Справа № 2а-2601/10/0770
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2015 р. м. Київ К/800/32730/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області
на постановуЗакарпатського окружного адміністративного суду від 24.01.2011
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014
у справі № 2а-2601/10/0770
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Центр комплектації»
доДержавної податкової інспекції у м. Ужгороді
проскасування податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр комплектації» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді про скасування податкових повідомлень-рішень №/0/1218/802/23-1/34547281/2520 від 23.04.2010 та №/0/1219/802/23-1/34547281/2521 від 23.04.2010.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.01.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006 по 30.06.2009, за результатами якої складено акт перевірки №802/23-1/34547281 від 15.04.2010;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп.1.22.1 п.1.22 ст.1, пп.,4.1.1., пп.4.1.6 п.4.1. ст.4, п.5.1., пп.5.2.1 п.5.2.,пп.5.3.9 п.5.3. ст.5, пп. 11.3.1. п.11.3. ст. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп.7.3.1 п.7.3., пп.7.4.1 п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № /0 від 23.04.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток на 75 732 грн.;

2) податкове повідомлення-рішення № 1/0 від 23.04.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 11 731 грн.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що визначення позивачу спірних сум податкових зобов'язань відповідач обґрунтовує висновками щодо безпідставного формування позивачем спірних сум податкового обліку за результатами операцій з контрагентами ПП «ТАУР» та ПП «Алекс-Агро і КО», оскільки за результатами перевірки не підтверджено факт надання послуг вказаними контрагентами. Крім того, відповідач виходив з того, що позивачем не включено до складу валових доходів за липень 2009р. суму попередньої оплати за будівельні матеріали, отримані від фізичної особи ОСОБА_4, та за грудень 2006 року вартість відвантаженого товару ТОВ «Єврорембуд».

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем правомірно сформовано суми податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат по податку на прибуток за результатами господарських операцій з ПП «ТАУР» та ПП «Алекс-Агро і КО», а відповідачем неправомірно застосовано штрафні санкції згідно пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», без дотримання строків, встановлених ст.205 Господарського кодексу України.

Суд касаційної інстанції не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вважає їх передчасними та такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного встановлення усіх обставин справи. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо висновків судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем неправомірно застосовано до позивача штрафні санкції за порушення вимог податкового законодавства в порядку передбаченому Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» з огляду на недотримання строків, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

У пункті 1.5 ст.1 названого Закону України штрафну санкцію (штраф) визначено як плату у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, установлених відповідними законами.

Згідно п.17.1 ст.17 названого Закону України штрафні санкції за порушення податкового законодавства накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, крім штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством. Штрафні санкції накладаються контролюючими органами, а у випадку, передбаченому пунктом 17.2 цієї статті, самостійно нараховуються та сплачуються платником податків. Відповідно до пункту 17.3 зазначеної статті сплата (стягнення) передбачених нею штрафних санкцій прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Таким чином, щодо штрафних санкцій, запроваджених Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», застосовуються строки давності, передбачені цим Законом, а не строки накладення адміністративно-господарських санкцій, установлені статтею 250 Господарського кодексу України.

Вищенаведена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2009 року по справі №21-1264во08.

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій щодо неправомірності застосування відповідачем штрафних санкцій за порушення позивачем вимог податкового законодавства внаслідок недотримання строків, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України, є помилковими.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (як замовником) та ПП «ТАУР» (як виконавцем) укладено договір про надання послуг від 01.03.2007, за умовами якого виконавець зобов'язався здійснити розповсюдження інформації і рекламної продукції щодо товару, який продається замовником, пошук будівельних і ремонтних об'єктів, при виконанні робіт на яких виникає потреба в товарах, що продає замовник, інформування потенційних клієнтів замовника про переваги товару, який продається замовником та інші заходи, які стимулюють зростання обсягу продаж замовника.

Крім того, між позивачем та ПП «Алекс-Агро і КО» укладено договір про надання маркетингових послуг від 01.07.2009 щодо проведення маркетингових досліджень ринку Львівської і Закарпатської області щодо потенційних можливостей по просуванню товарів виробництва компанії Неnкеl.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами Закону України «Про податок на додану вартість» та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Пунктами 5.1, 5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає, що судами попередніх інстанцій при вирішенні даного спору було досліджено обставини фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ПП «ТАУР», ПП «Алекс-Агро і КО».

Отже, з метою встановлення факту реального здійснення господарських операцій та законності формування позивачем сум витрат по податку на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість судам слід з'ясувати зміст отриманих позивачем послуг, їх обсяг та спосіб здійснення, тобто, ознак, які б свідчили про реальність їх надання, передбачених укладеними договорами, встановити зв'язок між фактом придбання послуг, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку, дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, зміни у їх майновому стані як обов'язкова ознака господарської операції.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для визначення позивачу спірної суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, зокрема, слугували висновки відповідача про те, що позивачем не включено до складу валових доходів за липень 2009 року суму попередньої оплати за будівельні матеріали, отримані від фізичної особи ОСОБА_4, та за грудень 2006 року вартість відвантаженого товару ТОВ «Єврорембуд».

Однак, при вирішенні даного спору по суті суди попередніх інстанцій, в порушення вимог процесуального закону, не здійснили дослідження вищенаведених спірних операцій та не надали правову оцінку спірним правовідносинам та доводам відповідача.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги, які підтверджуються матеріалами справи, про те, що суди попередніх інстанцій, в порушення вимог процесуального закону, не здійснили дослідження господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Універсал М», за результатами яких відповідачем встановлено заниження позивачем суми валового доходу з податку на прибуток.

Судова колегія також вважає за необхідне зазначити про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень №/0/1218/802/23-1/34547281/2520 та №/0/1219/802/23-1/34547281/2521 від 23.04.2010.

Проте, судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі акта перевірки №802/23-1/34547281 від 15.04.2010 відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення №/0 від 23.04.2010 та №1/0 від 23.04.2010.

При цьому, за результатами розгляду справи постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, позов задоволено та визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області від 23.04.2010 року за № /0/1218/802/23-1/34547281/2520 та № /0/1219/802/23-1/34547281/2521.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що з метою повного захисту прав позивача під час нового розгляду справи судам необхідно встановити, за яким номером контролюючим органом обліковуються податкові повідомлення-рішення, які прийняті відповідачем 23.04.2010 на підставі акта перевірки №802/23-1/34547281 від 15.04.2010.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

З огляду на неповноту встановлення судами усіх обставин справи, що входять до предмету доказування, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області задовольнити частково.

2. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.01.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014 скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний