Справа № 804/1902/15
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2015 рокусправа № 804/1902/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Губар Т.А.,

без представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного виробничого торгівельно-комерційного підприємства "Южторгпоставка"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 р. у справі № 804/1902/15

за позовом Приватного виробничого торгівельно-комерційного підприємства "Южторгпоставка"

до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2015 Приватне виробниче торгівельно-комерційне підприємство "Южторгпоставка" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 10.07.2014 та 07.10.2014 № , винесені Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області .

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю спірних податкових повідомлень-рішень з огляду на те, що позивачем правомірно обраховувалась та сплачувалась орендна плата за землю, у відповідності до договору оренди між позивачем та виконавчим комітетом Дніпропетровської міскради від 24.01.02 року, зареєстрованого 06.02.02 р. за № 1626 та зміненого в частині розміру орендної плати, відповідно до судового рішення Вищого господарського суду України від 10.07.12 року., яке зобов'язувало укласти зміни до договору та приписів Податкового кодексу України. Крім того, позивачем зазначено, що застосування штрафних санкцій у розмірі 50 % від суми грошового зобов'язання є протиправним з огляду на те, що грошове зобов'язання з орендної плати за землю нараховане вперше.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2015р. у справі № 804/1902/15 вищевказаний адміністративний позов задоволено частково:

- визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 10.07.2014 в частині нарахування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 8456,75 грн.;

- в іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Постанову суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано встановленням факту безпідставного нарахування штрафних санкцій в розмірі 50 % з огляду на первісне визначення контролюючим грошового зобов'язання з орендної плати.

Постанову суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що починаючи з 01.01.2011 платник податків повинен сплачувати оренду плату у відповідності до вимог Податкового кодексу України, у т.ч. і до моменту внесення відповідних змін до договору оренди земельної ділянки, тому позивач повинен був сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою комунальної власності протягом 2012 року у розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, а не від грошової оцінки орендованої земельної ділянки, яка вказана у договорі оренди земельної ділянки.

Не погодившись з постановою суду, ПВТКП "Южторгпоставка" подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2015 р. у справі № 804/1902/15 та прийняти нову постанову про задоволення позову. Скаржник наполягає на тому, що розмір та форма внесення орендної плати встановлюються у договорі і ця норма в 2012 році залишалась незмінною з дати укладення Договору позивачем; строки внесення орендної плати до бюджету з 01.01.2011 визначені і були в 2012 році дотримані позивачем; протягом 2012 року річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, відповідно до внесених змін у законодавств бути меншою трикратного розміру земельного податку, що встановлюється відповідними нормами ПК України. Проте, до внесення змін до договору оренди орендар повинен був сплачувати орендну плату у розмірі, що визначена договором. Приведення у відповідність до зміненого законодавства здійснюється або за згодою сторін, або за рішенням суду. До 10.07.2012 змін до договору не вносилось, отже орендна плата сплачувалась виключно згідно чинній до 10.07.2012 редакції договору. І лише з 10.07.2012 річна орендна плата за земельну ділянку, надану в користування на підставі Договору, встановлена у трикратному розмірі податку на землю згідно

Постанови Вищого господарського суду України у справі № 5005/3901/2011, яка набрала чинності на дату її винесення, тобто 10.07.2012. При цьому у постанові не визначено, що дія постанови має зворотну силу і розповсюджується на минулі періоди, зокрема,

до 10.07.2012.

Таким чином, скаржник зазначає про те, що саме суму орендної плати, визначену в чинній редакції договору оренди земельної ділянки позивач, як орендар, повинен сплачувати до бюджету, а зміни законодавства України в частині встановлення граничної (мінімальної суми) орендної плати за землю, є лише підставою для внесення змін до договору оренди або за взаємною сторін, або за рішенням суду, і відповідач, як контролюючий орган, не має права самостійно визначати зобов'язання позивачу на суму орендної плати, яка не відповідає чинній редакції договору оренди.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання представники сторін не з'явились. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників сторін суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників не перешкоджає розгляду скарги.

За хронологією подій обставини справи свідчать про наступне:

24.01.2002 між виконкомом Дніпропетровської міськради (Орендодавець) та ПВТКП "Южторгпоставка" (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки комунальної власності площею 1,0217 га, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, Красногвардійський район, вул.Автотранспортна, 2, для фактичного розміщення нежитлових будівель та споруд (далі - Договір) (а. с.36-38).

Згідно п.2.1 Договору строк його дії до 22.11.2016.

У пункті 1.3 Договору визначено, що грошова оцінка земельної ділянки: 3540558,68 грн.; у пункті 3.1 Договору встановлено суму орендної плати за користування земельною ділянкою на весь строк дії договору оренду землі у розмірі 531083,70 грн.

02.06.2011 господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення у справі № 5005/3901/2011, яким внесено зміни до п.3.2 договору оренду земельної ділянки від 24.01.2002, укладеного між позивачем та Дніпропетровською міською радою, а саме: плата за користування земельною ділянкою встановлюється відповідно до Податкового кодексу України та не може бути меншою трикратного розміру земельного податку, який встановлюється Податковим кодексом України та відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 № 216/8 у мінімальному розмірі орендної плати, визначеному Податковим кодексом України (а. с.56, 57).

29.03.2012 Дніпропетровським апеляційним господарським судом винесено постанову, якою вказане рішення господарського суду скасовано, а в позові прокурору в особі Дніпропетровської міськради відмовлено (а. с.58-60).

10.07.2012 вищевказане рішення господарського суду від 02.06.2011 у справі №5005/3901/2011 залишено без змін, а постанову суду апеляційної інстанції скасовано (а.с.61-63).

Таким чином, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011 у справі № 5005/3901/2011 набрало законної сили з 10.07.2012.

З посиланням на акт камеральної перевірки № 1392/04-06/20230802 від 19.05.2014 ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська винесені податкові повідомлення-рішення:

- № від 10.07.2014, яким Підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати у розмірі 33 826,98 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 16 913,49 грн. (а. с.17).

- № від 07.10.2014, яким Підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати у розмірі 162 372,35 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 40 593,09 грн. (а. с.18), винесеного також за результатами застосованої позивачем процедури адміністративного оскарження, в межах якої податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань правильності нарахування орендної плати за земельну ділянку за період з 01.01.2010 по 31.07.2014, за наслідками якої складено акт від 04.09.2014 № 2525/15-00/20230802 (а. с.21-29).

При цьому, рішенням ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 15.09.2014 №6494/10/04-36-10-08-09, що прийнято за результатами розгляду скарги платника податків, скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 10.07.2014 в частині застосованих штрафних санкцій у розмірі 8456,75 грн.; в іншій частині дане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а також додатково збільшено грошове зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб за 2012 рік на суму 162 372,35 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 40 593,09 грн. (а. с.64-78).

Разом з тим, згідно інформації, наданої відповідачем суду першої інстанції, нове податкове повідомлення-рішення за результатами вищевказаного рішення ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області не приймалось та позивачу не направлялось.

ПВТКП "Южторгпоставка", вважаючи вищевказані податкові повідомленнями-рішеннями протиправними, звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Приватного виробничого торгівельно-комерційного підприємства "Южторгпоставка" не підлягає задоволенню,виходячи з наступного:

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

З апеляційної скарги позивача вбачається, що доводи останнього стосуються фактично постанови суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовується сторонами, що грошові зобов'язання, які визначені в оскаржених податкових повідомленнях рішеннях стосуються періоду 2012 рік.

Так, до моменту набрання рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011 у справі № 5005/3901/2011,тобто до 10.07.2012, позивач нараховував та сплачував орендну плату у відповідності до умов договору оренди земельної ділянки, а з 10.07.2012 позивач нараховував оренду плату у відповідності до зазначеного судового рішення, тобто трикратний розмір земельного податку,

При цьому, для обрахунку розміру земельного податку Підприємство використовувало в якості бази оподаткування земельним податком грошову оцінку орендованої земельної ділянки, яка згідно вищенаведених умов Договору оренди становить 3 540 558,68 грн.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи і сторонами у справі не спростовуються, не викликають у суду сумніву щодо їх достовірності, а отже не потребують доказування в силу приписів ч.3 ст.72 КАС України.

Колегія суддів вважає позицію скаржника неправомірною з огляду на наступне:

За приписами ст.ст.125, 126 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав і посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

За визначенням, наведеним у статті 13 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.98 № 161-XIV, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар - використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ч.5 ст.188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

На час укладення договору діяв Закон України "Про плату за землю" від 03.07.92 №2335-ХІІ, який втратив чинність з 01.01.2011 згідно з Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про плату за землю» контроль за правильністю обчислення і справляння орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюють органи державної податкової служби.

З 01.01.2011 питання оподаткування земельних ділянок та сплати орендної плати за землю урегульоване Податковим кодексом України.

Так, за визначенням п.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

За визначенням п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата).

За приписами п.п.269.1.1, 269.1.2 п.269.1 ст.269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно положень п.п.270.1.1, 270.1.2 п.270.1 ст.270 ПК України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

З наведених норм вбачається, що орендна плата за землю за своєю правовою природою є податком, контроль за справлянням якого, а отже і відповідністю розміру чинному законодавству, покладено на податкові органи.

Згідно п.274.1 ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 і 278 цього Кодексу.

Згідно п.274.1 ст.274 ПК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 4834-VI від 24.05.2012) ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою:

для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом;

для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Таким чином, річна сума платежу орендної плати за землю не може бути меншою розміру, визначеного п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, а саме: трикратного розміру земельного податку.

Згідно п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Враховуючи те, що плату за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено до загальнодержавних податків і зборів згідно переліку статті 9 ПК України, розмір орендної плати за вказані ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами.

Тобто, починаючи з 01.01.2011,( час набрання чинності Податкового Кодексу України) на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.

Підставою для нарахування вказаного податку є дані державного земельного кадастру (п.286.1 ст.286 ПК України).

За положеннями п.п.271.1.1, 271.1.2 п.271 ст.271 ПК України базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ Податкового кодексу, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

За визначенням п.п.14.1.125 п.14.1 ст.14 ПК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу ХІІІ Податкового кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач повинен сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою комунальної власності протягом 2012 року у розмірі 3 відсотки і саме від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, а не від грошової оцінки орендованої земельної ділянки, яка вказана у договорі оренди земельної ділянки.

При цьому, з аналізу наведених норм випливає, що положення договору оренди земельної ділянки, які суперечать Податковому кодексу України в частині визначення розміру орендної плати, не можуть застосовуватись та мати пріоритет над нормами вказаного Кодексу, оскільки орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, порядок нарахування та сплати якого регламентований положеннями Податкового кодексу України.

Згідно листа Управління Держземагентства у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області від 15.07.2014 та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.01.2014 нормативна грошова оцінка орендованої Підприємством земельної ділянки становить 8 841 339,80 грн. (а. с.104, 105).

Отже, після набрання чинності Податковим кодексом України позивач мав самостійно перерахувати величину орендної плати на поточний рік з урахуванням обмежень п.п.288.5.1 та 288.5.2 п.288.5 ст.288 ПК України та розміру нової грошової оцінки земельних ділянок.

Таким чином, у відповідача були наявними законні підстави для збільшення Підприємству грошових зобов'язань за платежем «орендна плата з юридичних осіб», тому постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог Підприємства є обґрунтованою і правомірною.

Поряд з цим колегія суддів вважає обґрунтованою і правомірною постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог стосовно неправомірності визначення податківцями розміру застосованих штрафних (фінансових) санкцій у податковому повідомленні-рішенні № від 10.07.2014.

Так, згідно абз.2 п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

У вищевказаному податковому повідомленні-рішенні № від 10.07.2014 відповідач застосував штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 50 % від суми нарахованого податкового зобов'язання за відсутності факту повторності порушення протягом 1095 днів, передбаченої у вищенаведеному абз.2 п.123.1 ст.123 ПК України, що свідчить про протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 8456,75 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 10.07.2014, яка підтверджена також рішенням ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 15.09.2014 № 6494/10/04-36-10-08-09 за результатами розгляду скарги позивача.

Відповідно до положень ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ПВТКП "Южторгпоставка" є обґрунтованою і доводи апеляційної скарги Підприємства не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного виробничого торгівельно-комерційного підприємства "Южторгпоставка" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 р. у справі № 804/1902/15 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 р. у справі № 804/1902/15 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко