Справа № 823/1767/15
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року справа № 823/1767/15

м. Черкаси

16 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі Дудці Г.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 за договором,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, третя особа ОСОБА_3, про визнання протиправними дій, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання протиправним та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_2, в якому просить:

- визнати протиправними дії реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.02.2014, індексний номер 18001801, виданого ОСОБА_3, на житловий будинок за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Петровського, буд. 219/1;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.02.2014, індексний номер 18001801, видане ОСОБА_3, на житловий будинок за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Петровського, буд. 219/1;

- визнати протиправним та скасувати запис державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.02.2014, індексний номер 18001801.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 19.04.2011 року, виданого державним нотаріусом другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 2- 1409, є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Черкаси по вул. Петровського № 219. Домоволодіння складається з жилого будинку з прибудовами під літ. А-1, а, а1, а2, загальною площею 69,0 кв.м., жилою площею 41,0 кв.м., погріб В, погріб З, гараж, огл. яма Б, вбиральня Д, сарай Е, сарай б1, замощення І, огорожа 1-3, 7, зливні ями 5, 6, розташованого на земельній ділянці 948 кв.м.

Іншим співвласником 1/2 частини даного домоволодіння є ОСОБА_3, який після прийняття спадщини на території цього домоволодіння здійснив самочинне будівництво житлового будинку «літ. Г-І», житлових прибудов «літ. Г1-І», «літ. Г2-І», сараю «літ. Ж» та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.02.2012 року по справі № 2-3169/11 за ним визнано право власності на вказані самочинно збудовані будівлі.

Згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації, затвердженого Інспекцією ДАБК в Черкаській області 29.12.2012 року за № ЧК 3 ці ж обєкти здані в експлуатацію.

Як стверджує позивач, на початку липня 2015 року вирішила подарувати дітям свою частину домоволодіння за адресою: м. Черкаси, вул. Петровського, 219. Однак нотаріус розглянувши документи та подивившись інформацію, яка наявна в реєстрі прав власності, повідомив, що вказані дії він не може здійснити, оскільки частина обєктів, які були зареєстровані на праві спільної часткової власності за ОСОБА_5 та мною на даний час також зареєстровані на праві особистої власності за ОСОБА_5 У звязку з цим правовстановлюючий документ позивача не відповідає фактично наявним зареєстрованим правам власності. При цьому свідоцтво про власності та державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на спільні обєкти здійснювала реєстраційна служба Черкаського міського управління юстиції Черкаської області.

Позивач зазначає, що такі обставини обумовлені тим, що 12.07.2013 року наказом департаменту містобудування Черкаської міської ради № 770-а надано житловому будинку з прибудовами (літ. Г-І, Г1-І, Г2-І), сараю (літ. Ж), гаражу (літ. Б), погребу (літ. В, З), що розташовані на земельній ділянці площею 0,0588 га, окремий порядковий вуличний знак №219/1 по вул. Петровського. Наказом № 770/1-а від 07.11.2013 департаменту містобудування Черкаської міської ради цей наказ доповнено словосполученням «сараю (літ. б1)». Наказом № 910-а від 07.02.2014 року департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради знову внесено зміни до попереднього наказу, а саме пункт 1 доповнено словами «огорожі № 1, 3, 7 та зливній ямі № 5».

На підставі цих документів 19.02.2014 року відповідачем ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 18001801, серії САЕ №490770, відповідно до якого останньому належить на праві приватної власності домоволодіння за адресою: м. Черкаси, вул. Петровського, 219/1, де окрім його будівель на праві приватної власності також належать будівлі, що перебували в спільній власності з позивачем. При цьому ці будівлі рахуються на праві власності як за домоволодінням № 219 так і № 219/1 по вул. Петровського в м. Черкаси.

Як зазначає позивач, працівник відповідача пояснив, що дійсно помилково було зареєстроване право приватної власності за ОСОБА_5 на будівлі без їх виключення з спільної сумісної власності, однак самостійно в даний час жодних виправлень у реєстрі здійснити не може, а тому рекомендував звернутися до суду щодо оскарження відповідних дій та визнання свідоцтва недійним.

За вказаних обставин позивач вважає, що її позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи провести без її участі.

Відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача та при вирішенні спору по суті поклався на розсуд суду.

Третя особа - ОСОБА_3 подав до суду заяву про визнання позову та просив провести розгляд справи без його участі.

Враховуючи ту обставину, що клопотання про розгляд справи без участі заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснювався відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Досліджуючи матеріали справи, суд встановив, що про порушення своїх прав щодо вчинених реєстраційних дій позивач дізналась у липні 2015 року після зясування обставин неможливості відчуження належного їй нерухомого майна, отже встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав не пропустила.

Судом встановлено, що позивачем та третьою особою успадковано по 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Черкаси по вул. Петровського № 219. Домоволодіння складається з жилого будинку з прибудовами під літ. А-1, а, а1, а2, загальною площею 69,0 кв.м., жилою площею 41,0 кв.м., погріб В, погріб З, гараж, огл. яма Б, вбиральня Д, сарай Е, сарай б1, замощення І, огорожа 1-3, 7, зливні ями 5, 6, розташованого на земельній ділянці 948 кв.м., що підтверджується відомостями, які містяться свідоцтві про право власності на спадщину за законом від 19.04.2011 року, виданого державним нотаріусом другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1409. Державна реєстрація права власності на вказане майно проведена 26.04.2011р. комунальним підприємством «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», про що в державний реєстр прав власності на нерухоме майно внесено запис за реєстраційним номером 32728805, що підтверджується відомостями, які містяться у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №29777509 від 26.04.2011р.

Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_3 здійснив самочинне будівництво житлового будинку «літ. Г-1», житлових прибудов «літ. Г1-1», «літ. Г2-1», сараю «літ. Ж» та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.02.2012 року по справі № 2-3169/11 за ним визнано право власності на вказані самочинно збудовані будівлі.

Як вбачається з декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК в Черкаській області 29.12.2012 року за № ЧК 3 наведені обєкти прийняті в експлуатацію.

В подальшому 12.07.2013 року наказом департаменту містобудування Черкаської міської ради № 770-а надано житловому будинку з прибудовами (літ. Г-1, Г1-І, Г2-1), сараю (літ. Ж), гаражу (літ. Б), погребу (літ. В, З), що розташовані на земельній ділянці площею 0,0588 га, окремий порядковий вуличний знак №219/1 по вул. Петровського. Наказом №770/1-а від 07.11.2013 департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради цей наказ доповнено словосполученням «сараю (літ. б1)». Наказом № 910-а від 07.02.2014 року департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради знову внесено зміни до попереднього наказу, а саме пункт 1 доповнено словами «огорожі № 1, 3, 7 та зливній ямі № 5».

На підставі звернення ОСОБА_3 державним реєстратором реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області ОСОБА_6 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з прибудовами (літ. Г-І, Г1-І, Г2-І), сарай (літ. Ж), гараж (літ. Б), погріб (літ. В, З), сарай (літ. б1), огорожу (літ. 1,3,7), зливну яму (літ. 5), із зазначенням цілої частки, що належить останньому.

На підставі внесеного запису державним реєстратором ОСОБА_6 видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.02.2014, індексний номер 18001801.

Суд вважає такі дії державного реєстратора неправомірними з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 цього Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Частинами 1, 4 ст. 15 Закону передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається зокрема фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна; у разі виділення окремого об'єкта нерухомого майна зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об'єктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Проаналізувавши наведені положення законів, суд прийшов до висновку, що державний реєстратор повинен перевірити відсутність суперечностей між заявленими ОСОБА_5 та вже зареєстрованими за позивачем правами на нерухоме майно. Натомість, державний реєстратор провів державну реєстрацію за ОСОБА_5 цілої частини права власності на обєкти, які належали позивачу та ОСОБА_5 в рівних долях, а саме: гараж (літ. Б), погріб (літ. В, З), сарай (літ. б1), огорожу (літ. 1,3,7), зливну яму (літ. 5).

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право власності від 19.02.2014, індексний номер 18001801, є протиправними, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування записів у державному речових прав на нерухоме майно, суд зазначає таке.

В силу положень частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, справа в адміністративному суді може бути порушена за наявності між сторонами публічно-правового спору, оскільки в розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з положень статті 2 та пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

З урахуванням зазначеного суд зазначає, що свідоцтво про право власності є правовстановлюючим документом, який засвідчує дійсність зазначених у ньому прав, однак вказане свідоцтво не є рішенням субєкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Суд також зазначає, що виключно до повноважень відповідача належить вирішення питань щодо внесення чи виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому визнання протиправним та скасування судом запису у вказаному реєстрі суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В той же час, згідно частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Дослідивши докази та обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що визнання неправомірними дій відповідача щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно в повній мірі не відновлює порушені права позивача у сфері публічно-правових відносин, а тому для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та зобовязати відповідача виключити запис державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.02.2014, індексний номер 18001801.

Суд акцентує увагу, що в силу положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним положенням статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач не довів правомірності своїх дій, які оскаржені позивачем.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.02.2014, індексний номер 18001801, ОСОБА_3, на житловий будинок за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Петровського, буд. 219/1.

Зобовязати реєстраційну службу Черкаського міського управління юстиції Черкаської області виключити запис державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.02.2014, індексний номер 18001801.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_2 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 31.08.2015.