Справа № 2а-4081/11/1270
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тихонов І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року справа №2а-4081/11/1270 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Юрко І.В.

суддів Блохін А. А. , Ястребової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Камянобрідському районі м.Луганська на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2011 року у справі №2а- 4081/11/1270 за позовом Управління Пенсійного фонду України в Камянобрідському районі м.Луганська до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Луганську про стягнення витрат,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 16.05.2011 року до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Луганську про стягнення витрат, в якому просив стягнути з відповідача витрати з виплати та доставки пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку із втратою годувальника за період з 01.06.2006 року по 01.03.2011 року у розмірі 617483,95 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2011 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував тим, що посилання представника позивача на обовязок Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську відшкодувати Управлінню Пенсійного фонду України в Камянобрідському районі м. Луганська кошти, повязані з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є безпідставними, оскільки відшкодування вказаних коштів здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України безпосередньо Пенсійному фонду України.

Позивач не погодився з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, якою просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Сторони в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Колегія суддів розглядає дану справу відповідно вимогам ст. 197 КАС України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що Управління Пенсійного фонду України в Камянобрідському районі м.Луганська направило на адресу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Луганську акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за період з 01.06.2006 року по 01.03.2011 року.

Відповідач відмовився прийняти до відшкодування та підписати акти щомісячної звірки витрат за вказаний період на загальну суму 617483,95 грн. по пенсіонерам: ОСОБА_2, інвалідність якого настала внаслідок нещасного випадку на виробництві 14.06.2002 року на центральній базі ТОВ ПСК «Строитель» ОСОБА_3; ОСОБА_4, інвалідність якого настала внаслідок нещасного випадку на виробництві 18.07.1975 року в Будівельно-монтажному управлінні № 5 м. Пермь; ОСОБА_5, інвалідність якого настала внаслідок нещасного випадку на виробництві 11.01.1990 року на підприємстві «Водоем-92» в м.Усть-Кут.

Отже, право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, встановлено згідно з законодавством СРСР.

Вказану суму коштів відповідач відмовився прийняти до відшкодування, оскільки трудове каліцтво особи отримали на підприємствах, що розташовані на території колишніх республік СРСР за межами України, до запровадження системи соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Страхові виплати вони отримують в Російській Федерації. Особові справи по ним до відповідача не передавалися.

Вказані суми включають основний розмір пенсії, адресну допомогу, витрати на виплату і доставку пенсій.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобовязаний, зокрема, співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, повязаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Статтею 25 вказаного Закону, яка регулює питання фінансування страхових виплат, соціальних послуг та профілактичних заходів, визначено, що усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених статтями 21 та 22 цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду.

Відповідно до ст. 7 «Прикінцеві положення» Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4 відповідно до Законів України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та «Про пенсійне забезпечення» розроблено Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Отже, двома органами - Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України розроблено та затверджено нормативно-правовий акт, який визначає певний порядок відшкодування одним органом іншому понесених витрат на відповідні виплати.

Вказаний Порядок передбачає певну процедуру, яка передує відшкодуванню коштів та починається з взаємодії територіальних органів одного та другого фондів між собою, узгодженню певних питань, потім - Головних управлінь вказаних фондів, а закінчується відшкодуванням на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України понесених витрат шляхом перерахування відповідних коштів Пенсійному фонду, про що підписується відповідний акт (п. 7 й 8 Порядку).

Орган Пенсійного фонду України в даній справі звернувся з позовом про стягнення понесених ним витрат.

Згідно з п. 3 й 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4, відшкодуванню підлягають пенсії, призначені відповідно до пунктів «а», «в», «г» статті 26, статей 37, 38, та пенсії, виплачені відповідно до статей 91, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в разі настання страхових випадків, визначених Переліком обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року №1094 (Зазначена постанова втратила чинність у звязку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, якою затверджено, зокрема, Перелік обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Вказаний Перелік містить обставини, які повязує з виконанням потерпілим дій, роботи, трудових (посадових) обов'язків)).

У спірних правовідносинах мають місце два різні види соціального страхування. На міждержавному рівні ці питання вирішені по різному: пенсія виплачується за місцем проживання, а відшкодування шкоди здійснюється за місцем отримання травми.

Пенсійне забезпечення громадян України відповідно до ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Стаття 81 вказаного Закону передбачає, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання здійснюється органами Пенсійного фонду України.

З набранням чинності Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» обовязок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності у звязку із втратою годувальника покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до п. 5 ст. 24 вказаного Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Згідно з п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Вказані правила застосовуються для державного соціального страхування громадян України.

Посилання позивача на ч.2 ст.2, п.5 ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не є підставою для задоволення заявлених позовним вимог з огляду на те, що вказаними нормами врегульовані взаємовідносини між застрахованою особою і страховиками.

В межах спірних правовідносин такі відносини відсутні, оскільки як позивач, так і відповідач не є страховиками по відношенню до осіб, які отримали пошкодження здоровя за межами держави. Виплата пенсії по інвалідності Пенсійним фондом України таким особам здійснюється на підставі ст. 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» внаслідок прийняття на себе державою певних обовязків, а не внаслідок виконання обовязків страховика.

13 березня 1992 року між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення підписана ОСОБА_6, яка діє з часу її підписання, про що зазначено в ст. 13 даної ОСОБА_6. ОСОБА_6 підписана між 11 Державами, в тому числі Україною, Російською Федерацією, та Туркменістаном. ОСОБА_6 є чинним міжнародним договором, предметом регулювання якого є виключно пенсійне забезпечення.

Статтею 1 ОСОБА_6 передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї ОСОБА_6 та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ст. 3 ОСОБА_6 про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД усі витрати, які повязані із здійсненням пенсійного забезпечення несе держава, що надає це пенсійне забезпечення.

Статті 5 й 6 ОСОБА_6 визначають, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян.

Призначення пенсій громадянам держав-учасниць ОСОБА_6 проводиться за місцем проживання.

Обґрунтування позивачем своєї позиції положеннями ОСОБА_6 про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, професійним захворюванням або іншими ушкодженнями здоровя, які повязані із виконанням трудових обовязків, підписаної 09 вересня 1994 року між частиною держав колишнього СРСР, є безпідставним, оскільки вказана ОСОБА_6 регулює питання відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, професійним захворюванням або іншими ушкодженнями здоровя, які повязані з виконанням ними трудових обовязків. Питання ж виплати пенсій чи відшкодування витрат на пенсійне забезпечення нею не врегульовані.

Тобто, відшкодування шкоди фізичній особі і відшкодування витрат на пенсійне забезпечення у звязку з трудовим каліцтвом це різні поняття, які регулюються різними нормативно-правовими актами.

Відповідно до вказаних положень визнання Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України відшкодувати останньому витрати, є безпідставним.

Крім того, судом апеляційної інстанції 16 вересня 2011 року у відповідності до вимог ст.71 КАС України було винесено ухвалу про з визнання обовязковою явку представника позивача з зобовязанням надати в судове засідання довідки про неузгоджені суми щомісячних витрат на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД та переїхали на постійне місце проживання в Україну, враховуючи адресну допомогу та суми, витрачені на доставку пенсій, та особам, яким пенсії призначено згідно із законодавством СРСР, та заборгованість з відшкодування витрат на виплату державної адресної допомоги до пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника з цих причин за період з 01.06.2006 року по 01.03.2011 року в загальній сумі 617483,95 грн.. Для надання суду таких додаткових доказів, апеляційне провадження по справі зупинялось, але, отримавши вказану ухвалу суду 03.10.2011 року, позивач на час розгляду справи 02.11.2011 року не виконав її вимоги.

У відповідності до ч. 6 ст. 71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, позивач не надав ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції належні докази в обґрунтування позовних вимог як це передбачено частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія прийшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не може бути скасована чи змінена з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого по справі судового рішення відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 184, 195, 197, 198 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Камянобрідському районі м.Луганська на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2011 року у справі №2а- 4081/11/1270 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2011 року у справі №2а-4081/11/1270 за позовом Управління Пенсійного фонду України в Камянобрідському районі м.Луганська до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Луганську про стягнення витрат залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції, постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.В.Юрко

Судді: А.А.Блохін

ОСОБА_7