Справа № 2а-4759/10/1770
Суддя: Томчук А.В.
Дата ухвалення: 2010-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-4759/10/1770

09 листопада 2010 року 15год. 05хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Томчука А.В. за участю секретаря судового засідання Маньковського Д.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1, ОСОБА_2;

відповідача: представник не з`явився; третьої особи позивача: представник < Текст > третьої особи відповідача: представник < Текст >

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 підприємство "Рівневторресурси" < Список > < Позивач в особі > третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача < 3-тя особа >
до Державна податкова інспекція у м.Рівне третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача < 3-тя особа >
про визнання незаконним податкового повідомлення-рішення та визнання протиправними дій
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 підприємство «Рівнеторресурси» (далі ПП «Рівнеторресурси») звернулося з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.Рівне №/2/15-214 від 28.09.2010 року про донарахування податкового зобовязання в сумі 557957,40 грн. (за основним платежем 531388,00 грн, за штрафними санкціями 26569,40 грн.) та визнання незаконними дій працівників державної податкової інспекції у м.Рівне такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, щодо обєктивного ігнорування наявних бухгалтерських документів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПП «Рівнеторресурси» податковий кредит сформовано у відповідності до вимог пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 року № 168/97-ВР у звязку з придбанням товарів, робіт та послуг, які в наступному використовувалися товариством в рамках господарської діяльності. Податковий кредит сформовано на підставі податкових накладних, що відповідають вимогам пп. 7.2.1 п.7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість. Таким чином, позивач вважає, що ним було дотримано вимоги Закону України Про податок на додану вартість.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, суду пояснили, що проаналізувавши підпункт 7.4.1 пункту 7.4 Закону України «Про податок на додану вартість», на який йде посилання як основного порушення в податковому повідомленні-рішенні - не має відношення щодо неправомірності включення податкового кредиту з податку на додану вартість, а також не підтверджує, що однією з обовязкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість і відсутність розбіжностей при співставленні податкових зобовязань та податкового кредиту на рівні ДПА України. За умови порушення продавцем товарів правил ведення податкового обліку відповідальність повинна наступати для останнього, а не для добросовісного покупця.

Представники позивача просили суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.Рівне №/2/15-214 від 28.09.2010 року про донарахування податкового зобовязання в сумі 557957,40 грн. (за основним платежем 531388,00 грн., за штрафними санкціями 26569,40 грн.) та визнати незаконними дії працівників державної податкової інспекції у м.Рівне такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, щодо обєктивного ігнорування наявних бухгалтерських документів підприємства.

Відповідач адміністративний позов не визнав з підстав викладених в письмових запереченнях.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила суду, що у відповідності до вимог п.1.6 ст.1, пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4, ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість, у звязку із тим, що відповідно до детальної інформації по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України по деклараціях з податку на додану вартість з контрагентом ПП «Малахіт 2007» не задекларовано та відповідно податкові зобовязання за операціями не сплачено.

В судовому засіданні представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що посадовими особами ДПІ у м.Рівне складено акт №509 від 14.06.2010 року про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з податку на додану вартість з врахуванням автоматичного співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України. У висновках акту перевірки зазначається про порушення підприємством п.1.6. ст.1, пп. 7.2.3 п.7.2 ст.7, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість, в результаті чого збільшується сума, що за результатами звітного періоду підлягає сплаті платником податку до бюджету 531388,00 грн.

На підставі акту №509 від 14.06.2010 року про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з податку на додану вартість та за наслідками адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень заступником начальника ДПІ у м.Рівне прийнято податкове повідомлення-рішення №/2/15-214 від 28.09.2010 року, яким підприємству визначено суму податкового зобовязання у розмірі 557957,40 грн.

Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України Про податок на додану вартість, податкове зобов'язання - загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом.

Згідно пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При відємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За змістом наведених правових норм необхідною умовою для включення витрат до валових витрат, а податку на додану вартість - до податкового кредиту, що безпосередньо впливає на зменшення суми податкових зобов'язань, є отримання платником податків економічної вигоди від здійснення господарської операції, як складової господарської діяльності. При цьому презумується, що така господарська операція здійснюється з врахуванням комерційного інтересу, розумного співвідношення розміру понесених витрат та очікуваної вигоди.

У судовому засіданні представник відповідача зазначила, що листом №64074/7/23-509/09 від 20.08.2010 року ДПІ у Приморському районі м.Одеси (а.с.105) повідомлено, що провести зустрічну перевірку ПП «Малахіт 2007»(контрагент ПП «Рівнеторресурси) неможливо у звязку із тим, що місцезнаходження ПП «Малахіт 2007» не встановлено. За результатами автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту на рівні ДПА України приватне підприємство «Малахіт 2007» за квітень 2010 року відноситься до другої категорії ризику, встановлено завищення податкового кредиту по ПП «Малахіт 2007» на 531388,00 грн., дана розбіжність виникла за рахунок того, що ПП «Малахіт 2007» за квітень 2010 року не подало податкову декларацію з податку на додану вартість.

Тому, відповідачем аргументувалось порушення позивачем пп.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме у звязку із відсутністю податкових накладних.

Відповідно до пп.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

У спростуванні даних обставин представниками позивача надано до суду лист ПП «Малахіт 2007» №20/09 від 20.09.2010 року в якому зазначено, що оспорювана сума відображена ПП «Малахіт 2007» в реєстрі отриманих та виданих податкових накладних, включені в зобовязання в декларацію з ПДВ за квітень 2010 року і подано до ДПІ у Приморському районі м.Одеси в належні терміни. З невідомих причин подану декларацію прийнято та поставлено «до відома», тому задекларовані суми розшифровки податкових зобовязань та податкового кредит в розрізі контрагентів не відображені в базі даних ДПІ у Приморському районі м.Одеси.

Крім того, представниками позивача надано лист ПП «Малахіт 2007» №01/09 від 01.09.2010 року (а.с.74) в якому зазначено, що ДПІ у Приморському районі у м.Одеси відмовилась у прийомі податкової звітності, пояснюючи відмову малим навантаженням, у звязку з чим, ПП «Малахіт 2007» знаходиться в операції «Бюджет». Податкову звітність до ДПІ у Приморському районі м.Одеси ПП «Малахіт 2007» відправило через «Укрпошту» цінним листом, що підтверджується описом цінного листа та квитанцією (а.с.75).

Як вбачажться з матеріалів справи, основним постачальником було ПП «Малахіт 2007», а ПП «Рівнеторресурси» придбавало брухт чорних металів.

Вчинення господарських операцій із вищезазначеним підприємством підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкових накладних (а.с.10-29), реєстру отриманих та виданих податкових накладних (а.с.30-31), витягом з єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, де серед видів діяльності ПП «Малахіт 2007» є оптова торгівля чорними та кольоровими металами в первинних формах та напівфабрикатами з них, оптова торгівля відходами та брухтом (а.с.115-116), платіжними дорученнями (а.с.117-120), видатковими накладними та актами прийому-передачі товарів (а.с.121-140) про вчинення господарський операцій у квітні 2010 року.

Дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження суми свого податкового кредиту.

Відповідно до чинного законодавства сплачений покупцем в ціні придбання товару податок на додану вартість не перераховується продавцем безпосередньо до бюджету, а враховується в податкових зобовязаннях останнього.

Чинним законодавством України на сторону, цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки дотримання постачальниками товару вимог податкового законодавства зі сплати податкових зобов'язань до бюджету.

ПП «Рівнеторресурси» дотримано вимоги Закону України Про податок на додану вартість, а донарахування податкового зобовязання та нарахування штрафних санкцій у звязку з неможливістю підтвердити фактичне надходження податку на додану вартість до бюджету по ланцюгу постачальників є нормативно необґрунтованим.

Враховуючи вищезазначені обставини, податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.Рівне №/2/15-214 від 28.09.2010 року про донарахування податкового зобовязання в сумі 557957,40 грн. підлягає скасуванню.

Відносно позовної вимоги про визнання незаконними дій працівників державної податкової інспекції у м.Рівне такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, щодо обєктивного ігнорування наявних бухгалтерських документів, суд зазначає наступне.

В обґрунтування даної позовної вимоги представники позивача зазначили, що керівництво ПП «Рівневторресурси» просило розглянути скарги та надати відповідь з обґрунтуванням законності проведення такої перевірки працівниками ДПІ у м. Рівне щодо підтвердження відомостей, а також правомірності донарахування за її результатами податкових зобовязань з податку на додану вартість оформлення акту перевірки, що суперечить вимогам чинного законодавства. Однак, працівники ДПІ у м. Рівне не звернули належної уваги на викладене в скаргах, не спромоглись обєктивно та реально перевірити доводи та наявні документи, які обєктивно вказують на відсутність порушень податкового законодавства з боку ПП «Рівневторресурси».

Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу України» передбачено, право органів державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, повязаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обовязкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обовязкових платежів).

Чинне законодавство розрізняє документальну невиїзну (камеральну) перевірку, планову і позапланову виїзні перевірки.

Законом України «Про податок на додану вартість» встановлюється порядок та терміни проведення документальної невиїзної (камеральної) перевірки. Відповідно до п.п.7.7.5. п.п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних.

Відповідно до абз.2 п.п.4.2.2 п.4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань перед бюджетом та державними цільовими фондами», камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних зазначених у податкових деклараціях, без проведення будь-яких інших видів перевірок платника податків.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про безпідставність заявленої позовної вимоги про визнання незаконними дій працівників державної податкової інспекції у м.Рівне такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, щодо обєктивного ігнорування наявних бухгалтерських документів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, в той же час перевірка проводилась в межах та у спосіб передбачених чинним законодавством.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями < Текст >, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково. < Текст >

Визнанати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.Рівне №/2/15-214 від 28 вересня 2010 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 підприємство "Рівневторресурси" із Державного бюджету судовий збір у розмірі 1,70 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Томчук А.В.