Справа № 2а/0370/247/12
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Львів Справа № 876/2604/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

представника позивача - Губар Н.В.,

представника відповідача - Ярошика Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська кузня» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року по справі № 2а/0370/247/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська кузня» до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельська кузня» (далі - ТзОВ «Ковельська кузня») звернулось до суду з адміністративним позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Ковельська ОДПІ), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 17 січня 2012 року № та № .

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Позивач оскаржив вказану постанову суду в апеляційному порядку, посилаючись на те, що вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що договірні відносини з ТзОВ «Декуріон» мали реальний товарний характер, що підтверджено необхідними первинними документами та не спростовано відповідачем в установленому чинним законодавством порядку, що рішенням господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2012 року у справі № 5012/4480/12 відмовлено в задоволенні позову ТзОВ «Клесівські граніти» до ТзОВ «Декуріон» про визнання недійсним договору поставки обладнання, при цьому судом встановлено, що договір поставки обладнання від 24 червня 2011 року № КП-КЛ-Д-1 не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та виконаний сторонами в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги поданої позивачем апеляційної скарги та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі акта перевірки від 29 грудня 2011 року № 1607/23-37029135, складеного за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Ковельська кузня» з питань достовірності нарахування від'ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2011 року, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 17 січня 2012 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за податком на додану вартість на суму 118902,00 грн., з яких на 94874,00 грн. за основним платежем та на 23718,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 902897,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 225724,00 грн.

Підставою для визначення позивачеві податкових зобов'язань слугували висновки відповідача про порушення позивачем вимог статей 198, 201 Податкового кодексу України та частин 1, 3, 5 статті 203, частин 1, 2 статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на 902897,00 грн. та заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду на суму 94874,00 грн.

Вказані висновки обґрунтовані посиланням на безтоварність господарських операцій позивача з його контрагентом ТзОВ «Декуріон» та укладення між ними договору без мети реального настання правових наслідків та виключно з метою заниження об'єктів оподаткування. На обґрунтування такого твердження відповідач посилається на те, що предметом договору між ТзОВ «Декуріон» та ТзОВ «Ковельська кузня» були преси, які знаходяться на балансі ТОВ «Клесівські граніти», перебували в оренді ТзОВ «Ковельська кузня» та не демонтувалися і не транспортувалися, а також на те, що позивачем не надано документів в підтвердження отримання податкової накладної від згаданого вище контрагента від 16 вересня 2011 року № 5 лише 03 жовтня 2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності реального характеру господарських операцій між ТзОВ «Декуріон» та ТзОВ «Ковельська кузня» щодо придбання пресів у кількості 3 шт. на підставі договору купівлі-продажу від 25 серпня 2011 року № КП-Д-КК-1/08-11, оскільки багатоходові операції по оренді, суборенді, купівлі-продажу, перепродажу (протягом незначного періоду) вказаних пресів, які знаходилися на території ПАТ «Ковельсільмаш» та не демонтувалися (вул. Варшавська,1, м. Ковель), свідчать про намагання отримати податкову вигоду виключно за рахунок документування цих операцій без мети реального використання обладнання у господарській діяльності.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно з статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Разом з тим, надання податковому органу належним чином оформлених податкових накладних з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Отже, наявність виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України. Документування господарських операцій може здійснюватись з використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні обов'язково містити реквізити типових або спеціалізованих форм.

Як видно з матеріалів справи, 25 серпня 2011 року між ТзОВ «Ковельська кузня» та ТзОВ «Декуріон» укладено договір купівлі продажу № КП-Д-КК-1/08-11, згідно з яким останнє зобов'язувалось передати у власність позивача до 31 березня 2012 року преси в кількості 3 шт. на суму 12994200,00 грн. відповідно до специфікацій. Оплата вартості товару проводиться шляхом перерахування коштів на рахунок продавця у банку. Покупець здійснює 100 % передоплату всієї вартості товару. Строк дії договору - з дати підписання до повного виконання сторонами обов'язків по даному договору.

Відповідно до специфікації № 1 до даного договору предметом договору є купівля-продаж пресу К 04.015.848. ус. 6300 тн. в кількості 1 шт. по ціні 3290000,00 грн., пресу К 8548 ус. 6300 тн. в кількості 1 шт. по ціні 3400000,00 грн. та пресу К 8548 ус. 6300 тн. в кількості 1 шт. по ціні 3400000,00 грн.

Додатковим договором до вказаного вище договору від 26 серпня 2015 року визначено, що продавець підтверджує майбутнє придбання товару, який має бути поставлений позивачу до 31 березня 2012 року, а також що продавець зобов'язаний передати позивачу прес К 8548 ус. 6300тг. в строк не пізніше 31 жовтня 2011 року.

На виконання умов договору позивач здійснив передоплату за преси в сумі 6000000,00 грн., в тому числі ПДВ 1000000,00 грн., у зв'язку з чим ТзОВ «Декуріон» виписало податкову накладну від 16 вересня 2011 року № 5.

Позивач дану податкову накладну відобразив в реєстрі отриманих податкових накладних за жовтень 2011 року із зазначенням дати її отримання 03 жовтня 2011 року, а суму сплаченого податку на додану вартість в розмірі 1000000,00 грн. відніс до складу податкового кредиту за жовтень 2011 року, внаслідок чого збільшив від'ємне значення податку на додану вартість на суму 902897,00 грн.

Також згідно з даними бухгалтерського обліку 28 жовтня 2011 року позивачем на виконання даного договору купівлі-продажу перераховано ТзОВ «Декуріон» 7000000,00 грн., а у зв'язку з неможливістю постачання такого пресу в строк до 31 жовтня 2011 року ТзОВ «Декуріон» 31 жовтня 2011 року вказані кошти повернуло на розрахунковий рахунок позивача.

Окрім цього слід зазначити, що згідно з договором оренди майна від 01 липня 2011 року № ДГ-00000003, укладеного між ТзОВ «Клесівські граніти» як орендодавцем та ТзОВ «Ковельська кузня» як орендарем, орендодавець передає орендарю в тимчасове платне володіння і користування прес К 04.015.848. ус. 6300 тн. в кількості 1 шт., прес К 8548 ус. 6300 тн. в кількості 1 шт., прес К 8548 ус. 6300 тн. в кількості 1 шт., які розміщені за адресою: вул. Варшавська, 1, м. Ковель, Волинської області.

На виконання даного договору 01 липня 2011 року сторонами підписано акт прийому-передачі майна № 1, а 29 липня 2011 року, 31 серпня 2011 року, 30 вересня 2011 року та 31 жовтня 2011 року - акти здачі-прийняття надання послуг оренди пресів.

Також 01 липня 2011 року позивачем як орендодавцем укладено із ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» як орендарем договір оренди № 1, відповідно до якого позивач передає орендарю преси у кількості 3 шт. (К 04.015.848. ус. 6300 тн.., К 8548 ус. 6300 тн., К 8548 ус. 6300 тн.), які знаходяться за адресом: вул. Варшавська, 1, м. Ковель, Волинської області.

На виконання даного договору 01 липня 2011 року сторонами підписано акт прийому-передачі майна № 1.

24 червня 2011 року було укладено договір купівлі-продажу згаданих вище пресів між ТзОВ «Клесівські граніти» та ТзОВ «Декуріон», які були передані останньому 31 жовтня 2011 року, про що підписано акт прийому-передачі.

Згідно з ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року у справі №9104/147809/12 судом встановлено, що за договором поставки від 29 серпня 2011 року № КП-Фл-Д-1/08-11, укладеним ТзОВ «Декуріон» з ТзОВ «Флавія», останнє зобов'язувалось поставити товар - преси ковальські у кількості 3 шт. (К 04.015.848. ус. 6300 тн.., К 8548 ус. 6300 тн., К 8548 ус. 6300 тн.).

Тобто ТзОВ «Декуріон» уклало з ТзОВ «Флавія» договір поставки товару, який попередньо був ним придбаний у ТзОВ «Клесівські граніти», а позивач в свою чергу на підставі договору оренди від 01 липня 2011 року № ДГ-0000003 орендував у ТзОВ «Клесівські граніти» преси, які 24 червня 2011 року були придбані ТзОВ «Декуріон».

Крім того, 01 листопада 2011 року між позивачем та ТзОВ «Декуріон» було укладено договір оренди № А-Д-КК-001/11-11 майна - пресів у кількості 3 шт. (К 04.015.848. ус. 6300 тн.., К 8548 ус. 6300 тн., К 8548 ус. 6300 тн.), відтак, позивач взяв в оренду майно (преси), про придбання яких раніше було укладено договір від 25 серпня 2011 року з ТзОВ «Декуріон».

Так директором ТзОВ «Ковельська кузня» Дорошенком С.В. в поясненнях від 10 жовтня 2011 року зазначено, що преси, які є предметом усіх вищевказаних договорів, не демонтувалися і не транспортувалися і знаходяться на території ПАТ «Ковельсільмаш» (вул. Варшавська,1, м. Ковель), що також підтверджено сторони при розгляді даної справи.

Аналіз зазначених вище господарських операцій щодо пресів, які продавались, придбавались, надавались в оренду та суборенду і знаходяться на території ПАТ «Ковельсільмаш» по вул. Варшавська, 1, м. Ковель, дає підстави стверджувати про відсутність фактичного виконання господарських операцій, зокрема, позивача з ТзОВ «Декуріон» за договором від 25 серпня 2011 року № КП-Д-КК-1/08-11, узгодженість дій позивача з таким контрагентом з метою незаконного отримання податкових вигод та його обізнаність з такими діями постачальника.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання ТзОВ «Ковельська кузня» на рішення господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2012 року у справі № 5012/4480/12, яким відмовлено в задоволенні позову ТзОВ «Клесівські граніти» до ТзОВ «Декуріон» про визнання недійсним договору поставки обладнання від 24 червня 2011 року № КП-КЛ-Д-1, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказане рішення не може свідчити про реальність чи нереальність господарських операцій позивача з ТзОВ «Декуріон» щодо придбання згаданих вище пресів.

З огляду на викладене, суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про нереальність господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Декуріон», а відтак, протиправність формування позивачем податкового кредиту з врахуванням виписаних даним контрагентом податкових накладних та відповідно про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 січня 2011 у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська кузня» залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року по справі № 2а/0370/247/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 15 вересня 2015 року.