Справа № 811/1799/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ К/800/25055/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Моторного О.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.07.2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2014 року

у справі № 811/1799/13-а

за позовом Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби

до Публічного акціонерного товариства «Кіровоградський механічний завод»

про стягнення заборгованості,

встановив:

Кіровоградська об'єднана державна податкова інспекція Кіровоградської області Державної податкової служби звернулась до суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «Кіровоградський механічний завод» про стягнення заборгованості.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.07.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2014 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскільки позивач не надав до суду доказів направлення письмового повідомлення про відмову у прийнятті поданої відповідачем уточнюючої податкової декларації з плати за землю, то така податкова звітність вважається прийнятою, відповідно, підстави для стягнення податкового боргу відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10.02.2012 року відповідач подав до Кіровоградської ОДПІ Кіровоградської області ДПС податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) №2395, в якій задекларував орендну плату за земельну ділянку комунальної власності за листопад - 4 145, 00 грн., за грудень 2012 року - 4 145, 00 грн.

10.01.2013 року податковим органом була виставлена податкова вимога до ПАТ «Кіровоградський механічний завод» на загальну суму податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями - недоїмка по орендній платі за земельну ділянку в сумі 8 290, 00 грн. за листопад-грудень 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що підстави для стягнення податкового боргу відсутні.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

Підпунктом 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України встановлено обов'язок платника податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Разом із тим, абз. 1 п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

За змістом пп. 49.11.1 п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України, у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, а саме: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

В силу пп. 49.9.2 п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України у разі, якщо орган державної податкової служби із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк, податкова декларація, надана платником, за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу, вважається прийнятою.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07.02.2013 року відповідач надіслав на адресу податкового органу рекомендованим листом уточнюючу декларацію з плати за землю від 06.02.2013 року, в якій нарахував орендну плату за землі комунальної власності: з січня по липень 2012 року - по 4 145, 00 грн., за серпень 2012 року - 1 069, 68 грн.

З'ясовано, що враховуючи місцезнаходження земельної ділянки, позивач надіслав податкову декларацію до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової служби (Кіровоградське відділення).

Письмового повідомлення від податкового органу про відмову у прийнятті податкової декларації відповідач не отримав.

Таким чином, суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач, виявивши помилки у раніше поданій ним декларації з плати за землю, надіслав у податковий орган уточнюючу декларацію, якою зменшив свої зобов'язання зі сплати орендної плати за землю.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки представником податкового органу не направлено платнику податків відмови у прийнятті уточнюючої податкової декларації, отже податкова звітність вважається прийнятою Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Кіровоградської області Державної податкової служби.

У зв'язку із наведеним підстави для стягнення податкового боргу відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено законні і обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області відхилити, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.07.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2014 року у справі №811/1799/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

О.А.Моторний