Справа № 819/1812/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 р. Справа № 876/11205/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.07.2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСКОМ-ШПОН» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.04.2013 року № та № від 21.06.2013 року,-

ВСТАНОВИЛА :

ТзОВ «ЛІСКОМ-ШПОН» 15.07.2013року звернулося до суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.04.2013 року № та № від 21.06.2013 року.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що за результатами перевірки ТОВ ««ЛІСКОМ-ШПОН» Тернопільською ОДПІ встановлено ряд порушень, які відображені в Актах перевірки від 01.04.2013 року № 2286/15-50/23591794 та №4067/15-50/23591794 від 12.06.2013 року. На підставі зазначених актів перевірки Тернопільською ОДПІ 26.04.2013 року та 21.06.2013 року прийнято податкові повідомлення - рішення: № та №. З підстав наведених у позовній заяві позивач не погоджується із зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, вважає їх такими, що суперечать вимогам закону та просить суд скасувати їх.

Оскаржуваною постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.07.2013 року позовну заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що відповідно до п. 198.6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг , не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); г) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Пунктом 12 «Порядку заповнення податкової накладної» затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1379 від 01.11.2011 р. передбачено, що до розділу І податкової накладної вносяться дані у розрізі номенклатури постачання товарів/послуг, а саме: у графу 2 - дата виникнення податкового зобов'язання у продавця, тобто здійснення будь-якої з подій, що сталася раніше, відповідно до вимог пункту 187.1 статті 187 розділу V Кодексу; у графу 3 - номенклатура товарів/послуг продавця; у графу 4 - код товару згідно з УКТ ЗЕД (графа 4 заповнюється у разі постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України на всіх етапах постачання таких товарів/послуг); у графу 5 - одиниця виміру товарів/послуг - грн, шт., кг, м, см, м.куб., см.куб., л тощо; у графу 6 - кількість (об'єм, обсяг) постачання товарів/послуг (у разі якщо послуги не мають таких показників, а вимірюються лише у вартісному вираженні, у графі 6 указується: "послуга/проценти тощо").

Позивачем до податкового кредиту за січень 2013 року, на основі якого заявлене бюджетне відшкодування в декларації за лютий 2013 року включено податкові накладні № 29 від 15.01.2013 р., № 43 від 21.01.2013 р„ № 30 від 16.01.2013 р., № 35 від 17.01.2013 р., № 36 від 22.01.2013 р., № 111 від 25.01.2013 р. на загальну суму ПДВ 734,72 грн., в яких неправильно зазначені реквізити щодо отриманих послуг, зокрема: у графі 3 необхідно вказати номенклатуру постачання послуг; у графі 5 - проставити «грн.», у графі 6 - зазначити «послуга/проценти тощо». Таким чином , суд невірно застосувавши норми матеріального права, прийняв неправомірне рішення яке підлягає скасуванню.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що незначні недоліки в заповненні податкових накладних, одержаних від постачальника, не є підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених покупцем витрат до податкового кредиту та про обґрунтованість рішення податкової інспекції щодо нарахування фінансових санкцій. Як видно з матеріалів справи та з огляду на нинішні особливості адміністрування ПДВ сумніви щодо дійсності відомостей, зазначених у податкових накладних, можна розцінювати з твердження, що кожен платник ПДВ під час подачі декларації з ПДВ одночасно додає копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних. Крім того, деякі податкові накладні реєструються у ЄРПН у вище вказаному випадку ПН №122 від 28.01.2013 року.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією Тернопільської області Державної податкової служби було проведено дві документальні позапланові виїзні перевірки ТзОВ «ЛІСКОМ-ШПОН», з питань правомірності нарахування від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень, лютий та березень 2013 року.

За результати перевірок складено 2 акти: від 01.04.2013 року № 2286/15-50/23591794 (охопив січень 2013 року) та №4067/15-50/23591794 від 12.06.2013 року (охопив лютий-березень 2013 року).

Згідно висновків акта перевірки від 1 квітня 2013 року встановлено порушення TOB «ЛІСКОМ-ШПОН», а саме, на порушення п. 198.б ст. 198, п.201.1 ст.201 ПКУ від 02.12.2010 Р. № 2755- VI із змінами та доповненнями TOB «Ліском-Шпон» включено до податкового кредиту за січень 2013 року податкові накладні, які не відповідають формі затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 р. №1379. На порушення п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПКУ від 02.12.2010 Р. № 2755-V1 завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за січень 2013 року на 734,72 грн.

Згідно висновків акту перевірки від 12 червня 2013 року, позивач в порушення вимог п.201.1 та п.201.4 ст.201 ПК України завищив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в лютому 2013 року на 735 грн.

За результатами перевірок Тернопільською ОДПІ винесено податкові повідомлення рішення від 26.04.2013 року № яким зменшено розмір від'ємного значення з ПДВ на 735 грн. та № від 21.06.2013 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 735 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 183, 75 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 26.04.2013 року № оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку до ДПС в Тернопільській області та ДПС України, проте за результати розгляду скарг платника податків прийнято рішення якими в задоволенні скарги відмовлено, а податкове повідомлення-рішення залишене без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки 01.04.2013 р. №2286/15-50/23591794, на який посилається податковий орган, в обґрунтування висновків про порушення, що наведені в акті 12.06.2013 р. №4067/15-50/23591794, зазначено, що податкові накладні:№29 від 15.01.ІЗр.і №43 від 21.01.13р. від ПП. "Енергоремкомплект"; №30 від 16.01.13р. і №35 від 17.01.13р. від TOB "Інтерброк"; №36 від 22.01.13р. від TOB "АВР-СЕРВІС"; №111 від 25.01.13р. і №122 від 28.01.13р. від TOB "ТерКо Авто Моторс", а всього разом на суму ПДВ 734,72 грн., не відповідають формі, затвердженій Наказом МФУ від 01.11.2011р. №1379 "Порядок заповнення податкової накладної". В результаті цього, в декларації з ПДВ, за січень 2013 p., завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на 735 грн. Це завищене від'ємне значення сформувало бюджетне відшкодування в декларації за лютий 2013р., що і стало підставою для висновку про порушення в акті від 12.06.2013 р. №4067/15-50/23591794. і формування податкового повідомлення-рішення від 21.06.2013 р. № на суму завищення бюджетного відшкодування 735 грн. та штрафної санкції 183,75 грн.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що порушенням порядку заповнення податкової накладної вважається перш за все відсутність у податковій накладній хоча б одного показника, який є обов'язковим реквізитом (перерахованим у п.п."а"-"'ї" п.201.1 ст.201 ПКУ p.V), а також невідповідність показників, зазначених у податковій накладній, умовам поставки (ціна, вартість, номенклатура, кількість товару, тощо). Аналізуючи податкові накладні, які, на думку податкового інспектора, не відповідають формі, затвердженій Наказом №1379, є протиправним, оскільки у цих накладних заповнено усі обов'язкові реквізити.

З такими висновками податкового органу суд не погоджується виходячи з наступного:

Відповідно до п.12.4 Наказу №1379 наведено перелік одиниць виміру товарів чи послуг, робіт, наданих постачальником: це грн., шт., кг, м, см, м куб, см куб, л тощо (тобто, якщо, скажімо, це ремонтні, слюсарні чи інші роботи, то відповідно до нормативних рекомендацій ведення бухгалтерського обліку, вони можуть вимірюватись у нормо-годинах (н/г), або у шт., якщо проводиться ремонт одиниці засобів (як у нашому випадку електродвигуна чи шини).

Відповідно до п.12.5 Наказу № 1379 зазначено, що в гр.6 податкової накладної вписується кількість (об'єм, обсяг) постачання товарів чи надання послуг. І тільки в разі, якщо послуги не мають таких показників, а вимірюються лише у вартісному вираженні, у гр.6 вказується "послуга/проценти тощо".

Відповідно до стандартів бухобліку і облікової політики на підприємствах дані, наведені у податковій звітності, повинні відповідати даним бухгалтерської звітності. Іншими словами, коли в акті виконаних робіт чи наданих послуг вказані роботи чи послуги вимірюються у н/г чи шт., маш., то й у виданій податковій накладній такі роботи чи послуги вимірюються в тих самих одиницях. Цього вимагає Закон України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність", а саме п.2 ст.3: "фінансова, податкова, статистична та інші види звітності ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку".

Перевіряючи вищевказаний висновок на його відповідність дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, суд приходить до наступного, а саме, що податкові накладні заповнені правильно, оскільки роботи чи послуги у постачальників обліковуються у відповідності до порядку ведення бухобліку на підприємствах. А іншого порядку, чинним законодавством не передбачено.

Крім того, так звані "недоліки" цих податкових накладних самі по собі не є підставою для невизнання податкового кредиту, оскільки це не пов'язано з реальним порушенням законодавства, коли бюджет недоотримав кошти за ПДВ. Суд вважає, що недоліки у заповненні податкової накладної не спричиняють її недійсність і не свідчать про те, що вона є неприпустимим доказом податкового кредиту, якщо така податкова накладна дає змогу ідентифікувати особу, що її видала.

Таким чином, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, відповідають зазначеним у податкових накладних, податковий кредит покупця вважається підтвердженим податковими накладними, незважаючи на те, що такі податкові накладні могли мати незначні недоліки в заповненні, за умови, що вони не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка видала податкову накладну, містять, зокрема, відомості про придбані товари (роботи, послуги), їх вартість, дату здійснення операції та відповідну суму податку на додану вартість."

Крім того, суд враховує ту обставину, що незначні недоліки в заповненні податкових накладних, одержаних від постачальника, не є підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених покупцем витрат до податкового кредиту та про обґрунтованість рішення податкової інспекції щодо нарахування фінансових санкцій.

Як видно з матеріалів справи та з огляду на нинішні особливості адміністрування ПДВ сумніви щодо дійсності відомостей, зазначених у податкових накладних, можна розцінювати з твердження, що кожен платник ПДВ під час подачі декларації з ПДВ одночасно додає копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних. Крім того, деякі податкові накладні реєструються у ЄРПН у вище вказаному випадку ПН №122 від 28.01.2013 року.

Відповідно до п.198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.07.2013 року у справі № 819/1812/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар