Справа № 824/2289/15-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

15 вересня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2289/15-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Брезіна Т.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради про скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивачі просять суд винести рішення, яким скасувати розпорядження Чернівецького міського голови №391-р від 08.09.2015 р. «Про зупинення дії рішення міської ради 6 скликання від 03.09.2015 р. №1724 «Про розгляд звернень підприємців щодо надання земельних ділянок для встановлення земельних сервітутів»».

У відповідності до вимог ст. 107 КАС України при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суддя зясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши матеріали позову, суд вважає, що слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб'єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом із тим, у вказаних правовідносинах орган місцевого самоврядування виступає суб'єктом господарювання у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності і не здійснює владних управлінських функцій.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 р. №6 (зі змінами та доповненнями), визначено підвідомчість і підсудність справ у спорах, що виникають із земельних відносин.

Так, виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі - ГК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Згідно положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169,374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд звертає увагу позивачів, що Чернівецька міська рада приймаючи розпорядження №391-р від 08.09.2015 р. «Про зупинення дії рішення міської ради 6 скликання від 03.09.2015 р. №1724 «Про розгляд звернень підприємців щодо надання земельних ділянок для встановлення земельних сервітутів»» здійснює повноваження щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності і виступає рівноправним суб'єктом земельних відносин. Зазначене, надає підстави вважати невірним визначення позивачами суду, до юрисдикції якого належить звертатись з вказаним адміністративним позовом.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов до висновку, що подана позовна заява не підлягає розгляду адміністративним судом, а тому суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративні справі. Разом з тим, суд розяснює позивачу, що поданий позов повинен розглядатись у межах цивільного (господарського) судочинства.

Статтею 7 Закону України Про судовий збір встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

У відповідності до п. 6 ст. 6 Закону України Про судовий збір у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

З аналізу зазначених норм законодавства, за поданий адміністративний позов немайнового характеру судовий збір повинен сплачуватись кожним позивачем окремим платіжним документом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 487,20 гривень. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали суду доказів сплати судового збору. Крім того, позивачами було надано заяву про забезпечення адміністративного позову, за що ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 365,40 гривень. Таким чином, суд вирішує повернути позивачу - ОСОБА_1 сплачену суму судового збору за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру та сплачену суму судового збору за подання клопотання про забезпечення адміністративного позову згідно наданих квитанцій.

На підставі наведеного та керуючись статтями 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Повернути з Державного бюджету України позивачу - ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 487,20 грн. згідно квитанції №0.0.434057006.1 від 14.09.2015 р. та сплачений судовий збір за подання клопотання про забезпечення адміністративного позову в сумі 365,40 грн. згідно квитанції №0.0.434057878.1 від 14.09.2015 року.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати позивачам.

У відповідності до ст.ст. 185, 186 КАС України ухвала може бути оскаржена повністю або частково в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно статті 254 КАС України ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна