Справа № 804/20556/14
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2015 рокусправа № 804/20556/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Саксаганського районного відділу міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа - орган опіки і піклування виконкому Жовтневої районної у місті Кривому Розі ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Саксаганського районного відділу міграційної служби України в Дніпропетровській області від 03.11.2014 р. №1229/3245 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україні».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Саксаганського районного відділу міграційної служби в м. Кривого Рогу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 03.11.2014 р. №1229/3245 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україні». Зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні відповідно до норм Закону України «Про імміграцію». Зобов'язано відповідача у місячний термін з дня набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, подати звіт до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про виконання судового рішення.

Не погодившись з постановою суду, представник відповідача - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права, яке полягає у неналежному тлумаченні норм законів України, що регулюють відносини у сфері імміграції, а тому просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача та третьої особи проти апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Зазначили, що рішення про призначення ОСОБА_1 опікуном не скасовано та є чинним.

Крім того, представник позивача виклала свою правову позицію в письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був громадянином України до 18 травня 2013 року, про що свідчить довідка №6111-532/1-524 від 07.06.2013 року про припинення громадянства України, при цьому набув громадянства Російської Федерації.

На той час, ОСОБА_1 за рішенням виконкому Жовтневої районної у місті Кривому Розі ради від 16.11.2011 року№496 вже був призначений опікуном своєї недієздатної сестри ОСОБА_3 (недієздатність визнано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2001 р.), вказане також підтверджено посвідченням №056/10 та рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02.10.2014 р.

У вересні 2013 року, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну.

24.12.2013 року позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.2 ч.3 ст. 4 (являється опікуном над громадянкою України) Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 р.

23.01.2014 р. позивач подав документи в Саксаганський районний відділ міграційної служби м. Кривого Рогу для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

28.01.2014 року йому було відмовлено в оформленні посвідки на постійне місце проживання на підставі підпункту 6 пункту 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабміну від 28.03.2012 №251. Як на підставу відмови відповідач посилався на ст. 60 ЦК України, відповідно до якої суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною, тобто підставою для надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1, може бути тільки рішення суду про призначення його опікуном над громадянкою України.

У зв'язку з викладеним, 03 листопада 2014 року Саксаганським районним відділом міграційної служби в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (надалі за текстом - Відповідач) прийнято рішення № 1229/3245 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2013 - ОСОБА_1 (надалі за текстом - Позивач).

Колегія суддів вважає таке рішення відповідача необґрунтованим та прийнятим у зв'язку з неповним вивченням обставин справи. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини у сфері міграції (імміграції та еміграції) в Україні регулюються Конституцією України, міжнародними угодами України, Законами України "Про імміграцію" № 2491-111 від 07.06.2001 (зі змінами), "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-УІ від 22.09.2011 (зі змінами), "Про громадянство України" № 2235-ІИ від 18.01.2001 (зі змінами), постанов Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251 "Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983" (зі змінами) та іншим спеціальним законодавством.

Частиною другою статті 4 Закону України "Про імміграцію", передбачено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, в тому числі, особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України.

Згідно з статтею 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

З огляду на викладене, вбачається, що підстава для скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1, ґрунтується на відсутності в документах позивача рішення суду про призначення його опікуном рідної сестри. Натомість, 02 жовтня 2014 року було прийнято рішення суду про призначення позивача опікуном недієздатної ОСОБА_3 Тобто 03 листопада 2014 року, підстави для відмови позивачу в оформленні посвідки на постійне місце проживання були відсутні.

Крім того, з перелічених підстав для скасування дозволу на імміграцію у відповідача не було жодної, оскільки його статус опікуна на момент прийняття такого рішення не оскаржено та не визнано не чинним, наявність судового рішення про надання такого статусу лише стало підтвердженням цього.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня викладення ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 18 вересня 2015 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова