Справа № 826/10379/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2015 року письмове провадження № 826/10379/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів: Кузьменка В.А., Гарника К.Ю., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України
прозобов'язати вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Міністерства внутрішніх справ України (надалі - відповідач або МВС України) про зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити одноразову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, розрахованої з вислуги - 22 років 05 місяців 09 днів, за виключенням суми раніше виплаченої одноразової грошової допомоги, розрахованої на підставі наказу МВС України від 30.12.2014 року № 2784 о/с із змінами, внесеними наказом МВС України від 20.01.2015 року № 80 о/с, з вислуги - 15 років 10 місяців 05 днів з урахуванням всіх складових грошового забезпечення з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове соціальне страхування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що при обчисленні вислуги років для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби в органах внутрішніх справ, відповідачем не було зараховано часу військової служби у календарному обчисленні при попередньому звільненні (6 років 7 місяців 04 дні), що призвело до недоотримання ним одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з органів внутрішніх справ у більшому розмірі.

Також, на думку позивача, під час його першого звільнення з військової служби він не мав права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки така допомога передбачена Законом України від 25.03.2005 року № 2505-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 31.03.2005 року. При цьому, під час повторного звільнення з органів внутрішніх справ через хворобу, він має право на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду військової служби при попередньому звільнені.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки при розрахунку вислуги років для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби з органів внутрішніх справ, відповідач діяв відповідно до вимог діючого законодавства на момент звільнення позивача, у спосіб та в межах наданих йому законом повноважень, у зв'язку з чим, просив суд відмовити позивачу в задоволенні заявленого адміністративного позову.

Керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за спільним клопотанням сторін, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їхні позиції, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вперше був прийнятий на військову службу наказом КВВІУЗ від 01.08.1985 року № 343, з якої був звільнений у запас Збройних Сил України наказом командира ВПВО від 07.02.1992 року № 0121 з 05.03.1992 року (стаж - 06 років 07 місяців 04 днів). За даними позивача, він був звільнений зі служби за службовою невідповідністю.

З 01.11.2000 року по 30.12.2014 року позивач проходив службу з органах податкової міліції та внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 20.12.2014 року № 2784 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно зазначеного наказу, зокрема, вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років складає 22 роки 05 місяців 09 днів, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні - 15 років 10 місяців 05 днів.

Позивач не погоджується з таким розрахунком вислуги років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, що і стало підставою для звернення до адміністративного суду з позовом про зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити одноразову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, розрахованої з вислуги - 22 років 05 місяців 09 днів.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону (в редакції Закону, що діяла на момент звільнення позивача), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За правилами частини 6 статті 9 Закону (в редакції Закону, що діяла на момент звільнення позивача), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Аналогічні положення закріплені в Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 (надалі - Порядок).

Згідно абзацу 1 пункту 10 Порядку, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За приписами абзацу 8 пункту 10 Порядку, зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям і особам рядового і начальницького складу:

які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв'язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується;

які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Зокрема, пунктом 1 Порядку встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону, особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, крім іншого, військова служба в Збройних Силах, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР.

В той же час, Закон був введений в дію з 01.05.1992 року, тобто після першого звільнення позивача з військової служби у запас 05.03.1992 року за службовою невідповідністю. Аналогічно, Порядок, був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393, також після звільнення позивача.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно пунктів 2, 3 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 року № 1-7/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

На момент проходження позивачем служби у період з 01.08.1985 року по з 05.03.1992 року та його первинного звільнення 05.03.1992 року, питання виплати вихідної допомоги при звільненні було врегульовано Постановою Ради Міністрів СРСР від 15.12.1990 року № 1290 «О выслуге лет для назначения пенсий лицам офицерского состава, прапорщикам, мичманам и военнослужащим сверхсрочной службы, лицам начальствующего и рядового состава органов внутренних дел и пособиях этим военнослужащим, лицам начальствующего и рядового состава и их семьям» (надалі - Постанова № 1290).

Пунктом 7 (пп.б) Постанови № 1290 встановлювалась виплата особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби при звільненні без права на пенсію - вихідна допомога у розмірах:

особам офіцерського складу та особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненим зі служби за віком, хворобою, скороченням штатів або обмеженому станом здоров'я, - п'яти місячних окладів грошового утримання, а звільненим з інших підстав (крім зазначених в останньому абзаці цього пункту), - двох місячних окладів грошового утримання (абзаци другий і четвертий пункту 11 цієї постанови);

прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ: мають вислугу менше чотирьох років - половини місячного окладу, чотири роки і більше - місячного окладу та за кожний рік вислуги понад чотирьох років - однієї п'ятої місячного окладу грошового утримання (абзаци третій і п'ятий пункту 11 цієї постанови). Вислуга років для виплати вихідної допомоги зазначеним військовослужбовцям, особам молодшого начальницького і рядового складу обчислюється у порядку, передбаченому цим постановою для призначення пенсій. При цьому, якщо в їх службі були перерви, в вислугу років для виплати допомоги включається лише безперервна служба перед останнім звільненням.

Аналіз наведених норм дає суду підстави вважати, що вихідна допомога при звільненні та одноразова грошова допомога при звільненні мають єдину правову природу, тобто, фактично, являється однією і тією ж виплатою.

Виходячи з викладених норм, при первинному звільненні 05.03.1992 року з військової служби, позивач набув права на виплату йому вихідної допомоги у порядку пункту 7 Постанова № 1290.

Крім того, згідно додаткових пояснень представника відповідача, що містяться в матеріалах справи, за даними Департаменту кадрового забезпечення МВС України, у військовій справі позивача є витяг з наказу, згідно з яким позивач при звільненні зі Збройних Сил України отримав вихідну допомогу.

Зважаючи на вищенаведене в сукупності, враховуючи приписи частини 6 статті 9 Закону, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для включення до вислуги років позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні стажу служби за період з 01.08.1985 року по 05.03.1992 року (стаж - 06 років 07 місяців 04 днів).

Таким чином, суд вважає, що при розрахунку вислуги років для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби з органів внутрішніх справ, відповідач діяв у межах повноважень, у порядку та у спосіб, визначені законодавством.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене в сукупності, керуючись статтями 69-71, 94, 160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

К.Ю. Гарник