Справа № 2а-0770/1012/12
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Справа № 876/7607/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Закарпатської області ДПС на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Закарпатської області про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 05.04.2012 року звернувся в суд з адміністративним позовом до ДПІ у Міжгірському районі Закарпатської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0/7/17-01/7/9 від 04.01.2011 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 121573,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/0/7/17-01/7/9 від 04.01.2011 року винесене Державною податковою інспекцією у Міжгірському районі Закарпатської області.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ДПІ у Міжгірському районі Закарпатської області ДПС оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов залишити без розгляду. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що відповідно до порядку державної реєстрації транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям реєструються за ними як за фізичними особами.

В зв'язку з цим, перевіряючим інспектором правильно зроблено висновок щодо порушення приватним підприємцем ОСОБА_1 пп.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та зменшено до відшкодування ПДВ за травень місяць 2008 року в сумі 121573,00 грн., оскільки наведена вище норма Закону передбачає право на податковий кредит з податку на додану вартість лише для суб'єктів господарювання (фізичних осіб-підприємців або юридичних осіб).

Також не погоджується з твердженням суду першої інстанції, що позивач надав податковому органу всі документи, що стосувалися факту придбання та реєстрації ним транспортного засобу - сідельного тягача марки DAF FTXE 105460, які унеможливлювали наявність будь-яких сумнівів відносно цього.

Наполягає на тому, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом після закінчення місячного строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч.5 ст.99 КАС України.

Представники сторін в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії НОМЕР_2, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, що підтверджується копією згаданого свідоцтва наявною в матеріалах справи.

Відповідно до Ліцензії серії НОМЕР_3 Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.08.2010 року позивачем обрано вид господарської діяльності, як надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт", що підтверджується копією згаданої ліцензії наявною в матеріалах справи.

Міжгірською ДПІ Закарпатської області була проведена позапланова документальна невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень місяць 2008 року, про що складено акт перевірки №924/7/17-01 від 31 грудня 2010 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

В акті зазначено, що в порушення пп.7.2.7. п.7.2. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (із змінами і доповненнями), суб'єкт господарювання - фізична особа ОСОБА_1 зайво включив до податкового кредиту за травень місяць 2008 року податок на додану вартість по імпортованим основним засобам.

На підставі викладених в акті правопорушень, начальником ДПІ в Міжгірському районі Кавка О.Ю., 4 січня 2011 року прийняте податкове повідомлення-рішення за №/0/17/17-01/7/9 відповідно до якого за порушення платником податку пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.2.7 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за звітний період - травень 2008 року на суму 121 573,00 грн., що підтверджується копією згаданого податкового повідомлення-рішення наявною в матеріалах справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган не довів правомірність прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №/0/17/17-01/7/9 від 04.01.2011 року, в силу вимог ч.2 ст.71 КАС України. Наголошує, що різні висновки Довідки і Акту свідчать про конфлікт інтересів, який мав вирішуватись в користь платника податку.

Також зазначає, що у всіх документах чітко зазначено, що покупцем транспортного засобу та напівпричепів є ФОП ОСОБА_1. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем автомобіль марки DAF FTXF 105460 придбаний у фірми Tschann Nutzfahrzeuge GmbH (Austria) використовується в його господарській діяльності.

Окрім наведеного також зазначає, що відповідно до ч.2 ст.6 Постанови КМУ від 07.09.1998 року за №1388 "Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів…", транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами. Іншого способу реєстрації чинне законодавство не містить.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно п.2 ч.2 ст.55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Статтею 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи.

Відповідно до ст.50 Цивільного кодексу України фізична особа (громадянин) має право здійснення підприємницької діяльності за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. В такому випадку така особа називається фізична особа-підприємець.

Така особа, відповідно до ст.325 ЦК України є суб'єктом права приватної власності, та може мати у власності будь-яке майно, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. При цьому склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних осіб не є обмеженим.

Згідно ст.133 ГК України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права. Суб'єкт господарювання (в тому числі і фізична особа (громадянин) - підприємець, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому майном (ст.134 ГК України).

Джерелами формування майна суб'єктів господарювання (отже і фізичної особи-підприємця) є , в тому числі, капітальні вкладення та інші джерела, не заборонені законом (ст.140 ГК України).

Підставами виникнення майнових прав та обов'язків суб'єкта господарювання є угоди передбачені законом (ст.144 ГК України), а майновий стан суб'єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов'язань, що відображаються у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону (ч.1 ст.145 ГК України).

Виходячи з наведеного випливає висновок, що фізична особа - підприємець може мати у приватній власності майно, в тому числі і транспортні засоби, яке набуває відповідно до угод передбачених законом, придбані транспортні засоби підлягають реєстрації, а операції з їх придбання належному відображенню у бухгалтерському обліку такого суб'єкта господарювання.

На підтвердження цього, також, податковим органом в Акті перевірки наведено норму п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388, згідно якої "Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються ними як за фізичними особами", що суперечить його ж власному висновку - запереченням можливості набуття фізичною особою - підприємцем права приватної власності, в тому числі на транспортні засоби.

Як видно з матеріалів справи, податковому органу на момент перевірки були надані всі документи, що стосувалися факту придбання та реєстрації транспортного засобу за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, а саме: внутрішня митна декларація №302000005/8/650127, копія якої наявна в матеріалах справи, відповідно до змісту якої, саме приватний підприємець ОСОБА_1, як одержувач, ввіз на територію України сідельний тягач колісний для перевезення напівпричепів, новий, календарний рік випуску 2008, марки DAF FTXF 105460. Відправником значиться фірма Tschann Nutzfahrzeuge GmbH (Austria); Товарно транспортна накладна від 26 березня 2008 року відповідно до змісту якої саме приватний підприємець ОСОБА_1, придбав і ввіз на територію України сідельний тягач колісний для перевезення напівпричепів, новий, календарний рік випуску 2008, марки DAF FTXF 105460 у продавця - фірми Tschann Nutzfahrzeuge GmbH (Austria); рахунок від 26 березня 2008 року №19122411 на сідельний тягач марки DAF FTXF 105460, в якому покупцем зазначено приватного підприємця ОСОБА_1, копія якого наявна в матеріалах справи; договір купівлі-продажу №10/08 від 10 січня 2008 року між Tschann Nutzfahrzeuge GmbH (Austria) та приватним підприємцем ОСОБА_1, копія якого наявна в матеріалах даної адміністративної справи, про придбання останнім у продавця сідельного тягача марки DAF FTXF 105460; посвідчення про реєстрацію транспортного засобу сідельного тягача марки DAF FTXF 105460 відповідно до змісту якого видно, що реєстрація проводилася на підставі вказаних вище документів, виписаних на приватного підприємця ОСОБА_1, копія якого наявна в матеріалах справи.

Також як зазначено в п.2.5 Акту перевірки основним видом діяльності підприємця є надання послуг з внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом та організація перевезень вантажів. Доказами здійснення такої діяльності приватним підприємцем ОСОБА_1, з використанням автомобіля марки DAF FTXF 105460 придбаного у фірми Tschann Nutzfahrzeuge GmbH (Austria), є долучені до позовної заяви товарно-транспортні накладні (СМR).

Таким чином, колегія суддів погоджується з з висновком суду першої інстанції, що податковий орган, заперечуючи можливість формування податкового кредиту за рахунок податку на додану вартість сплаченого в ціні транспортних засобів, на власний розсуд тлумачив ст.325 ЦК України заявляючи, що фізичні особи-суб'єкти господарської діяльності, не можуть мати у приватній власності товарно-матеріальних цінностей або основних засобів, в тому числі транспортних засобів, а тому суми податку з ПДВ сплачені в ціні таких транспортних засобів не включаються до складу податкового кредиту.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно пп.7.4.1. п.7.4. ст.7 цього ж Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп.7.2.7. п.7.2 ст.7 зазначеного вище Закону, у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

З матеріалів справи видно, що позивачем придбано в квітні 2008 року - транспортний засобу (сідельний тягач) марки DAF FTXF 105460, згідно ВМД №650127 від 01 квітня 2008 року, копія якої наявна в матеріалах справи, вартістю 729 435,23 грн., сума ПДВ - 121 572,54 грн.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає правомірним включення позивачем до складу податкового кредиту суми сплаченого ПДВ при купівлі транспортного засобу (сідельного тягача) марки DAF FTXF 105460.

Також, з матеріалів справи видно, що згідно направлення від 28.07.2008 року №136 виданого ДПІ у Міжгірському районі старшим державним податковим ревізор - інспектором відділу оподаткування фізичних осіб Довгомеля С.Ю. проведена позапланова документальна перевірка фінансово - господарської діяльності ПП ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень місяць 2008 року на рахунок платника у банку.

За результатами перевірки податковим органом складено довідку №405/7-17/НОМЕР_1 від 06.08.2008 року, згідно якої вбачається, що на підставі поданої податкової декларації з ПДВ за травень 2008р. (вх. №8648 від 19.06.2008р.) ПП ОСОБА_1 до ДПІ у Міжгірському районі та розрахунком суми бюджетного відшкодування сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок, складає 131 740,00 грн. Згідно з даними декларації залишок від'ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду, складає 350 539,00 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду (рядок 17 податкової декларації попереднього податкового періоду) складає 155 472,00 грн.; від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ попереднього податкового періоду складає 131 740,00 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг), складає 131740,00 грн., що підтверджується копією згаданої декларації наявною в матеріалах справи.

Відповідно до висновку, який був складений при проведенні перевірки та зазначений в довідці №405/7-17/НОМЕР_1 від 06.08.2008 року вказано, що перевіркою встановлено підтвердження заявленої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку ПП ОСОБА_1 за травень місяць 2008 року в сумі 131 740,00 грн., та на підставі пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" перевіркою зменшено суму від'ємного значення, зарахованого до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - 440,00 грн., що підтверджується копією згаданої довідки наявною в матеріалах справи.

Пунктом 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства передбачено, що за результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово - господарської діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка.

Довідка - це службовий документ, який підтверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово - господарської діяльності суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про не встановлення фактів порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Саме така довідка була складена ДПІ в Міжгірському районі 6 серпня 2008 року за №405/7-17/НОМЕР_1 "Про результати виїзної позапланової перевірки ПП ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за травень 2008 року". Ця перевірка охоплювала в тому числі і період, коли позивач придбав сідловий тягач марки DAF FTXF 105460 вартістю 729 435,23 грн. в т. ч. ПДВ - 121 572,54 грн.

Перевірка у позивача здійснювалася на підставі тих самих документів, на підставі однієї і тієї ж законодавчої бази, що і перевірка 31 грудня 2010 року, але висновки викладені в Довідці і Акті, причому одним і тим же податковим ревізором - інспектором Довгомеля С.Ю. повністю протилежні, що в даному випадку є недопустимим.

Статтею 4.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" встановлено, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строків звернення до суду із даним позовом, колегія суддів погоджується, що з метою однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України Вищий адміністративний суд України у листі від 10.02.2011 року звертає увагу на те, що статтею 102 ПК України врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов'язань, які становлять 1095 днів, а отже, в даному випадку позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав у строки встановлені законодавством.

Згідно ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Закарпатської області ДПС залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року у справі №2а-0770/1012/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук