Справа № 2а-1870/8697/11
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2012-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2012 р. Справа № 2a-1870/8697/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М.

за участю секретаря судового засідання - Шевченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом, який її представник підтримав в судовому засіданні, мотивуючи позовні вимоги тим, що в період з 29 липня по 11 серпня 2011 року Сумською міжрайонною державною податковою інспекцією було проведено документальну планову виїзну перевірку СПД ФО ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р. за результатами якої складено акт від 18.08.2011р. №218/1700/НОМЕР_1. Перевіркою встановлені порушення:

- ч.2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», «Інструкції про прибутковий податок з громадян», затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.93р. №12, внаслідок чого занижені податкові зобов'язання з податку з доходів від підприємницької діяльності на суму 284 350,00 грн. через завищення валових витрат;

- пп.9.12.2 п.9.12. ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб при виплаті доходів громадянам за період, що перевірявся, на суму 42 652,50 грн.;

- пп. «б» п.19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та ст.9 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів», а саме не подання у строки, встановлені законом, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податку за 2010 рік.

На підставі акту перевірки Сумською МДПІ були винесене податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2011 року № (№659/17//1106) про збільшення суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності, на суму 42 652,50 грн.

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням Сумської МДПІ від 02.09.2011р. № (№659/17//1106), вважає його безпідставними та таким, що винесене з порушенням норм чинного законодавства, просить скасувати з наступних підстав. В ході перевірки відповідач дійшов висновку про завищення валових витрат на суму 284 350,00 грн., а саме на суму послуг, отриманих за договорами, укладеними з фізичними особами - підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскільки, на думку перевіряючих, виконання робіт документально не підтверджено, а саме надані позивачем договори, акти виконаних робіт, платіжні доручення на оплату, не містять даних щодо обсягів наданих послуг, їх змісту, в них відсутня інформація про фактично понесені виконавцями витрати на проведення послуг, відсутні товарно-транспорті накладні, які є обов'язковим документом при здійсненні вантажних перевезень.

Однак, факт надання маркетингових послуг підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт, які складаються щомісячно. Замовник виплачував виконавцям винагороду у розмірі 15% від суми товарообороту за місяць по клієнтам згідно наданого розрахунку, який додається до акту виконаних робіт. На підставі складених та підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт СПД ФО ОСОБА_1 відповідно до умов укладених договорів було перераховано за надані послуги грошові кошти в сумі 284 350,00 грн., в тому числі ФОП ОСОБА_1 - 115 650,00 грн. та ФОП ОСОБА_2 - 168 700,00 грн. Оплата за надані послуги в розмірі 284 350,00 грн. була віднесена СПД ФО ОСОБА_1 на валові витрати.

При цьому відповідно до пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Крім того стаття 11 цього Закону не встановлює жодних вимог до форми, змісту чи виду документів, які були б належні для цілей податкового обліку, тобто були б необхідні для включення до складу валових витрат. Пунктом 5.10 ст.5 Закону заборонено установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в цьому Законі.

Отже, у законодавчих актах України, зокрема, в пп.5.3.9 ст.5 та ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не встановлено переліку конкретних документів, необхідних для віднесення витрат підприємства до складу валових витрат. Водночас правила ведення податкового обліку, встановлені ст. 11 згаданого Закону, не містять вказівок щодо того, що валові витрати з оплати транспортних послуг мають бути підтверджені тільки товарно-транспортними накладними.

Посилання Сумської МДШ в акті перевірки на Закон України «Про автомобільний транспорт» та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні на обґрунтування неправомірності віднесення витрат по оплаті наданих маркетингових послуг до валових витрат без наявності товарно-транспортних накладних є безпідставними з огляду те, що дані нормативні акти регулюють питання організації роботи автотранспорту як галузі господарства і містять вказівки саме для перевізників, тобто ці акти не регулюють питань податкового обліку, до яких відноситься визначення валових витрат. Отже, зазначені нормативні акти не містять вказівок на обов'язковість оформлення товарно-транспортної накладної як єдиного можливого способу підтвердження витрат.

Крім того, послуги, які надавалися фізичними особами - підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2, стосувалися продовольчих товарів, поставка/продаж яких є господарською діяльністю позивача. Між придбанням маркетингових послуг та отриманням економічної вигоди від цього придбання існує причинний зв'язок. Придбані послуги безпосередньо впливали на результати діяльності позивача з продажу товарів та були направлені на отримання доходу. Підтвердженням того, що на період надання послуг обсяги товарообороту та дохід позивача від продажу такого товару зростали, є аналіз оборотів та надходження коштів від контрагентів за період з 2006 року по 2010 рік.

Відповідач проти позову заперечив, пояснивши в судовому засіданні, що види діяльності зазначені в актах на виконані роботи не відповідають видам діяльності зазначеним в свідоцтвах платника єдиного податку надавачів послуг (маркетингові послуги, дослідження кон'юнктури ринку та виявлення суспільної думки), а саме мерчандайзинг товарів не проводився, асортимент товару за період з 01.01.10 по 31.12.10 не змінився, нових покупців за цей період не залучено. Основним покупцем ФОП ОСОБА_3 залишився КОРП «Дрібнооптовий», обсяг реалізації товару за 2010 рік становить 91.4% від загального товарообороту. Згідно п.4.2 вищезазаначених договорів в актах на виконані роботи не зазначені результати маркетингових досліджень.

Метою дослідження не визначено предмет збуту товарів, профіль яких покупців буде враховано. У висновку не відображена функція маркетингу така як збут товарів, яка передбачає організацію продажу нових товарів, матеріально - технічного постачання, управління якістю і конкурентноздатністю продукції.

Вищезазначене свідчить про відсутність проведення маркетингового дослідження перспективних напрямків у торгівлі виходячи з профілю роботи. Виконавцями не надані первинні документи, які фіксують факти надання послуг із зазначенням змісту, обсягу та одиниці виміру. Надані платником податків договори, акти виконаних робіт за цими договорами, будучи первинними документами та підставою формування валових витрат не містять даних щодо обсягів наданих послуг, змісту наданих послуг, в них відсутня інформація про фактично понесені витрати на проведення інформаційно-маркетингових послуг.

Умовою достовірності доказів щодо придбання послуг, вартість яких враховано позивачем у податковому обліку, зв'язку цих послуг з власною господарською діяльністю позивача є насамперед конкретизація змісту, обсягу, результату цих послуг. Натомість договори, акти виконаних робіт, надані позивачем для перевірки мають узагальнюючий характер, не конкретний| за змістом, містять формулювання, що повторюються в кожному акті виконаних робіт. Позивач також не надав на перевірку доказів, які б підтверджували сплату послуг та використання їх результатів.

Що стосується товарно-транспортних накладних, то вони являються основними документами на перевезення товару. Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, товарно-транспортна накладна - єдиний для учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період з 29 липня по 11 серпня 2011 року Сумською міжрайонною державною податковою інспекцією було проведено документальну планову виїзну перевірку СПД ФО ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р. за результатами якої складено акт від 18.08.2011р. №218/1700/НОМЕР_1 ( а.с.13-40) та винесене податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2011 року № (№659/17//1106) про збільшення суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності, на суму 42 652,50 грн.( а.с. 45).

Зі змісту акта перевірки вбачається, що позивачем допущені порушення ч.2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», «Інструкції про прибутковий податок з громадян», затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.93р. №12, внаслідок чого занижені податкові зобов'язання з податку з доходів від підприємницької діяльності через завищення валових витрат на суму 284350,0 грн.

Проте, з такими висновками податкового органу суд не може погодитись, з огляду на таке.

Так, на думку відповідача, субєктом господарювання ОСОБА_1 неправомірно віднесено до складу валових витрат оплату за маркетингові послуги , отриманих згідно договорів з фізичними особами - підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Зокрема, виконання робіт документально не підтверджено, договори, акти виконаних робіт, платіжні доручення на оплату, не містять даних щодо обсягів наданих послуг, їх змісту, в них відсутня інформація про фактично понесені виконавцями витрати на проведення послуг, відсутні товарно-транспорті накладні, які є обов'язковим документом при здійсненні вантажних перевезень.

Однак, в ході судового розгляду справи встановлено, що в період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р. субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність за видом - оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та перебувала на загальній системі оподаткування відповідно до положень Закону України від 22.05.2003р. №889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб».

Договори про надання маркетингових послуг були укладені позивачкою, як замовником, з фізичними особами -підприємцями платниками єдиного податку ОСОБА_1 04.01.2010р. та з ОСОБА_2 відповідно 10.05.2010р. ( а.с.46-47, 48-49).

Відповідно до умов укладених договорів виконавці зобов'язані:

- розповсюджувати в регіоні інформацію про замовника;

- забезпечувати мерчандайзинг товарів;

- вивчати споживчий попит на товари, перспективи його зросту;

- вивчати характеристики аналогічних продовольчих товарів, які пропонуються на ринку:

- вивчати і систематизувати дані про ціни на аналогічні товари;

- використовувати власну та збирати іншу комерційну інформацію про діючих та потенційних конкурентів;

- проводити комерційні переговори з покупцями в інтересах замовника, оперативно реагувати на інформацію, що надходить від покупців щодо поставки товарів в необхідні терміни;

- самостійно здійснювати навантаження, доставку та розвантаження товарів від постачальника по покупця.

Виконавець здійснює отримання товарів у постачальника та доставку до покупця власним транспортом або за власні кошти. Виконавець самостійно несе господарські витрати, пов'язані з використанням та обслуговуванням власних та орендованих засобів виробництва.

Надання послуг підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт, які складаються щомісячно. Замовник виплачує виконавцям винагороду у розмірі 15% від суми товарообороту за місяць по клієнтам згідно наданого розрахунку, який додається до акту виконаних робіт.

На підставі складених та підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт позивачкою було перераховано за надані послуги грошові кошти в сумі 284 350,00 грн., в тому числі ФОП ОСОБА_1 - 115 650,00 грн. та ФОП ОСОБА_2 - 168 700,00 грн.( а.с. 50-62). Наявність платіжних доручень про перерахування коштів не заперечується відповідачем та було досліджено в ході перевірки.

Відповідно до ст.13 Декрету KM України від 26.12.1992р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Порядок віднесення витрат платника податку до складу валових витрат визначений ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з врахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Крім того, стаття 11 цього ж Закону не встановлює жодних вимог до форми, змісту чи виду документів, які були б належні для цілей податкового обліку, тобто були б необхідні для включення до складу валових витрат. Пунктом 5.10 ст.5 вказаного Закону заборонено установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в цьому Законі.

Отже, у законодавчих актах України, зокрема, в пп.5.3.9 ст.5 та ст.П Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не встановлено переліку конкретних документів, необхідних для віднесення витрат підприємства до складу валових витрат. Водночас правила ведення податкового обліку, встановлені ст. 11 згаданого Закону, не містять вказівок щодо того, що валові витрати з оплати транспортних послуг мають бути підтверджені тільки товарно-транспортними накладними.

Суд вважає безпідставним посилання Сумської МДШ в акті перевірки на Закон України «Про автомобільний транспорт» та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні на обґрунтування неправомірності віднесення витрат по оплаті наданих послуг до валових витрат без наявності товарно-транспортних накладних, оскільки ці нормативні акти регулюють питання організації роботи автотранспорту як галузі господарства і містять вказівки саме для перевізників, тобто ці акти не регулюють питань податкового обліку, до яких відноситься визначення валових витрат. Отже, зазначені нормативні акти не містять вказівок на обов'язковість оформлення товарно-транспортної накладної як єдино можливого способу підтвердження витрат.

Таким чином, наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням чи порушенням лише правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

Відповідно до п.2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади.

Проте, наказ Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.95р. №488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», яким передбачено обов'язкове застосування для всіх суб'єктів господарської діяльності товарно-транспортних накладних форми №1-ТН, яка, на думку відповідача, є єдиним документом, що підтверджує правомірність віднесення до складу валових витрат по оплаті транспортних послуг, в порушення вимог Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» не зареєстрований в Міністерстві юстиції України.

Як передбачено п.4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою KM України від 28.12.1992р. №731, державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що... б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Зазначене свідчить про необов'язковість виконання вимог наказу Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.95р. №488/346 підприємствами, що не входять в сферу управління органу, який видав цей нормативно-правовий акт.

Крім того, згідно з Висновком Міністерства юстиції України від 15.05.2006р. №10/68 рішення про державну реєстрацію наказу Міністерства статистики України та Міністерства транспорту України від 07.08.1996р. №228/253 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи» скасовано та 31 травня 2006 року зазначений наказ виключено з Державного реєстру нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади.

Таким чином, за відсутності форми та порядку оформлення товарно-транспортних накладних, їх обов'язковості, контролюючий орган не має підстав вимагати їх наявності для правомірності віднесення витрат до валових витрат.

Також Методичними рекомендаціями, затвердженими наказом Державного комітету України з питань науки, інновацій та інформатизації від 13.09.2010р. №18, маркетингові дослідження визначені як систематизований процес визначення, збирання, накопичування, оброблення та аналізу інформації щодо поточного стану та прогнозу ринку товарів і послуг, попиту та пропозиції, поведінки споживачів, ринкової кон'юнктури, динаміки цін з метою кращого просування товарів на ринок, збільшення їх збуту, продажів.

Виходячи з визначення терміна «маркетинг», наведеного в Інструкції щодо заповнення форми державного статистичного спостереження №1-інновація «Обстеження технологічних інновацій промислового підприємства», затвердженій наказом Держкомстату України від 28.11.2005р. №382, можна зробити висновок, що маркетинг проводиться з метою вдосконалення збуту продукції на ринку. Пунктом 19 ПБО-16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99р. №318, встановлено, що витрати на збут включають і, зокрема, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг).

Послуги, передбачені договорами про надання маркетингових послуг, які були укладені між позивачкою та фізичними особами -підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2, пов'язані з продажем товарів та стосуються продовольчих товарів, постачання яких є господарською діяльністю позивачки, що дає підстави віднести їх вартість до складу валових витрат.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

При цьому ні Закон про прибуток, ні правила ведення податкового обліку, до яких належать Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88, не передбачають вичерпного переліку документів, що підтверджують зв'язок понесених витрат платника податку з господарською діяльністю, а лише вказують на необхідність мати первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Для здійснення своєї господарської діяльності суб'єкти підприємницької діяльності укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Укладення договору, який передбачає придбання послуг, вже є ознакою господарської діяльності. Зміст договору про надання послуг та їх особливість у цілому полягають в тому, що вони споживаються у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності (ст. 901 ЦК України). Тобто результат послуг не має матеріального виразу та проявляється лише шляхом впливу на результати господарської діяльності замовника послуг.

Оскільки в даному випадку витрати на маркетингові послуги підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку, а саме договорами про надання послуг, розрахунками розміру винагороди від суми товарообороту за місяць, актами приймання-передачі виконаних робіт, платіжними дорученнями про перерахування коштів за надані послуги, які були також досліджені фахівцями Сумської МДПІ в ході перевірки, позивач правомірно відніс їх до складу валових витрат. Відповідно податкове повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобов'язання позивачці з податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності, на суму 42 652,50 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Сумської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області від 02 вересня 2011 року № (№659/17//1106) про збільшення субєкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності, на суму 42 652,50 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складений 07 березня 2012 року.

Суддя (підпис) Л.М. Опімах

З оригіналом згідно

Суддя Л.М.Опімах