Справа № 817/2231/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2231/15

14 вересня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О. при секретарі судового засідання Цвіркун О.О. за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Прокуратури Запорізької області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 прокурора Запорізької області Керман Денис Юрійович
про визнання нечинним рішення та зобов'язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Прокуратури Запорізької області, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_3 прокурора Запорізької області Керман Денис Юрійович, В.о. головного бухгалтера прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 про визнання нечинним рішення ОСОБА_3 прокурора Запорізької області Кермана Дениса Юрійовича та В.о. головного бухгалтера прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 від 24.07.2015 року (лист №18-500 вих-15) щодо відмови у видачі позивачу довідки про розмір середньомісячного заробітку станом на 15.07.2015 року та зобовязання відповідача видати позивачу довідку про розмір середньомісячного заробітку позивача станом на 15.07.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність дій відповідача щодо відмови у видачі довідки про розмір середньомісячного заробітку станом на 15.07.2015 року, покликаючись на безпідставність відповіді №18-500 вих-15 від 24.07.2015 року про невизначеність на теперішній час розміру посадових окладів працівників органів прокуратури, а також не визначеність умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури, що не відповідає дійсності та на переконання позивача позбавлене правового підґрунтя.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому позивач подав суду заяву про відшкодування понесених витрат, що складаються із: компенсації за відрив від звичайних занять у сумі 39,29 грн. (1218:31), витрати на поїзд до суду у сумі 30,00 грн. (з доданням квитка на проїзд) та витрат на оплату послуг адвоката за надання консультацій та підготовку позовної заяви у сумі 600,00 грн. Однак, в частині компенсації витрат на оплату послуг адвоката у сумі 600,00 грн. позивач відкликав з огляду на помилку в оформленні підтверджуючого понесені витрати документу (квитанції від 10.08.2015 року) та у цій частині відмовився від заявлених до відшкодування витрат.

Відповідач подав суду письмові заперечення на позовну заяву, у яких заперечував проти позовних вимог. В обґрунтування викладених заперечень покликався на хибність висновків позивача зазначивши про видачу відповідної довідки по розмір заробітної плати позивачу для перерахунку пенсії 06.08.2012 року №18-570вих-12 із зазначенням відповідних сум окладів, що залишилися незмінними і надалі, про що повідомлено позивача листом від 10.09.2015 року №18-555вих-15. З таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позову.

У ході судового розгляду представник відповідача заперечувала проти позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, при цьому зазначила, що враховуючи незмінність окладів працівників прокуратури від часу видачу позивачу довідки із такими даними у 2012 році до моменту подання адміністративного позову відповідні посадові оклади не змінились, відповідач не вбачав підстав доля видачі позивачу тотожної довідки, попередньо вже виданої позивачу для перерахунку його пенсії.

Разом з тим, представником відповідача не оспорювався той факт, що позивач має право на отримання такої довідки, оскільки жодної заборони, у тому числі і щодо видачі повторних, ідентичних таких довідок, тобто із вміщенням вже наданої інформації, не є забороненим.

Судом встановлено, та цей факт не оспорювався сторонами, що позивачу раніше безперешкодно видавалися такі довідки, що не супроводжувалось будь якими перепонами зі сторони відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, позивач у липні 2015 року звернувся до відповідача листом від 15.07.2015 року про надання довідки про розмір заробітної плати для перерахунку пенсії (вхідний номер відповідача 18-38591вх15 від 21.07.2015 року).

У відповідь на вказане звернення відповідач надіслав позивачу лист за вих. №18-500вих-15 від 24.07.2015 року про відмову у видачу запитуваної довідки.

Також, листом за вих. №18-555вих-15 від 10.09.2015 року відповідач повідомив про те, що позивачу вже видавалась довідка про розмір заробітної плати від 06.08.2012 року №18-570вих-12, а на теперішній час розмір заробітної плати для перерахунку пенсії, зазначений у вказаній довідці, не змінився.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у видачі довідки про розмір середньомісячного заробітку станом на 15.07.2015 року позивач звернувся до суду.

Згідно статті 8 ОСОБА_5 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується.

Частиною 2 статті 19 ОСОБА_5 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Стаття 46 ОСОБА_5 України зазначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-VII, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

У ході судового розгляду представник відповідача зазначила, що фактичних підстав, передбачених нормативно-правовими актами чи то визначених у окремих положеннях відповідача, що забороняють видачу довідки про розмір заробітної плати повторно (в разі повторного звернення особи про видачу довідки) станом на певну дату, не передбачено.

Тобто, незалежно від того, чи отримувала вже особа довідку про розмір заробітної плати, та незалежно від того, чи змінювався або ні розмір її заробітної плати, вона має право на повторне отримання такої довідки.

Крім того суд зауважує, що позивач не вказує на протиправність відповідача щодо відмови у перерахунку розміру заробітної плати, тобто як при зверненні до відповідача так і в позовних вимогах позивач має на меті саме отримання довідки про заробітну плату (факт того, що таке довідка вже була видана у 2012 році під час засідання позивачем не заперечувався) станом на час звернення. При цьому як вбачається з листа звернення від 21.07.2015 року позивач не звертався з вимогою до відповідача про здійснення перерахунку його розміру заробітної плати з урахуванням відповідних змін до норм чинного законодавства та видачи такої довідки саме з урахуванням здійсненного ним перерахунку. А тому, підстави для відмови у видачі довідки, яка була видана позивачу у 2012 році, станом на час звернення є безпідставним.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінюючи зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах суб'єкт владних повноважень діяв не обґрунтовано, без дотриманням приписів закону. Дії відповідача щодо відмови у видачі позивачу довідки про заробітну плату станом на 15.07.2015 року не ґрунтуються на матеріальному законі, порушують права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання таких дій протиправними та зобов'язання відповідача видати відповідну довідку.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходив з наступного.

В частині вимог про стягнення розміру судових витрат на отримання позивачем юридичної допомоги на складення адміністративного позову під час судового розгляду позивач відмовився та судом було ухвалено прийняти таку відмову.

Згідно з частиною третьою статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду (пункт другий).

Також, відповідно до частини другої статті 91 Кодексу адміністративного судочинства України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають присудженню на користь позивача.

Відтак, вартість проїзду позивача у автобусі для прибуття до суду у розмірі 30,00 грн., що підтверджено квитком на автобус ХМТБ 018635, а також компенсація за відрив від звичайних занять за один день 14.09.2015 року як день розгляду справи у суді, складає 39,29 грн. (1218,0 грн./31 день).

Таким чином розмір судових витрат, що підлягає присудженню на користь позивача. складає 69,29 грн. (30,00 грн. + 39,29 грн.).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Прокуратури Запорізької області, що оформлена листом від 24.07.2015 року №18-500 вих-15, у видачі ОСОБА_1 довідки про розмір середньомісячного заробітку станом на 15.07.2015 року.

Зобов'язати Прокуратуру Запорізької області видати ОСОБА_1 довідку про розмір середньомісячного заробітку прокурора станом на 15.07.2015 року.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 69 (шістдесят девять гривень) 29 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови 16 вересня 2015 року.

Постанова не набрала законної сили

Згідно з оригіналом

Помічник судді Приходько О.Г.