Справа № 826/10139/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 вересня 2015 року № 826/10139/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс плюс"
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення від 30.04.2015 р. № 11126/10/26-58-22-07-09, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Плюс" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 30.04.2015 р. № 11126/10/26-58-22-07-09.

2. Зобов'язати Відповідача внести в АІС "Податковий блок" інформацію про досягнення податкового компромісу та про погашення податкового зобов'язання по податковому повідомленню-рішенню від 17 листопада 2014 року № та від 17 листопада 2014 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.04.2015 р. № 11126/10/26-58-22-07-09 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки ухвалене на підставі висновків, які не відповідають вимогам податкового законодавства та фактичним обставинам, тому позивач звернувся до суду з позовом про захист порушеного права.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, суду надав письмові заперечення проти позову, просив у задоволенні позову відмовити.

Сторони у судовому засіданні 20.07.2015 р. заявили клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження, з огляду на що та відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Плюс" маючи намір застосувати податковий компроміс, 16.04.2015 р. за допомогою засобів поштового зв'язку подало до контролюючого органу заяву від 16.04.2015 р. про намір досягнення податкового компромісу в порядку п. 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ Податкового кодексу України на неузгоджену суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначену у податковому повідомленні-рішенні від 17.11.2014 р. № 000662208 та з податку на прибуток по податковому повідомленню-рішенню від 17.11.2014 р. № .

Також, на виконання вимог пункту 8 підрозділу 9-2 Податкового кодексу України, платіжними дорученнями від 24.04.2015 р. № 138 на суму 11 050,80 (5 % від суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість) та від 24.04.2015 р. № 139 на суму 19 126,60 (5 % від суми податкового зобов'язання з податку на прибуток), вказані суми позивачем були в повному обсязі перераховані до Державного бюджету України.

18.05.2015 р. ТОВ "Сервіс Плюс" отримало рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.04.2015 р. № 11126/10/26-58-22-07-09, яким позивачу відмовлено у розгляді заяви про застосування податкового компромісу від 16.04.2015 р. у зв'язку із закінченням строку дії закону про застосування податкового компромісу, останній день якого припадає на 16.04.2015 р.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Починаючи з 01 січня 2011 року спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 02.12.2010р. №2755-VI з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" від 25 грудня 2014 року N 63-VIII, розділ ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено підрозділом 9-2 "Підрозділ 9-2. Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу".

За приписами пункту 1 підрозділу 9-2 "Перехідні положення" Податкового кодексу України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 7 підрозділу 9-2 "Перехідні положення" Податкового кодексу України, процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Відповідно до приписів пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно п. 12 підрозділу 9-2 "Перехідні положення" Податкового кодексу України платники податків з метою застосування податкового компромісу мають право подати уточнюючі розрахунки або заяви відповідно до положень цього підрозділу протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності цим підрозділом.

Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" від 25.12.2014 р. набрав чинності 17.01.2015 р.

Таким чином, вказаними правовими нормами передбачено право платника податків звернутися до фіскального органу із заявою про застосування податкового компромісу до 16.04.2015 р. включно.

Враховуючи, що спеціальних строків (порядку в частині строків) звернення до фіскального органу із заявою про застосування податкового компромісу норми Податкового кодексу України не містять, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону щодо визначення кінцевого терміну подання заяви про застосування податкового компромісу та застосувати положення Наказу Міністерства зборів і доходів від 25.12.2013 р. № 484 «Про затвердження порядку оформлення і подання скарг платників податків та їх розгляду органами доходів і зборів» (надалі - Порядок № 484), яким визначено строки подання скарг платниками податків.

Згідно п. 5.2 вказаного Порядку днем подання платником податків скарги є:

при безпосередньому поданні скарги - день фактичного отримання скарги органом доходів і зборів;

при надсиланні скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від платника податків поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

У разі відсутності повідомлення про вручення або відбитка календарного штемпеля відділення поштового зв'язку на поштовому відправленні (конверті, бандеролі), що унеможливлює з'ясування дати отримання відділенням поштового зв'язку скарги, днем подання скарги вважається день надходження скарги до органу доходів і зборів (п. 5.3 цього ж Порядку).

Як вже зазначалось, із заявою про застосування податкового компромісу позивач звернувся до податкового органу 16.04.2015 р. за допомогою засобів поштового зв'язку, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист від 16.04.2015 р. та копією фіскального чеку від 16.04.2015 р., що знаходяться в матеріалах справи.

Отже, в силу приписів п. 5.2 Порядку, позивач подав заяву в межах, передбачених законодавством строків, а саме: 16.04.2015 р.

Таким чином, твердження відповідача щодо закінчення строку на подання заяви позивача про застосування податкового компромісу від 16.04.2015 р., та, як наслідок, залишення заяви без розгляду відповідачем спростовуються вищезазначеними нормами законодавства та наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Оскільки адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити чи порушено права особи в зв'язку з прийняттям рішення чи діями суб'єктом владних повноважень.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Таким чином, підставами для визнання рішення протиправним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання рішення протиправним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного рішення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 30.04.2015 р. № 11126/10/26-58-22-07-09, яким заяву ТОВ «Сервіс Плюс» про застосування податкового компромісу залишено без розгляду у зв'язку із закінченням строку дії закону по застосуванню податкового компромісу, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Задовольняючи позовні вимоги, з метою повного та всебічного захисту прав особи, суд може самостійно встановити спосіб відновлення порушеного права.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві повторно розглянути заяву ТОВ «Сервіс Плюс» про застосування податкового компромісу від 16.04.2015 р.

Разом з тим, в задоволенні позовної вимоги позивача про зобов'язання відповідача внести в АІС "Податковий блок" інформацію про досягнення податкового компромісу та про погашення податкового зобов'язання по податковим повідомленням - рішенням від 17.11.2014 р. № та від 17.11.2014 р. № слід відмовити, з огляду на наступне.

В даній справі предметом спору є правомірність прийняття рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про залишення без розгляду заяви позивача про застосування податкового компромісу.

Оскільки заява позивача про намір застосування податкового компромісу не була розглянута відповідачем, у суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача внести в АІС "Податковий блок" інформацію про досягнення податкового компромісу та про погашення податкового зобов'язання по податковим повідомленням-рішенням від 17.11.2014 р. № та від 17.11.2014 р. № , оскільки вказана вимога є передчасною.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не обов'язком.

За таких обставин, з урахуванням фактичних обставин справи, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача від 20.07.2015 р. про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст. 11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Крім того, відповідно до ст. 94 КАС України, судовий збір підлягає частковому відшкодуванню позивачу пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись положеннями ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254, 267 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Плюс» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 30.04.2015 р. № 11126/10/26-58-22-07-09.

3. Зобов'язати ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві розглянути заяву ТОВ «Сервіс Плюс» про застосування податкового компромісу від 16.04.2015 р.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати в розмірі 36,54 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Плюс" за рахунок асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук