Справа № 2а-6628/09/0670
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-6628/09/0670 Головуючий у 1-й інстанції: Іваненко Т.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В., Петрика І.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Житомирі на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в м. Житомирі про зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И ЛА :

Позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом з вимогами до відповідача про вилучення інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, скасування ідентифікаційних номерів, здійснення в подальшому обліку позивачів як платників податків та інших обов'язкових платежів за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера, внесення в паспорт відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера та знищення облікової картки.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2009 року адміністративний позов задоволено частково, вирішено зобовязати Державну податкову інспекцію в м. Житомирі виключити з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків і обовязкових платежів індивідуальні ідентифікаційні номери, надані позивачам та здійснювати їх облік як платників податків та інших обовязкових платежів відповідно до раніше встановлених форм обліку платників податків та інших обовязкових платежів та виключити з інформаційного фонду бази даних ДПІ у м. Житомирі дані про ідентифікаційні номери позивачів. В задоволенні решти позовних вимог вирішено відмовити за безпідставністю.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить оскаржувану постанову скасувати.

В засідання учасники процесу не зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги колегія суддів визнала можливим розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обовязкових платежів" (далі Закон), позивачі зареєстровані як платники податків та інших обов'язкових платежів, мають ідентифікаційні номери.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі є віруючими Української Православної Церкви. У звязку із своїми релігійними переконаннями вони висловили бажання відмовитись від ідентифікаційних номерів, тому звернулись із заявами довільної форми до відповідача. У вказаних заявах останні просили скасувати ідентифікаційні номери, виключити ідентифікаційні номери та всю інформацію з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, здійснювати їх облік як платників податків та інших обовязкових платежів за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера, поставити відповідну відмітку в паспорті. При цьому з копій зазначених заяв, що містяться в матеріалах справи (а.с.10, 11, 12, 16), вбачається, що позивачі в поданих заявах зазначають, що вони відмовляються від заповнення бланків заяв форми № В2, встановлених для такого виду звернень в додатку 2 до наказу Державної податкової адміністрації України і Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року №602/1226 № 602/1226 «Про затвердження Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обовязкових платежів», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.10.2004р. за №1345/9944 (далі - Порядок), оскільки, на їх думку, зазначений Порядок суперечить Конституції України та Законам України.

Зазначені заяви були залишені відповідачем без задоволення у звязку з тим, що були подані без дотримання процедури, визначеної Порядком.

Позивачі не погодились з такою відмовою та звернулися до суду, посилаючись на те, що визначена названим вище Порядком процедура суперечить чинному законодавству.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи дійшов висновку, що вимога позивачів про скасування (виключення з реєстру) присвоєних їм ідентифікаційних номерів, які містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, а також вимога про виключення даних про ідентифікаційні номери з інформаційного фонду бази даних ДПІ в м. Житомирі, підлягають задоволенню, оскільки право позивачів на збереження раніше встановлених форм обліку платників податків та інших обовязкових платежів з релігійних переконань гарантоване статтею 1 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обовязкових платежів".

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб платників податків та інших обовязкових платежів»встановлено, що для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Процедура внесення відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера до паспорта фізичної особи, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це орган державної податкової служби визначена «Порядком унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів», затвердженим Наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року N 602/1226.

Згідно з п. 1.5 зазначеного Порядку особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від ідентифікаційного номера, у разі наявності в неї ідентифікаційного номера повідомляє у формі заяви орган державної податкової служби за своїм місцем реєстрації. Форму заяви наведено в додатку 2 до Порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами були подані до Державної податкової інспекції в м. Житомирі заяви, які не відповідають формі, передбаченій вищевказаним положенням. Виходячи з цього, відповідачем було відмовлено у задоволенні вимог заяв позивачів з тих підстав, що заяви подано без дотримання встановленої законодавством процедури та розяснено відповідний порядок.

П. 3.4. Порядку встановлено, що в термін до 30 календарних днів з дня прийняття заяви встановлено форми орган державної податкової служби надає заявнику довідку, за формою N В3 .

Згідно з п. 4, п. 5.2 зазначеного Порядку фізична особа, яка відмовляється від ідентифікаційного номера, подає до органу внутрішніх справ за своїм місцем реєстрації довідку за формою N В3 та паспорт громадянина України у разі відсутності невідповідностей посадова особа вносить на 7 - 9 сторінку паспорта відмітку про те, що особа має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Відповідно до п. 6.1. Порядку після надходження відривного корінця до форми N В3 від органу внутрішніх справ щодо внесення відмітки до паспорта громадянина посадова особа органу державної податкової служби протягом двох тижнів учиняє відповідні дії щодо внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

Таким чином, проаналізувавши викладені обставини на підставі встановлених фактичних обставин справи та керуючись вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не було взято до уваги Порядок, яким визначається процедура внесення відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера до паспорта фізичної особи, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера. Задовольнивши позовні вимоги частково, а саме: зобовязавши Державну податкову інспекцію в м. Житомирі виключити з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків і обовязкових платежів індивідуальні ідентифікаційні номери, надані позивачам та здійснювати їх облік як платників податків та інших обовязкових платежів відповідно до раніше встановлених форм обліку платників податків та інших обовязкових платежів та виключити з інформаційного фонду бази даних ДПІ у м. Житомирі дані про ідентифікаційні номери позивачів та встановивши, що відповідні відмітки до паспортів позивачів не внесено, судом не було враховано п. 6.1 Порядку, згідно з яким внесення змін до реєстру можливе лише після внесення органом внутрішніх справ відповідної відмітки до паспорта особи. Крім цього, при частковому задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що позивачі порушили процедуру звернення до відповідача з питанням стосовно анулювання ідентифікаційного номеру, подавши заяви, що не відповідають вимогам, встановленим законодавством.

Таким чином, суд своїм рішенням зобовязав відповідача вчинити дії, що суперечать вимогам законодавства у спосіб, що не передбачений законодавством України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи доводи апеляційної скарги, якими спростовуються висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним так, як прийняте з порушення норм матеріального права та необґрунтованим при неповному зясуванні обставин, що призвело до неправильного вирішення справи, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2009 року в частині задоволення позовних вимог належить скасувати і прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Житомирі задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2009 року в частині задоволення позовних вимог скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2009 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України). Касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу з дня складення постанови в повному обсязі (стаття 212 КАС України).

Головуючий суддя

Судді