Справа № К/9991/75438/11-С
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року м. Київ К/9991/75438/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Швеця В.В., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Прикордонний загін), Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Східне регіональне управління) про визнання незаконним нарахування грошової компенсації та стягнення належної суми за касаційною скаргою позивача на судові рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2011 року, Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив:

визнати незаконним нарахування та виплати йому Прикордонним загоном грошової компенсації замість речового майна;

зобов'язати відповідача, в особі Прикордонного загону, негайно виплатити грошову компенсації замість речового майна у розмірі 680,12 грн., рівноцінної та повної компенсації втрат доходів від стягнення у розмірі 524,23 грн. окремо по кожній сумі та стягнути ці суми;

визнати, що в результаті затримки виплати грошової компенсації замість речового майна терміном на 3 місяці 8 днів відповідач зобов'язаний виплатити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 09.06.2010 року по 17.09.2010 року в розмірі 6890,54 грн.;

зобов'язати Східне регіональне управління перерахувати на рахунок Прикордонного загону кошти на виплату середнього заробітку;

у випадку задоволення позовних вимог на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вирішити питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі задоволеної вимоги;

стягнути з відповідачів 234,11 грн. витрат за інформаційні послуги Головного управління статистики в Харківській області та 6 грн. витрат за послуги банку.

Посилався на те, що при звільнені з військової служби йому не в повному обсязі виплачена компенсація за речове майно.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами попередніх інстанцій, просить рішення судів скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на те, що судами при вирішені спору не застосовано дані з Головного управління статистики в Харківській області, статті 116, 117 Кодексу законів про працю України відносно виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, невірно витлумачені положення Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, наказом начальника Прикордонного загону від 9 червня 2010 року №192-ос ОСОБА_4 звільнено в запас та виключено зі списків особового складу загону.

При звільненні позивачу виплачено грошову компенсацію в розмірі 3494,89 грн.

Не погоджуючись із зазначеними виплатами, ОСОБА_4 звернувся в суд.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що грошова компенсація позивачу виплачена відповідно до діючого законодавства.

Висновок судів відповідає дійсним обставинам справи та є законним і обґрунтованим.

Згідно пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) грошова компенсація за не отримані предмети речового майна визначається в розмірі їх вартості.

Як установлено судами, саме із зазначеної норми виходив відповідач при визначенні вартості предметів речового майна, які підлягали видачі позивачу.

Як вірно зазначено судами, положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України до даних спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки порядок грошового забезпечення військовослужбовців та отримання ними компенсаційних виплат, в тому числі за речове майно, визначається Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто спеціальним законом. При цьому, при несвоєчасній виплаті компенсації за речове майно виплата середнього заробітку не передбачена.

За правилами статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Виходячи з положень зазначеної норми, індексації не піддягає грошова компенсація за речове майно.

Відповідно до пункту 22.7 статті 22 Закону України від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Підстав до задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди у судів не було, оскільки позивач не довів втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних йому.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, рішення судів попередніх інстанцій є обґрунтованими і законними, а доводи, викладені в касаційній скарзі, безпідставні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.В. Швець

І.В. Штульман