Справа № 2а-6906/11/2670
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/61693/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - Головне управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - Головне управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_4 у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення та зобов'язати відповідача встановити ОСОБА_4 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року, адміністративний позов задоволено. Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_4 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_4 статус та видати посвідчення інваліда війни.

У касаційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач на момент аварії на Чорнобильській АЕС виконував роботи по дезактивації автомобільної дороги на ділянці с. Черевач - м. Чорнобиль, приймав участь в будівництві мостового переходу через р. Прип'ять біля м. Чорнобиль, що підтверджується довідкою Української державної корпорації «Укравтодор» від 17 листопада 1999 року, довідкою Головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 13 травня 2011 року та витягом з трудової книжки позивача.

Згідно посвідчення НОМЕР_1 від 07 лютого 2008 року та вкладки до нього, позивач отримав статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, а згідно довідки Київської міської спеціалізованої радіологічної медико-соціальної експертної комісії серії КВ-1 №010023 від 05 лютого 2008 року йому встановлена II група інвалідності у зв'язку із захворюванням, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_4 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про надання йому статусу інваліда війни та відповідного посвідчення, у задоволенні якої було відмовлено листом № 4320 від 30 травня 2011 року. При цьому, відповідач вказав на те, що довідка, яка видана позивачу Головним управлінням з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації не є підставою для встановлення статусу інваліда війни, а в довідці МСЕК відсутній зв'язок інвалідності з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони; план Цивільної оборони в період аварії на ЧАЕС не вводився, а працівники, які залучались для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від імені міністерства не віднесені до осіб, на яких поширюються вимоги пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому правовий статус позивача визначається Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач має право та достатні підстави для надання йому статусу інваліда війни.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України висновки судів попередніх інстанцій вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є наявність у особи інвалідності, наявність доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно статті 9 Закону України «Про Цивільну оборону України» силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування.

Відповідно до статті 11 цього Закону невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 12 Закону України «Про Цивільну оборону України» для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв'язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Виконання завдань виробничого характеру на них не покладалось.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Проте, судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень не було взято до уваги та не встановлено чи приймав позивач участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, та чи наявне документальне підтвердження участі позивача у таких формуваннях, що є обов'язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. Крім того, судами не було встановлено чи відносився до завдань Цивільної оборони характер виконуваних позивачем робіт.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало