно у власність земельної ділянки включає: звернення до уповноваженого на розпорядження земельною ділянкою органу за отриманням дозволу на розробку проекту землеустрою; надання такого дозволу за рішенням відповідного органу; розробка проекту землеустрою; погодження проекту землеустрою уповноваженими на те органами; затвердження проекту землеустрою і передачу земельної ділянки у власність за рішенням уповноваженого на розпорядження земельною ділянкою органу; державна реєстрація права власності.

При цьому законодавством висунуто вимогу щодо погодження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України (ч.8 ст.118 Земельного кодексу України).

Процедура погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як складова процесу набуття громадянами права власності або користування земельними ділянками унормована ст.ст. 186, 186-1 Земельного кодексу України (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин відповідно до Законів України від 02.07.2013р. №365-VII та від 11.02.2015р. №180-VIII).

Відповідно до ч. 6 ст. 186 Земельного кодексу України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Частиною 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України передбачено додаткове погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об'єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, розташованої на території пам'яток культурної спадщини національного значення, їх охоронних зон та охоронюваних археологічних територіях, розташованої на території земель історико-культурного призначення, пам'яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, лісогосподарського призначення, водного фонду.

Відповідно до ч. ч. 5 - 7 ст. 186-1 Земельного кодексу України, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій";

надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Виходячи зі змісту висновків від 05.01.2015 року №12, від 22.01.2015 року №162 та від 24.04.2015 року №2487 (а.с.49-51), відповідач вказує на те, що на планових матеріалах невірно вказані суміжники та умовні позначення, які не відповідають фактичній ситуації на місцевості (землі Держлісгоспу).

При цьому відповідачем всупереч приписів ст.186-1 Земельного кодексу України не зазначено законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що регулюють відносини у відповідній сфері, на підставі яких він дійшов висновку про наявність недоліків проекту землеустрою і необхідність їх усунення.

Згідно положень ч. 2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог в частині скасування рішень у формі висновків про відмову в погодженні документації із землеустрою №12 від 05.01.2015 року, №162 від 22.01.2015 року та наказу №71 від 12.12.2014 року про скасування висновку №193-е/14 щодо погодження документації із землеустрою №5140 від 05.12.2014 року.

З огляду на це, суд дійшов до висновку, що рішення ОСОБА_3 Держземагенства в Ізюмському районі Харківської області у формі висновків про відмову в погодженні документації із землеустрою №12 від 05.01.2015 року, №162 від 22.01.2015 року, №2487 від 24.04.2015 року та наказ №71 від 12.12.2014 року про скасування висновку №193-е/14 щодо погодження документації із землеустрою №5140 від 05.12.2014 року підлягають скасуванню, а позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправним рішення ОСОБА_3 Держземагентства в Ізюмському районі Харківської області у формі висновку №2487 від 24.04.2015 року суд зазначає наступне.

Вимоги про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень є однорідними позовними вимогами та передбачають один і той самий спосіб захисту прав позивача. Суд звертає увагу на те, що поняття скасування рішення передбачає, тим самим, визнання його протиправним.

Отже щодо позовних вимог про визнання протиправним рішення ОСОБА_3 Держземагентства в Ізюмському районі Харківської області у формі висновку №2487 від 24.04.2015 року слід відмовити, оскільки дана позовна вимога є похідною.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення субєкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Держземагентства в Ізюмському районі Харківської області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_3 Держземагентства в Ізюмському районі Харківської області щодо відмов у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Придонецьке на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

Скасувати рішення ОСОБА_3 Держземагентства в Ізюмському районі Харківської області у формі висновків про відмову в погодженні документації із землеустрою №12 від 05.01.2015 року, №162 від 22.01.2015 року, №2487 від 24.04.2015 року та наказ №71 від 12.12.2014 року про скасування висновку №193-е/14 щодо погодження документації із землеустрою №5140 від 05.12.2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (код 230990092) сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 73.08 грн. (сімдесят три гривні 08 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2015 року.

Суддя Д.В. Бездітко