Справа № 2а/1570/7206/2011
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2011-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/7206/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2011 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретар судового засідання Дудка С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Котовського прикордонного загону Південного регіонального управління державної прикордонної служби України про визнання протиправним рішення, його скасування та зобовязання вчинити певні дії, суд, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Котовського прикордонного загону Південного регіонального управління державної прикордонної служби України в якому позивач просить рішення інспектора прикордонної служби 2 категорії відділу прикордонної служби Станіславка прапорщика ОСОБА_2 від 05.06.2011 року визнати протиправним та скасувати його; зобовязати Котовський прикордонний загін Південного регіонального управління державної прикордонної служби України дозволити ОСОБА_1 вїзд в Україну.

В своєму позові позивач зазначив, що рішенням інспектора прикордонної служби 2 категорії відділу прикордонної служби «Станіславка»прапорщиком ОСОБА_2 від 05.06.2011 року йому відмовлено у перетинанні державного кордону України. Інспектором прикордонної служби прийнято вказане рішення на підставі ч.1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль»з причин наявності відносно позивача рішення уповноваженого державного органу України Міністерства внутрішніх справ у Житомирській області щодо заборони вїзду в Україну. Зазначене рішення про відмову в перетинанні державного кордону України позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасування оскільки рішення уповноваженого державного органу України Міністерства внутрішніх справ у Житомирській області щодо заборони вїзду в Україну, яке стало підставою для прийняття оскаржуємого рішення, приймалось за відсутності позивача, позивача з зазначеним рішенням не було ознайомлено та не було вручення його копію. Позивач також вказав, що відповідачем не було розяснення коли, ким та на підставі чого було прийнято рішення відносно позивача про заборону вїзду на територію України. Крім того, позивач зазначив, що метою перетину державного кордону України стало бажання зареєструвати шлюб з ОСОБА_3, з якою він проживав в цивільному шлюбі, та внести зміни в актовий запис про народження дитини, батьком якої він є.

В судове засідання позивач не прибув, попередньо звернувшись з заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.27).

Представники відповідача проти адміністративного позову заперечували, вказавши, що при прийнятті оскаржуємого рішення Котовським прикордонним загоном Південного регіонального управління державної прикордонної служби України виконувалось доручення УМВСУ в Житомирській області про заборону вїзду в Україну ОСОБА_1 терміном до 16.02.2013 року відповідно до приписів Положення про порядок надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень правоохоронних і розвідувальних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №35 від 22 січня 2001 року. Під час застосування до позивача обмеження щодо його права вїзду в Україну посадовою особою Котовського прикордонного загону Південного регіонального управління державної прикордонної служби України було розяснено йому підстави прийняття того рішення та порядок його оскарження, про що свідчить пояснення ОСОБА_2 та пояснення самого позивача викладені у позовній заяві, та надано позивачу копію рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 05.06.2011 року, на якому є підпис позивача про отримання другого примірника, який він додав до позовної заяви. Таким чином, рішення про заборону вїзду в Україну терміном до 16.02.2013 року відносно ОСОБА_1 прийнято заступником начальника УМВСУ в Житомирській області, а виконується дане рішення у пунктах пропуску через держаний кордон Держприкордонслужбою України. Крім того, представники відповідача зазначили, що позивач може намагатися вїхати на територію України у будь яком пункті пропуску, а військовослужбовці прикордонних загонів на ділянці яких відбудеться спроба вїзду зобовязані виносити рішення про відмову у перетинанні державного кордону України на виконання доручення УМВСУ в Житомирській області, при цьому відмінити таке рішення має право той орган який його прийняв, проте позивачем рішення УМВСУ в Житомирській області не оскаржувалось.

Суд, заслухавши осіб, що зявились в судове засідання, дослідивши доводи адміністративного позову, матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином ОСОБА_4 Молдови, що підтверджується паспортом серії А №3382734, виданим 14.01.2008 року терміном дії до 14.01.2018 року (а.с.7-15).

05.06.2011 року при вїзді ОСОБА_1 в України інспектором прикордонної служби II категорії відділу прикордонної служби «Станіславка»Котовського прикордонного загону прапорщиком ОСОБА_2 було встановлено, що до бази даних ПТК АПК Гарт 1П занесена інформація щодо наявності відносно ОСОБА_1 рішення уповноваженого державного органу України Міністерства внутрішніх справ у Житомирській області про заборону вїзду в Україну.

Зазначені обставини підтверджуються, дослідженим в судовому засіданні витягом з розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24 травня 2011 року №Т/253-3794 «Про внесення змін до обліку осіб, яким заборонено вїзд в Україну», відповідно до якого згідно доручень заступника начальника УМВСУ в Житомирській області ОСОБА_5 за №№4/2885, 4/2886, 4/2888-4/2896 від 19.05.2011 року, за рішенням Першого заступника Голови Державної прикордонної служби України директора Департаменту охорони державного кордону включено до обліку осіб, яким заборонено вїзд в Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин ОСОБА_4 Молдови у термін до 16.02.2013 року.

На підставі встановлених обставин, відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль»інспектором прикордонної служби II категорії відділу прикордонної служби «Станіславка»Котовського прикордонного загону прапорщиком ОСОБА_2, як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії А №33382734, у звязку з наявністю щодо нього рішення уповноваженого державного органу України Міністерства внутрішніх справ у Житомирській області щодо заборони вїзду в Україну.

З рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України від 05.06.2011 року ознайомлено та другий примірник даного рішення отримано ОСОБА_1, що підтверджується відповідним підписом на зазначеному рішенні (а.с.16зв.).

Не погоджуючись із рішенням інспектора прикордонної служби II категорії відділу прикордонної служби «Станіславка»Котовського прикордонного загону прапорщика ОСОБА_2 від 05.06.2011 року про відмову позивачу у перетинанні державного кордону України, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Правовий статус іноземця та особи без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»№3929-ХП від 04.02.1992 року .

Статтею 1 цього Закону визначено, що іноземець це особа, яка не перебуває у громадянстві України є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до вимог ст. 2 цього Закону іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обовязки, що і громадяни України, якщо інше не передбачене Конституцією, цим та іншими Законами України, а також міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов'язані поважати та дотримувати Конституції і законів України, шанувати традиції та звичаї народу України.

Згідно ст. 10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»№661-ІV від 03.04.2003 року органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України. Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів.

Статтею 19 цього Закону визначені обовязки Державної прикордонної служби. Так на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються, зокрема, здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; організація запобігання злочинам та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення, припинення, проведення дізнання, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами; запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України регулює Закон України «Про прикордонний контроль»№ 1710-VІ від 05.11.2009 року .

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 2 Закону України №1710-VІ прикордонний контроль забезпечується, зокрема, шляхом створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний контроль, вчинили правопорушення, яким не дозволяється вїзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, а також інших баз даних.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль»передбачено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України дозвіл на перетинання державного кордону надають іноземцю, особі без громадянства у разі в'їзду в Україну за умов: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну; наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 цього ж Закону прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в'їзду в Україну передбачає проведення перевірки: паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи та наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в'їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Порядок надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень правоохоронних і розвідувальних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон України визначається Положенням про порядок надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень правоохоронних і розвідувальних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №35 від 22 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Положення можуть бути доручення щодо:

- заборони в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом терміну, встановленого органами внутрішніх справ або органами СБУ;

- заборони виїзду за межі України громадян України або іноземців та осіб без громадянства з тимчасовим затриманням або вилученням документів на право виїзду за кордон чи без такого;

- здійснення адміністративного затримання громадян України або іноземців та осіб без громадянства;

- інформування про факт перетинання державного кордону особами та транспортними засобами, стосовно яких правоохоронними і розвідувальними органами проводяться оперативно-розшукові, контррозвідувальні або розвідувальні заходи;

- проведення (із залученням у разі потреби службових осіб, технічних та спеціальних засобів митних органів) огляду транспортних засобів, на яких особи прямують через державний кордон України, і майна, що їм належить, та вилучення виявлених при цьому предметів й речовин, заборонених до вивезення і ввезення в Україну, та предметів контрабанди.

Пунктом 14 цього ж Положенням передбачено, що виконання доручень здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України військовослужбовцями Державної прикордонної служби під час перевірки в осіб документів на право в'їзду в Україну, транзитного проїзду через її територію або виїзду з України.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України № 1710-VІ іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно.

Відповідно до ч. 3 цього ж Закону особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Під час судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що, оскільки відносно позивача уповноваженим державним органом України, а саме заступником начальника УМВСУ в Житомирській області прийнято рішення про заборону вїзду в Україну терміном до 06.02.2013 року, яке на момент звернення із даним адміністративним позовом до суду позивачем не оскаржувалося та воно є чинним, то відповідачем правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства України було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону відносно ОСОБА_1 від 05.06.2011 року.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на неправомірність рішення про відмову йому в перетинанні державного кордону від 05.06.2011 року з огляду на те, що його не було ознайомлено з причинами прийнятого рішення та не надано його копію, оскільки зазначена позиція позивача спростовується дослідженими в судовому засіданні поясненнями інспектора прикордонної служби II категорії відділу прикордонної служби «Станіславка»Котовського прикордонного загону прапорщиком ОСОБА_2, відповідно до яких під час вручення другого примірника рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 05.06.2011 ОСОБА_1 було розяснено підстави прийняття того рішення та порядок його оскарження. Крім того зазначена позиція позивача також спростовується викладеними в позовній заяві обставинами та рішенням про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону від 05.06.2011 року на якому є підпис позивача про отримання другого примірника, який він додав до позовної заяви.

Інших доводів та/або доказів щодо обґрунтування неправомірності оскарженого позивачем рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону від 05.06.2011 року суду не наведено та не надано, доводи відповідача та наявні в матеріалах справи докази на їх підтвердження суд вважає достатніми для обґрунтування правомірності прийняття зазначеного рішення, відповідно - рішення Котовського прикордонного загону Південного регіонального управління державної прикордонної служби України від 05.06.2011 про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України та відповідно до інших вимог, передбачених ч. 3 ст. 2 КАС України, підстав для його скасування та відповідно для задоволення позовних вимог позивача немає.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69 -72, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Котовського прикордонного загону Південного регіонального управління державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення інспектора прикордонної служби 2 категорії відділу прикордонної служби Станіславка прапорщика ОСОБА_2 від 05.06.2011 року; зобовязання Котовського прикордонного загону Південного регіонального управління державної прикордонної служби України дозволити ОСОБА_1 вїзд в Україну - відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 19.10.2011 року.

Суддя С.М.Корой

19 жовтня 2011 року