Справа № 703/4841/12
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2015 р. м. Київ К/800/2083/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень, посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області; зобов'язати відповідача призначити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком та стягнути моральну шкоду в розмірі 16 056 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними рішення та дії суб'єкта владних повноважень, посадових осіб Головно управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо визначення ОСОБА_4, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3, розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 30 січня 2006 року по 30 січня 2007 року. Визнано за позивачем, як учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, право на отримання підвищення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3, у відповідності до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установленого у Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області моральну шкоду в розмірі 2500 грн. В частині позовних вимог щодо призначення ОСОБА_4 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком - відмовлено.

У касаційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 08 грудня 2000 року № 296 о/с ОСОБА_4 було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у відставку за пунктом 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР з 15 грудня 2000 року. Позивачу призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». ОСОБА_4 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3 було також призначено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком.

При цьому відповідач провів розрахунок додаткової пенсії позивача, виходячи з розміру 19,91 грн., установленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету» від 03 січня 2002 року № 1. До прийняття зазначеної постанови діяла постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 25 липня 2001 року № 861, якою ця розрахункова величина була встановлена у розмірі 18,10 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що згідно вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 3 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і цим Законом.

Статтею 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Частиною 2 статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що особам, віднесеним до категорії 3, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до статті 53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Водночас в пункті 2 постанови «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03 січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, які, всупереч положенням статі 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актам, при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших, пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 вересня 2009 року по справі № 61 - 1293во09 (№ 09/150).

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності у позивача права на перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідності до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установленого у Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

При цьому, беручи до уваги, що ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду 30 січня 2007 року, тобто з пропуском встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) річного строку звернення до адміністративного суду, належних доказів, які б свідчили про поважність причин його пропуску не подав, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позовні вимоги щодо визнання дій та рішень відповідача протиправними підлягають до часткового задоволення, починаючи з 30 січня 2006 року.

Щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди, колегія суддів не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх передчасними та такими, що не грунтуються на повному і всебічному з'ясуванні усіх обставин справи, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Верховний Суд України у пункті 5 Постанови Пленуму №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами від 25 травня 2001 року) зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2500 грн., суди не навели мотивів, з яких вони виходили, визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, та не встановили доказів, що позивач зазнав втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, та доказів, якими підтверджується така шкода.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області моральної шкоди підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити частково.

Постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області моральної шкоди в розмірі 2500 грн. скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало