Справа № 2а/1570/6933/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Київ К/9991/34860/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Южному Одеської області Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року

у справі № 2а/1570/6933/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр енергозберігаючих технологій»

до Державної податкової інспекції у місті Южному Одеської області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр енергозберігаючих технологій» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Южному Одеської області (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 23 серпня 2011 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 позов був задоволений. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Южному Одеської області від 23 серпня 2011 року № , яким ТОВ «Центр енергозберігаючих технологій» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 47915,00 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Южному Одеської області Державної податкової служби, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Центр енергозберігаючих технологій», посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у м. Южному Одеської області провела позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Центр енергозберігаючих технологій» з питань правомірності дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства стосовно встановлення взаємовідносин з ТОВ «Укр Пласт Ресурс» за квітень 2011 року, за результатами якої був складений акт №381/50/23-1007/33762208 від 22 липня 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені: вимоги пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість у квітні 2011 року на 47914,00 грн.; вимоги частин 1, 5 статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, статей 216, 228, 626, 629, 650, 655, 658, 662 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів ,які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених з ТОВ «Укр Пласт Ресурс».

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що ТОВ «Центр енергозберігаючих технологій» (покупець) неправомірно включило до складу податкового кредиту квітня 2011 року податок на додану вартість, сплачений у складі вартості товару (тканини базальтової, склотканини, термохімстійкого матеріалу), придбаного у ТОВ «Укр Пласт Ресурс» (продавець) згідно договору купівлі-продажу №075 від 15 квітня 2011 року, оскільки: відповідно до АІС «Система співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» ТОВ «Укр Пласт Ресурс» не включило до податкових зобов'язань у квітні 2011 року суму податку на додану вартість у розмірі 47914,00 грн., яку ТОВ «Центр енергозберігаючих технологій» включило до податкового кредиту; згідно акту ДПІ у Центральному районі м. Києва від 24 червня 2011 року № 849/23-325/35723223 «Про неможливість проведення перевірки платника податку ТОВ «Укр Пласт Ресурс» за квітень 2011 року» ТОВ «Укр Пласт Ресурс» має стан платника 8 - «до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням»; у вказаного товариства відсутні необхідні умови для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів та основних фондів. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що правочин, укладений позивачем з ТОВ «Укр Пласт Ресурс», не спричиняє реального настання правових наслідків, а тому є нікчемним, а документи, виписані позивачем зазначеним товариством, не дають позивачу права на формування податкового кредиту.

23 серпня 2011 року ДПІ у м. Южному Одеської області на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № форми «Р», яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «Центр енергозберігаючих технологій» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 47915,00 грн., у тому числі: 47914,00 грн. - за основним платежем, 1,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач правомірно включив до податкового кредиту квітня 2011 року податок на додану вартість, сплачений у складі вартості придбаного у ТОВ «Укр Пласт Ресурс» товару, на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, виданих належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість, з урахуванням того, що реальність господарських операцій підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а також зважаючи на те, що вироків суду, постановлених у кримінальних справах, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо позивачем або ж ТОВ «Укр Пласт Ресурс» податковим органом надано не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно положень абзацу 1 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що господарські операції з придбання позивачем у ТОВ «Укр Пласт Ресурс» (продавець) товару згідно договору купівлі-продажу №075 від 15 квітня 2011 року мали реальний характер, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: повідомленням ТОВ «Укр Пласт Ресурс» про готовність товару до відвантаження, видатковою та податковою накладною, подорожнім листом вантажного автомобіля, товарно-транспортною накладною, наказом про відрядження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для отримання ізоляційних матеріалів, посвідченнями про відрядження та договором оренди легкового вантажно-пасажирського автомобіля (арк. справи 52-53, 55-56, 67-72).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту квітня 2011 року податок на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Укр Пласт Ресурс».

Крім іншого, згідно з пунктом 4.4 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА України № 236 від 22 квітня 2011 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання (далі - Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) (далі - Журнал реєстрації довідок/актів) (додаток 4) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.

З наведеного слідує, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання складається не за результатами проведення зустрічної звірки чи перевірки суб'єкта господарювання, а у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, з огляду на що зазначений акт може бути лише носієм інформації щодо наявності фактів, які унеможливлюють проведення зустрічної звірки та не може містити інформацію щодо фінансово-господарських відносин суб'єктів господарювання.

При цьому, суди попередніх інстанцій правомірно виходили з того, що самі по собі недекларування та несплата податку на додану вартість продавцем (серед іншого й внаслідок ухилення від сплати) у разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Особою, яка несе відповідальність за сплату податку на додану вартість до бюджету, є особа, що формує дані податкового обліку з цього податку, а не контрагент такої особи. Якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції реальні та відповідають дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит достатньо наявності належним чином оформлених документів. Не будуть підставою для відмови у праві на податковий кредит порушення податкової дисципліни з боку його контрагентів, а також припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість, припинення юридичної особи тощо, які мали місце після вчинення господарських операцій.

Також, суди обґрунтовано виходили з того, що вироків суду, постановлених у кримінальних справах, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо позивачем або ж ТОВ «Укр Пласт Ресурс» податковим органом надано не було. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у м. Южному Одеської області Державної підлягає залишенню без задоволення, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну Державної податкової інспекції у місті Южному Одеської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна