Справа № 825/2270/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2270/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Іванюта Т.Є. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області, Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігвській області про визнання дій протиправними та стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, 20.07.2015 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області, Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про:

- визнання дій Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області та Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у серпні 2012 року за повні 18 років - протиправними;

- стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за повні 18 років в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації за період з 07.08.2012 року по день постановлення рішення суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.155 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та винести нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом від 06.08.2012 року № 94-ос позивача звільнено з посади капітана податкової міліції оперуповноваженого відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного відділу податкової міліції Прилуцької ОДПІ на підставі п.64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби.

При цьому, позивач зазначає, що йому не була виплачена одноразова допомога при звільненні у серпні 2012 року.

05.09.2012 року позивач звертався з позовом до суду про виплату одноразова допомога при звільненні. Однак, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.09.2012 року було повернуто у зв'язку із тим, що ОСОБА_2 не виправив недоліки позовної заяви згідно ухвали від 06.09.2012 року.

Зважаючи на вище викладене, позивач повторно тільки 20.07.2015 року звернувся до суду з позовом про виплату йому одноразової допомоги при звільненні за повні 18 років в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації за період з 07.08.2012 року по день постановлення рішення суду.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду прийшов до висновку, що позивачем пропущені строки звернення до суду встановлені ст. 99 КАС України та підстав для поновлення цих строків судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне:

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Згідно приписів статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, законодавець чітко визначив строки даної категорії спорів (справи, пов'язані з проходженням публічної служби), яка розглядається в адміністративному суді без будь-яких умовностей та посилання на інші строки розгляду адміністративних справ, які визначені в інших законах.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, як зазначено вище та не заперечується сторонами, позивач про порушення своїх прав знав ще у 2012 році, про це свідчить звернення до суду з позовом 05.09.2012 року, однак, з позовною заявою звертається лише 20.07.2015 року, тобто майже через три роки після звільнення з посади.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача на ст.233 КЗпП України, оскільки одноразова допомога при звільнення не відносить до складу заробітної плати, а тому на неї і не розповсюджується дія ч.2 ст.233 КЗпП України

Так, частиною другою ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 № 9-рп/2013 визначено перелік складових заробітної плати, відповідної компенсації та строків звернення до суду. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» (Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.)

Щодо визначення термінів «заробітна плата» та «компенсаційні витрати» необхідно також вказати, що саме ст.33 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» визначено (в чинній редакції) визначено:

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу присвоєного державному службовцю.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Також судом враховано Інструкцію зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5, де п. 1.2, п. 2, п.2.3.3, визначено, що інші заохочувальні та компенсаційні виплати не відносяться до складової заробітної плати, оскільки мають разовий характер.

Тобто, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що враховуючи заявний характер одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, з урахуванням її індексації, суд погоджується із клопотанням відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду, оскільки така одноразова грошова допомога при звільненні не відноситься до складових заробітної плати, на яку не розповсюджуються строки звернення до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк на звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки позивач звернувся до суду із позовною заявою із пропуском місячного строку.

Крім того, суд першої інстанції правомірно не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, останній не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев'ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Відповідно до ч.1 ст.102 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальний строк може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що у суду були законні підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 197, 199, 204, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України). Касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.