Справа № 2-а-7436/09/1070
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2010-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-7436/09/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"02" грудня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Тарнаруцькій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Любарецького споживчого товариства на постанову Київського окружного адміністративног суду від 18 листопада 2009 року у справі за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Любарецького споживчого товариства про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2009 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів з позовом до Любарецького споживчого товариства про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 41115, 39 грн. та пені у розмірі 46,20 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року адміністративного позов Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав обовязок щодо створення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до вимог статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів»у зв'язку з чим відповідно до статті 20 зазначеного закону зобов'язаний сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України»27 лютого 2009 року відповідач подав до Київського обласного відділення соціального захисту інвалідів звіт за формою 10-ПІ № 3347 про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2008 рік, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 13 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавці встановлена інвалідність 0 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях відповідно до вимоги статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»становить 1 особа.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що звіти форми №3-ПН з інформацією про наявність вакансій для інвалідів Любарецьким споживчим товариством протягом 2008 року до центру зайнятості не подавалися, що підтверджується листом Бориспільського міськрайонного центру зайнятості від 02.07.2009 року № 532/05 (а.с. 34).

Із заперечення апелянта, яке міститься в матеріалах справи, випливає, що відповідач визнає, що ним у 2008 році не працевлаштовано одного інваліда, проте не вважає це порушенням, оскільки, на його думку, працевлаштування у 2007 році двох інвалідів звільняє його від цього обовязку в наступному 2008 році.

Суд першої інстанції встановив, що згідно з розрахунком, наданим позивачем, за порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, з урахуванням добровільно сплачених сум, відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача адміністративно-господарські санкції в сумі 4115,39 грн. та пеню в сумі 46,20 грн.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що роботодавець не вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо правомірності застосування до нього адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, задовольнивши позов.

Статтею 71 КАС визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і апеляційним судом відхиляються, оскільки посилання відповідача на те, що невиконання ним вимог нормативів щодо працевлаштування однієї особи-інваліда у 2008 році не є порушенням Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у звязку з тим, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік підприємством було працевлаштовано дві особи -інваліди, є безпідставним та спростовуються наступним.

Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»чітко встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

З аналізу змісту наведеної статті вбачається, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів повинен дотримуватися підприємствами, при цьому звітним встановлено період один рік. Цим самим спростовуються помилкові судження відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Любарецького споживчого товариства залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України). Касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу з дня складення постанови в повному обсязі (стаття 212 КАС України).

Головуючий суддя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 02 грудня 2010 року