Справа № 826/11968/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 вересня 2015 року 11:17 № 826/11968/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Федорчука А.Б.,

судді Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - Санжара О.М.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування постанови (ВП №45326006),-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_4 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування постанови (ВП №45326006), мотивуючи позовні вимоги тим, що державним виконавцем в порушення вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято до виконання виконавчий документ і відкрито провадження після закінчення строку пред'явлення такого документа до виконання. Крім того, розмір виконавчого збору, визначений постановою від 04.11.2014 р. є також необґрунтованим, оскільки ОСОБА_4 як майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, однак визначаючи розмір виконавчого збору, державний виконавець виходив із суми заборгованості саме боржника за основним зобов'язанням (кредитним договором).

У позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправними дії начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 щодо не скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2014 р. по виконавчому провадженню №45326006 з примусового виконання постанови №31295460 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору від 11.02.2012 р.;

- визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 щодл винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2014 р. по виконавчому провадженню №45326006 з примусового виконання постанови про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору від 11.05.2012 №31295460 - протиправними.

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2014 по виконавчому провадженню №45326006 з примусового виконання постанови №31295460 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору від 11.05.2012.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що державним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог Закону, що регулюють виконавче провадження.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, суд дійшов висновків про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебувало виконавче провадження ВП №31295460 з виконання виконавчого напису №459, виданого 25.05.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про звернення стягнення на нерухоме майно: їдальня на 100 місць, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1369,4 кв.м., реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності громадянину України ОСОБА_4. За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставного майна, задовольнити вимоги ТОВ «Український промисловий банк» в сумі 134596531,95 грн.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 17.02.2012 р. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №31295460, та надано боржнику семиденний строк з моменту винесення (отримання) відповідної постанови на її добровільне виконання.

При цьому, боржником у вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_4 (позивач).

11.05.2012 р. відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 13459653,20 грн.

В подальшому, 03.11.2014 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України при примусовому виконанні виконавчого напису №459, виданого 25.05.2011 р. приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А., прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.05.2012 р. №31295460 виділено в окреме провадження.

04.11.2014 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_6 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №45326006 з примусового виконання постанови №31295460, виданої 11.05.2012 р. відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення з ОСОБА_4 13459653,20 грн. виконавчого збору.

14.04.2015 р. представник позивача звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із клопотанням про скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України №45326006 від 04.11.2014 р. в порядку ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження».

За результатами розгляду даного звернення позивачу листом №К-6947/2./12 від 14.05.2015 р. повідомлено, що відповідно до положень ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку, з огляду на що звернення позивача розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Незгода позивача з діями державних виконавців та постановою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №31295460 від 11.05.2012 р. зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначено ст. 82 Закону №606-XIV.

Так, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником у виконавчому провадженні №45326006 з примусового виконання постанови №31295460, виданої 11.05.2012 р. відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення з ОСОБА_4 13459653,20 грн. виконавчого збору є позивач, а відтак дії начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 щодо нескасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2014 р. (ВП №45326006) вбачаються судом правомірними, оскільки чинним законодавством передбачено оскарження боржником, яким в даному випадку є позивач, рішень державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Зі змісту статей 1, 2, 17, 18, 19, 25, 27 Закону №606-XIV вбачається, що примусове виконання рішень судів відбувається на підставі виконавчих документів, які є основою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій.

Так, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

При цьому, частиною 1 ст. 25 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Водночас, ч. 2 ст. 28 Закону №606-XIV визначено виключний перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, а саме: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до пп.3.7.1 п.3.7 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно (пп.3.7.2 п.3.7 розділу ІІІ Інструкції №512/5).

Як вбачається з матеріалів справи, у строк, встановлений для самостійного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження №31295460 з виконання виконавчого напису №459, виданого 25.05.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про «звернення стягнення на нерухоме майно: їдальня на 100 місць, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1369,4 кв.м., реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності громадянину України ОСОБА_4. За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставного майна, задовольнити вимоги ТОВ «Український промисловий банк» в сумі 134596531,95 грн.» не виконано, протилежного позивачем не доведено.

У зв'язку з наведеним, державним виконавцем 11.05.2012 р. винесена постанова про стягнення виконавчого збору у сумі 13459653,20 грн.

При цьому, сама постанова про стягнення виконавчого збору позивачем не оскаржувалась, що свідчить про його згоду з її вимогами.

Оскільки постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.05.2012 р. станом на момент вчинення оскаржуваних державним виконавцем дій щодо відкриття виконавчого провадження №45326006 була чинна та постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.11.2014 р. виокремлена в окреме провадження, а 04.11.2014 р. (наступного дня) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з її примусового виконання, суд приходить до висновку щодо відсутності протиправності дій державного виконавця та відсутності підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №45326006 від 04.11.2014 р. з примусового виконання постанови №31295460 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору від 11.05.2012 р.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, згідно п.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування правомірності вчинення оскаржуваних дій та прийняття постанови виконав повністю.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 69-72, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений 16.09.2015 р.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Федорчук А.Б.

Суддя Шулежко В.П.