Справа № 2-2567/10
Суддя: Таран С. А.
Дата ухвалення: 2013-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-2567/10 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-а/788/3469/13 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2013 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ адміністративного судочинства апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Ведмедь Н. І., Собина О. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Шостка Сумської області про стягнення недоплаченої державної соціальної допомоги, як дитині війни, -

в с т а н о в и л а:

У липня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, йому як дитині війни у 2006-2010 роках була недоплачена щомісячна державна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а виплачувалась в розмірі меншому, чим передбачено законом. Просив зобовязати відповідача нарахувати недоплачену йому допомогу за 2006-2010 роки в сумі 5816 грн. 50 коп.

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із законодавчої неврегульованості механізму реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та відсутності у позивача права на виплату йому надбавки до пенсії як дитині війни саме в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а тому вважав не порушеним її право на пенсійне забезпечення в цій частині і таким, що не підлягає судовому захисту.

Однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію за віком та відноситься до категорії громадян, яким згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено статус дитини війни.

Статтею 6 Закону України №2195-ІV «Про соціальний захист дітей війни»(у редакції від 18 листопада 2004 року, яка діяла до прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тобто чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 12 ст.71 ЗУ від 19 грудня 2006 року № 489 V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію вказаної вище норми зупинено на 2007 рік із урахуванням ст.111 цього Закону. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення п.12 ст.71 та ст.111 Закону № 489 V визнані неконституційними.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону № 2195 IV в редакції викладеній у підпункті 2 п.41 розділу ІІ Закону № 107 VI від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Названу зміну визнано неконституційною Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

У 2009-2010 роках дія норми ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни» не зупинялась.

У силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково зазначив про те, що право у позивача на отримання такого підвищення не виникло у 2007-2010 роках.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дат ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів вважає, що відповідач був зобовязаний нараховувати та сплачувати позивачу у спірний періоди доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. оскільки не було встановлених законом обмежень щодо застосування ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Є необґрунтованими і не можуть бути підставою для відмови в позові і доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про неврегульованість механізму реалізації положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та про відсутність визначення поняття «мінімальна пенсія за віком».

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни є мінімальна пенсія за віком. На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-ХІV, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. Вказівка у ч. 3 ст.28 вказаного Закону про застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком.

Посилання відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, на відсутність фінансування передбаченого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення пенсії є необґрунтованими, оскільки управління Пенсійного фонду України як орган державної влади не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання покладених на нього зобовязань, встановлених ст. 46 Конституції України та законами України. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не можуть бути взяті до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню Пенсійного фонду для виконання покладених на нього обов'язків у справі цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються його територіальними органами за місцем проживання пенсіонерів. Згідно з пп.7 п.2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті позивачеві доплати до пенсії, передбаченої законом, покладено на відповідача, і суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що позивач не має права на перерахунок пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, а бездіяльність відповідача щодо не нарахування і нездійснення підвищення пенсії позивачеві за вказані періоди є протиправною.

Безпідставним є також висновок суду першої інстанції про можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду України, оскільки з цього приводу не ставилось питання про ухвалення рішення щодо проведення виплат з власних джерел фінансування Пенсійного фонду України.

В той же час колегія суддів вважає неможливим зобовязувати відповідача нарахувати позивачу конкретні суми.

Відповідно до статей 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобовязання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю.

Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд може визнати такі дії відповідача протиправними та зобовязати відповідача діяти відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити конкретні суми, чим фактично виконав би повноваження, покладені на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вбачає порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому вважає за необхідне на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги позивача, а саме: за період з 23 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 26 червня 2010 року, без визначення конкретних сум, які підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, Законом України «Про внесення змін до розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами», колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 червня 2010 року в даній справі скасувати і ухвалити нову постанову.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Шостка Сумської області щодо не нарахування і невиплати щомісячної державної соціальної допомоги.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Шостка Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести їй відповідні виплати за період 23 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 26 червня 2010 року, за виключенням сум фактично проведених виплат.

Постанова суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -