Справа № 819/1834/13-а
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Справа № 876/11871/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.,

суддів: Сеника Р.П., Кухтея Р.В.

за участі секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: представника Лучківа В.Т.

відповідача по справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2013 року по справі за позовом Тернопільського обласного управління водних ресурсів до Державної фінансової інспекції у Тернопільській області про скасування пункту вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Тернопільське обласне управління водних ресурсів в липні 2013 року звернулося з позовом в суд до Державної фінансової інспекції у Тернопільській області та просило визнати незаконним п.2 вимоги Державної фінансової інспекції у Тернопільській області від 20 червня 2013 року №19-07-13-14/4417 «Про усунення порушень фінансової дисципліни» в частині зобов'язання Тернопільського обласного управління водних ресурсів перерахувати до державного бюджету України 69 663,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що видатки на заробітну плату працівників, які знаходяться в штаті установи, утримуються за рахунок коштів загального фонду і надають в межах норм робочого часу платні послуги, не можуть плануватись і проводитись за рахунок коштів спеціального фонду. Оскільки працівниками позивача, які надавали платні послуги, покладені на них державні функції виконано в повному обсязі, заробітна плата виплачувалась їм в повному обсязі за рахунок загального фонду Державного бюджету. За рахунок спеціального фонду Державного бюджету здійснювалось преміювання зазначених працівників за надання платних послуг на замовлення юридичних та фізичних осіб.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2013 року в справі №819/1834/13а адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2013 року в справі №819/1834/13та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт, посилається на неповне дослідження матеріалів та з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України у Тернопільській області на І квартал 2013 року проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Тернопільського обласного управління водних ресурсів за період з 01.07.2010 року по 01.01.2013 року, результати якої відображено в акті ревізії №07-20/90 від 28.05.2013 року.

Ревізією встановлено, що при наданні позивачем окремих платних послуг за рахунок коштів спеціального фонду, заробітна плата працівників, що були задіяні при виконанні зазначених послуг, нарахування на заробітну плату, та інші витрати в ревізійному періоді планувались і проводились за рахунок коштів загального фонду кошторису, що суперечить ст. 13, ч. 4 ст. 23 Бюджетного кодексу України, п.п. 19, 23, 49 Порядку складання, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМ України №228 від 28.02.2002 року, що призвело до затвердження необґрунтованих бюджетних асигнувань загального фонду кошторису на суму 69 663,00 гривні, чим Тернопільським обласним управлінням водних ресурсів нанесено державному бюджету матеріальної шкоди (збитків) на аналогічну суму.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-ХІІ), згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права пред'являти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово відшкодувати виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх не відшкодування.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня, 13 травня та 18 вересня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-332а14 відповідно).

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що унеможливлює залишення його в силі.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області задовольнити, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2013 року в справі №819/1834/13а - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач І.О. Яворський

Судді Р.П. Сеник

Р.В. Кухтей

Повний текст виготовлено 15.09.2015 року