Справа № 2а/1570/504/2011
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2011-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/504/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

при секретарі Катеренчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси № /0 від 23.09.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки за актом перевірки, на підставі якого винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не ґрунтуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини. Так, перевіркою встановлено неутримання та неперерахування до бюджету ФОП ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб по виплатам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Однак, на думку позивача, такий обовязок у нього не виник, оскільки зазначені особи являються підприємцями та відносно них позивач не є податковим агентом. Зважаючи на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся за судовим захистом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги із викладених вище підстав підтримала у повному обсязі та просила задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні адміністративного позову просив відмовити, зазначивши, що оскаржуване податкове-повідомлення рішення є правомірним, підстави для його скасування відсутні. В останнє судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наданого до канцелярії суду клопотання, просив розгляд справи відкласти через його перебування у щорічній основній відпустці та неможливості його заміни, не надавши жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, у зв'язку із чим судом неявка визнана неповажною.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 09.08.2010 року № 001412/1169, виданного ДПІ у Приморському районі м. Одеси та згідно плану-графіку проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання на 3-й квартал 2010 року, відповідно до ч.1 п.1 ст.11, ч.1 ст.11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», фахівцем податкової інспекції проведена документальна планова перевірка фінансово-господарської діяльності субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року, за результатами якої складений акт № 1066/17-1/НОМЕР_1 від 14.09.2010 року. Перевірка проведена з відома та у присутності ОСОБА_1 у приміщення ДПІ у Приморському районі м. Одеси.

Перевіркою встановлено здійснення ОСОБА_1 сплати коштів фізичним особам: ОСОБА_2 за рекламні послуги в сумі 4250 гривень, ОСОБА_3 за рулонну сталь в сумі 16500 гривень, ОСОБА_4 за послуги Інтернет в сумі 5759 гривень, ОСОБА_5 за автошини в сумі 4794 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб, чим порушено вимоги п.2.1 ст.2, пп.8.1.1 п.8.1 ст.8, п.16.1 ст.16 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

На підставі вищевказаного акту перевірки ДПІ у Приморському районі винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 23.09.2010 року, яким підприємцю визначено податкове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 4695,45 гривень та штрафні санкції в сумі 9390,90 гривень, а всього 14086,35 гривень.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у звязку з наступним.

Судом встановлено, що у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 370422 [а.с.49]) здійснював господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку (свідоцтво про сплату єдиного податку серії З № 764557 [а.с.50]).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 являються фізичними особами-підприємцями, які здійснюють свою господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, відповідно до свідоцтв про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців та свідоцтв про сплату єдиного податку, а ОСОБА_3 перебуває на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість [а.с. 64-71].

Згідно з платіжними дорученням [а.с. 81-92] платежі на загальну суму 4695,45 гривень здійснені, як одержувачам, саме фізичним особам-підприємцям ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 При цьому, згідно реєстру поданих ОСОБА_1 до перевірки документів, вказані платіжні доручення були надані до перевірки.

Відповідно до абз.4 п.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

Згідно з п.2.1 ст.2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»платниками податку є резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи; нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України.

Відповідно до абз.2 п.1.15 ст.1 Закону податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб'єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Згідно з пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Згідно з Розділом IV «Особливості оподаткування доходів від зайняття підприємницькою діяльністю та інших доходів»Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№ 13-92 від 26.12.1992 року (далі Декрет) оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Відповідно до ст.13 Декрету оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Згідно з п.«б»ч.1 ст.14 Декрету з доходів, зазначених у цьому розділі Декрету, податок обчислюється податковими органами на підставі декларацій, поданих громадянами про очікуваний (оціночний) у поточному році доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи та інших відомостей про доходи громадян, визначених у цьому розділі.

Таким чином, ФОП ОСОБА_6 як фізична особа-підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування, зобовязаний самостійно подавати декларацію про очікуваний (оціночний) у поточному році доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи, отже позивач не був зобовязаний утримувати податок з доходів фізичних осіб при купівлі рулонної сталі у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 Крім того, враховуючи, що фізичні особи-підприємці ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 перебували на спрощеній системі оподаткування та були платниками єдиного податку, позивач, в силу п.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», не був зобовязаний при виплаті коштів утримувати податок з доходів фізичних осіб, оскільки не виступав податковим агентом в даних господарських правовідносинах.

З аналізу ст.2 КАС України випливає, що рішення державного органу, органу місцевого самоврядування та їх посадових осіб повинні бути прийняті в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності всіх перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансі між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, зясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про необґрунтованість податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси № /0 від 23.09.2010 року, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України суд

П О С Т А Н О В И В:

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

при секретарі Катеренчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси № /0 від 23.09.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки за актом перевірки, на підставі якого винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не ґрунтуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини. Так, перевіркою встановлено неутримання та неперерахування до бюджету ФОП ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб по виплатам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Однак, на думку позивача, такий обовязок у нього не виник, оскільки зазначені особи являються підприємцями та відносно них позивач не є податковим агентом. Зважаючи на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся за судовим захистом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги із викладених вище підстав підтримала у повному обсязі та просила задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні адміністративного позову просив відмовити, зазначивши, що оскаржуване податкове-повідомлення рішення є правомірним, підстави для його скасування відсутні. В останнє судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наданого до канцелярії суду клопотання, просив розгляд справи відкласти через його перебування у щорічній основній відпустці та неможливості його заміни, не надавши жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, у зв'язку із чим судом неявка визнана неповажною.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 09.08.2010 року № 001412/1169, виданного ДПІ у Приморському районі м. Одеси та згідно плану-графіку проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання на 3-й квартал 2010 року, відповідно до ч.1 п.1 ст.11, ч.1 ст.11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», фахівцем податкової інспекції проведена документальна планова перевірка фінансово-господарської діяльності субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року, за результатами якої складений акт № 1066/17-1/НОМЕР_1 від 14.09.2010 року. Перевірка проведена з відома та у присутності ОСОБА_1 у приміщення ДПІ у Приморському районі м. Одеси.

Перевіркою встановлено здійснення ОСОБА_1 сплати коштів фізичним особам: ОСОБА_2 за рекламні послуги в сумі 4250 гривень, ОСОБА_3 за рулонну сталь в сумі 16500 гривень, ОСОБА_4 за послуги Інтернет в сумі 5759 гривень, ОСОБА_5 за автошини в сумі 4794 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб, чим порушено вимоги п.2.1 ст.2, пп.8.1.1 п.8.1 ст.8, п.16.1 ст.16 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

На підставі вищевказаного акту перевірки ДПІ у Приморському районі винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 23.09.2010 року, яким підприємцю визначено податкове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 4695,45 гривень та штрафні санкції в сумі 9390,90 гривень, а всього 14086,35 гривень.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у звязку з наступним.

Судом встановлено, що у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 370422 [а.с.49]) здійснював господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку (свідоцтво про сплату єдиного податку серії З № 764557 [а.с.50]).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 являються фізичними особами-підприємцями, які здійснюють свою господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, відповідно до свідоцтв про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців та свідоцтв про сплату єдиного податку, а ОСОБА_3 перебуває на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість [а.с. 64-71].

Згідно з платіжними дорученням [а.с. 81-92] платежі на загальну суму 4695,45 гривень здійснені, як одержувачам, саме фізичним особам-підприємцям ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 При цьому, згідно реєстру поданих ОСОБА_1 до перевірки документів, вказані платіжні доручення були надані до перевірки.

Відповідно до абз.4 п.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

Згідно з п.2.1 ст.2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»платниками податку є резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи; нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України.

Відповідно до абз.2 п.1.15 ст.1 Закону податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб'єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Згідно з пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Згідно з Розділом IV «Особливості оподаткування доходів від зайняття підприємницькою діяльністю та інших доходів»Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№ 13-92 від 26.12.1992 року (далі Декрет) оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Відповідно до ст.13 Декрету оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Згідно з п.«б»ч.1 ст.14 Декрету з доходів, зазначених у цьому розділі Декрету, податок обчислюється податковими органами на підставі декларацій, поданих громадянами про очікуваний (оціночний) у поточному році доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи та інших відомостей про доходи громадян, визначених у цьому розділі.

Таким чином, ФОП ОСОБА_6 як фізична особа-підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування, зобовязаний самостійно подавати декларацію про очікуваний (оціночний) у поточному році доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи, отже позивач не був зобовязаний утримувати податок з доходів фізичних осіб при купівлі рулонної сталі у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 Крім того, враховуючи, що фізичні особи-підприємці ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 перебували на спрощеній системі оподаткування та були платниками єдиного податку, позивач, в силу п.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», не був зобовязаний при виплаті коштів утримувати податок з доходів фізичних осіб, оскільки не виступав податковим агентом в даних господарських правовідносинах.

З аналізу ст.2 КАС України випливає, що рішення державного органу, органу місцевого самоврядування та їх посадових осіб повинні бути прийняті в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності всіх перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансі між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, зясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про необґрунтованість податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси № /0 від 23.09.2010 року, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси № /0 від 23.09.2010 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2011 року.

Суддя /ПІДПИС/ ОСОБА_7