Справа № 826/12406/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 вересня 2015 року № 826/12406/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Нагорянського С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особи:Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації Головне управління Національної гвардії України, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві
проскасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Головне управління Національної гвардії України, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій просить:

- визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації протиправною;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації видати «Посвідчення інваліда війни» ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 14 липня 2015 року.

У судовому засіданні 14 липня 2015 року позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з огляду на обставини, викладені в адміністративному позові.

Представник третьої особи - Головного управління Національної гвардії України у судовому засіданні 14 липня 2015 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, заперечень проти позову не надав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Представник третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у судове засідання також не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного та з огляду неявку відповідача та третьої особи, у судовому засіданні 14 липня 2015 року суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою для надання статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення.

Згідно листа Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 квітня 2015 року № 260-2532/33, позивачу було відмовлено у встановленні статусу інваліда війни, у зв'язку з відсутністю законних підстав.

Вищевказане рішення мотивовано тим, що в наданій до заяви довідці з Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 17 квітня 2015 року № 338 зазначено, що позивач перебував у службовому відрядженні у місті Приштина (Югославія) для перевезення літаком керівного складу МВС України 26 травня 2000 року, що не відповідає періодам, зазначеним в Переліку держав, яким надавалась допомога за участю військовослужбовців і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, інших формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63.

Вважаючи протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації щодо невидачі посвідчення інваліда війни, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правовий статус ветеранів війни визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII.

Згідно ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

При цьому, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 7 вищевказаного Закону, до інвалідів війни належать також інваліди з числа: учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (яка діяла на момент видачі позивачу посвідчення ветерана війни), бойові дії на території Югославії велися у період 15 липня 1992 року.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2007 року №1296 «Про доповнення переліку держав і періодів бойових дій на їх території» у переліку держав і періодів бойових дій на їх території затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено позицією: «Югославія 15 липня 1992 року» словами і цифрами «-16 червня 1999 року».

Пунктом 2 вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України №1296 визначено, що прийняті до набрання чинності цією постановою рішення про надання статусу учасника бойових дій громадянам, які брали участь у подіях на території колишньої Югославії, перегляду не підлягають.

Тобто, із системного аналізу зазначених правових норм слідує, що інвалідами війни є зокрема інваліди з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, каліцтва або захворювання, пов'язане з перебуванням у цій державі. До 08 листопада 2007 року законодавством було визначено, що бойові дії на території Югославії велися у період 15 липня 1992 року. Проте, 08 листопада 2007 року Постанова Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року була доповнена тим, що на території Югославії проводилися бойові дії у період з 15 липня 1992 року по 16 червня 1999 року. Однак, статус ветерана війни, який був наданий особам до внесення зазначених доповнень - перегляду не підлягають.

Таким чином, для присвоєння статусу інваліда війни особа (у даному випадку - учасник бойових дій на території іншої країни) має довести причино-наслідковий зв'язок отриманого захворювання, каліцтва з перебуванням у іншій державі, де на цей час велися бойові дії.

Судом встановлено, що згідно наказу начальника Головного управління - командувача внутрішніми військами Поважнюка В. від 30 травня 2000 року № 101, ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні у місті Приштина (Югославія) для перевезення літаком керівного складу МВС України 26 травня 2000 року, що підтверджується посвідченням про відрядження.

На підставі протоколу засідання комісії з питань визначення учасниками бойових дій офіцерів, прапорщиків та службовців ГУ МВС України від 29 червня 2000 року №330, начальником Головного управління - командувачем внутрішніми військами МВС України прийнято наказ від 15 червня 2000 року № 11, було визнано учасником бойових дій, як особи, яка перебувала за службовою необхідністю у короткостроковому відрядженні у колишній Югославії, як входить у перелік держав, де ведуться бойові дії.

21 червня 2000 року Головним управлінням внутрішніх військ МВС України ОСОБА_1 видано посвідчення ветерана війни - учасника бойових дій.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертною комісією від 23 березня 2015 року, позивачу була встановлена 2 група інвалідності (довічно) внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби.

Тобто, фактично захворювання позивача було отримано внаслідок перебування у країнах, де велися бойові дії.

Виходячи з того, що статус позивача, як учасника бойових дій на території іншої країни підтверджений посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 та встановлений причинно-наслідковий зв'язок отриманих захворювань позивача з його перебуванням на території іншої країни де велися бойові дії, суд дійшов висновку, що позивач має право на надання статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення.

Стосовно мотивів Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, які стали підставою для відмови у видачі відповідного посвідчення, стосовно того, що бойові дії на території Югославії проводилися у період з 15 липня 1992 року по 16 червня 1999 року, а позивач перебував на території Югославії після закінчення бойових дій, оскільки доповнення до постанови Кабінету Міністрів України №63 були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2007 року №1296, а посвідчення про учасника бойових дій було видане 21 червня 2000 року та перегляду не підлягає, суд до уваги не приймає, оскільки на час видачі позивачу посвідчення, період бойових дій на території Югославії обмежувався лише 15 липня 1992 року.

Враховуючи вищенаведене та встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у видачі ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни та обґрунтованість адміністративного позову позивача.

Водночас, частиною 2 ст. 11 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на те, що рішенням відповідача позивачу було відмовлено у наданні статусу інваліда війни, а також з метою повного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі шляхом визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації щодо не надання ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, та зобов'язання відповідача надати ОСОБА_1 статус інваліда війни із видачею відповідного посвідчення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації щодо не надання ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

3. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації надати ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати ОСОБА_1 «Посвідчення інваліда війни».

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (03048, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський