Справа № 2а-1870/5912/11
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2012-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2012 р. Справа № 2a-1870/5912/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.

за участю секретаря судового засідання - Сахно М.В.,

представник позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держкомзему у Сумській області про визнання незаконними та скасування припису, постанови ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивачка, ОСОБА_2М.) звернулась до суду з позовною заявою до головного державного інспектора відділу державного контролю за додержанням земельного законодавства управління Держземінспекції Головного управління Держкомзему у Сумській області ОСОБА_3, в якій просила:

- визнати незаконним та скасувати припис №194 від 15.07.2011року ;

- визнати незаконною та скасувати постанову №83 від 15.07.2011року про накладення адміністративного стягнення на позивачку.

Позивач вважає оскаржувані припис та постанову незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вона не здійснювала самовільного зайняття земельної ділянки. Стверджує, що відповідачем складено матеріали справи про адміністративне провадження з порушенням прав та законних інтересів позивача. Зокрема, в порушення Порядку планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 12.12.2003р. №312, не з'ясував всі обставини та суть скоєного порушення земельного законодавства. Зазначає, що по наведеній до акту перевірки №272 від 19.08.2010р. план-схемі земельних ділянок не можливо визначити точне місце розташування земельних ділянок, на ній не зазначені суміжні землекористувачі, відповідачем не зроблено прив'язку до місцевості, не вказана загальна площа земельної ділянки, не зрозуміло де саме (з якої сторони будинку чи за рахунок землі під будинком) виявлено відповідачем самовільне її зайняття.

Крім того, вважає, що із акта обстеження земельної ділянки не можна зрозуміти якими саме фактичними діями позивач здійснив самовільне зайняття земельних ділянок, оскільки відповідачем не було зазначено в акті обов'язкові відомості щодо стану ґрунтового покриву чи наявності на самовільно зайнятих земельних ділянках самочинно збудованих або встановлених об'єктів та споруд. До акту обстеження також в порушення нормативних вимог не було додано і план-схему земельних ділянок.

Стверджує, що відповідач, всупереч вимог чинного законодавства, у протоколі про адміністративне правопорушення №0194 від 15.07.2011р. нічого не зазначив про наявність акта обстеження земельної ділянки, не навів жодних доказів, які підтверджують правопорушення, хоча зазначені відомості є необхідними для вирішення справи і про їх наявність потрібно зазначати в протоколі.

Крім того, у протоколі зазначено, що правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду (збитки), що підтверджується - додається на окремому аркуші. Проте позивачу не було надано жодного документу, що підтверджує заподіяння матеріальної шкоди.

ОСОБА_2 вважає, що під час винесення відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача за вчинення правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, не були враховані всі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. В постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні посилання на докази, що підтверджують вину позивача по справі, не зазначено обєктивну сторону правопорушення.

Відсутність у її діях об'єктивної та суб'єктивної сторони правопорушення, вважає позивач, виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності. Відсутність складу правопорушення та численні порушення щодо належного складання матеріалів справи про адміністративне провадження свідчать про незаконність винесених відповідачем припису та постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому просить визнати їх незаконними і скасувати.

28.09.2011р. ухвалою суду (а.с.57) було замінено неналежного відповідача у справі належним, яким є Головне управління Держкомзему у Сумській області (далі відповідач).

Відповідач проти позову заперечував та надав письмове заперечення (а.с.60-61). В обґрунтування своєї позиції зазначив, що в ході проведеної перевірки було встановлено, що земельна ділянка площею 0,0269га при будівництві житлової будівлі самовільно зайнята позивачем, чим порушено вимоги статей 125, 126 Земельного кодексу України. Відмічає, що самовільне зайняття земельної ділянки вважається закінченим з того моменту, коли особа фактично заволоділа земельною ділянкою або розпочала її протиправну експлуатацію (освоєння) завдавши цим власнику земельної ділянки або її законному володільцю значної шкоди. Підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок є матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, припис з вимогою усунути порушення вимог земельного законодавства, акт обстеження земельної ділянки. Просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав, викладених вище, підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи (а.с.93), в судове засідання не зявився, справу просив розглядати у його відсутності (а.с.99).

ОСОБА_4, допитаний в судовому засіданні в якості свідка, зазначив, що він як спеціаліст, що отримав освіту за спеціальністю «Землевпорядкування та кадастр» та здобув кваліфікацію інженера-землевпорядника, за усною домовленістю з ОСОБА_2 здійснював перенесення в натуру (на місцевість) меж, визначених проектом землеустрою, земельної ділянки по вул. Кутузова, 89 в м. Суми, які до того часу, за наявності державного акта на право власності на земельну ділянку, не були визначені .

Заслухавши пояснення представник позивача, свідка ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється уповноваженими органами виконавчої влади по земельних ресурсах, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - спеціально уповноваженими органами з питань екології та природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Так, частиною 1 статті 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснює спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи, зокрема, шляхом проведення перевірок (частини перша та четверта статті 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).

В судовому засіданні встановлено, що на адресу відповідача надійшов лист Прокуратури Сумської області від 22.06.2011р. за №05/3-290вих. (а.с.63) щодо перевірки законності виділення та використання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5І.) по вул. Косівщинській, 98 у м. Суми (а.с.63).

На підставі вказаного листа згідно п.3.2 Порядку планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 12.12.2003 року № 312 (далі Порядок №312), управлінням Держземінспекції Головного управління Держкомзему у Сумській області була проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки ОСОБА_5І

Перевіркою встановлено, та це підтверджено в судовому засіданні, що ОСОБА_5 згідно державного акта права власності на землю від 15.09.2008р. серія ЯЕ №407230 належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0689га по вул. Кутузова, 89 (а.с.17-18). Згідно договору купівлі-продажу суперфіційного права від 20.08.2009р. ОСОБА_5 передав право користування даною земельною ділянкою для ведення будівництва та експлуатації на ній житлових будівель та споруд позивачці (а.с.19,21-24).

В ході позапланової перевірки, проведеної головним спеціалістом державним інспектором відділу державного контролю дотримання вимог земельного законодавства управління Держземінспекції Головного управління Держкомзему у Сумській області ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3І.) було встановлено, зокрема, допущення позивачем порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а саме: встановлено, що ОСОБА_2 при будівництві житлової будівлі було самовільно зайнято частину земельної ділянки державної власності житлової та громадської забудови площею 0,0269га., про що зокрема, 24.06.2011р. за №300 складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства (а.с.10).

Крім того, 15.07.2011р. ОСОБА_3 було складено акт обстеження земельної ділянки за №115 (а.с.13), та протокол про адміністративне правопорушення №0194 (а.с.12), якими встановлено, що ОСОБА_2 при будівництві житлової будівлі було самовільно зайнято частину земельної ділянки державної власності житлової та громадської забудови площею 0,0269га в порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. 15.07.2011р. ОСОБА_3 на підставі отриманих даних перевірки земельного законодавства був здійснений розрахунок №0078 розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки позивачкою, яким встановлений розмір заподіяної шкоди в сумі 1086,46грн. (а.с.14)

Приймаючи до уваги норми підпункт 2.1. пункту 2 Положення про порядок оформлення, видачі і реєстрації приписів у разі виявлення порушень земельного законодавства, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 09.03.2004 року №67, згідно яких припис - обов'язкова для виконання письмова вимога державного інспектора, яка видається юридичним і фізичним особам з метою припинення виявленого порушення земельного законодавства та усунення його наслідків, 15.07.2011року відповідачем на імя ОСОБА_2 видано припис №194 (а.с.11), відповідно до якого позивачка у 30-денний термін повинна була вжити заходи щодо усунення порушення земельного законодавства шляхом оформлення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою або її звільнення.

Крім того, на підставі складеного протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.12), відносно позивачки було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №83 (а.с.15). Згідно даної постанови ОСОБА_2, у звязку з допущенням порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 (самовільне зайняття земельної ділянки) Кодексу України про адміністративне правопорушення, яким завдано матеріальну шкоду на суму 1086грн. 46коп., у звязку з чим накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 187,00грн. (а.с.15).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.11,15), оскаржувані припис та постанова були винесені відповідачем у звязку з встановленням факту порушення позивачем вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України. При цьому за змістом вказаних статей умовами виникнення власності чи права постійного користування на земельну ділянку є одержання державного акту відповідної форми та його державна реєстрація.

При цьому, головний спеціаліст управління Держземінспекції Головного управління Держкомзему у Сумській області ОСОБА_3 встановила, що позивачкою не було отримано державного акту на земельну ділянку державної власності житлової та громадської забудови площею 0,0269га, яка самовільно зайнято саме під будівництвом житлової будівлі. Тобто саме у звязку з самовільним зайняттям земельної ділянки площею 0,0269га, на яку був відсутній правовстановлюючий документ і були винесені оскаржувані припис та постанова.

Однак, в судовому засіданні не було доведено встановлений відповідачем факт допущення порушення позивачкою вимог статей 125,126 Земельного кодексу України та факт самовільного зайняття земельної ділянки, а надані відповідачем докази, на підтвердження свої позиції, в тому числі план земельної ділянки (а.с.91), не спростовують вказаний висновок суду, приймаючи до уваги наступне.

При вирішенні питання про правомірність застосування санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення земельного законодавства та встановлення в діях позивачки складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді штрафу та винесення припису. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як встановлено судом, позивачкою згідно предпроектної пропозиції (а.с.16-40) на земельній ділянці по вул. Кутузова, 89 в м. Суми, на яку мався державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.17-18), було розпочато будівництво житлового будинку. При цьому єдиним доказом того, що позивачка при будівництві житлової забудови територіально вийшла за межі земельної ділянки, на яку мається державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.17-18), та частково розмістила забудову на землях державної власності з категорії земель житлової і громадської забудови площею 0,0269га, на яку відсутні будь-які правовстановлюючі документи, як стверджує відповідач (а.с.60-61), є акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25.06.2011р. за №300 (а.с.10), протокол про адміністративне правопорушення від 15.07.2011р. за №0194 (а.с.12), акт обстеження земельної ділянки від 15.07.2011р. за №115 (а.с.13) та наданий на вимогу суду план земельної ділянки (а.с.91). Разом з тим, суд наголошує, що процедура планування та проведення перевірок, оформлення матеріалів за їх результатами, підготовчі заходи, які необхідно здійснити перед початком проведення перевірки, визначені Порядком №312, в пункті 4.2 якого зазначено, що при проведенні перевірки державний інспектор уточнює відповідність місця розташування та меж земельної ділянки, мір ліній, визначених у документах, які посвідчують право користування земельною ділянкою, фактичним мірам ліній на місцевості.

При цьому, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010року №376 затверджена Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками, з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж.

До матеріалів справи відповідачем надано акт погодження (встановлення) закріплення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки (а.с.89). Однак, даний акт, в якому, зокрема, відсутня дата його складання, містить відомості, які суперечать іншим доказам, які містяться у справі, тим паче наданих також відповідачем. Так, в акті (без дати) зафіксовано факт перенесення в натуру (на місцевість) меж, визначених проектом землеустрою земельної ділянки по вул. Кутузова, 89 м. Суми, разом з тим, Головним управління Держкомзему у Сумській області у письмовому поясненні (а.с.99), зазначено, що перенесення в натуру (на місцевість) меж, визначених проектом землеустрою земельної ділянки по вул. Кутузова, 89 м. Суми та закріплення межовими знаками встановленого зразка землевпорядними організаціями, які мають ліцензію на виконання цих робіт, не замовлялось і відсутнє (а.с.99). Факт відсутності закріплення межових знаків також підтверджується і поясненнями представника позивача та свідка ОСОБА_4, а також наданими поясненнями представника відповідача в судовому засіданні.

Разом з тим, суд відмічає, що згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій», п.п.1.12, 2.1, 2.4,2.9, 2.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999року за №43, складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності:

- підготовчі роботи;

- встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки;

- складання кадастрового плану земельної ділянки;

- заповнення бланка державного акта.

Перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.

Заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та його структурні підрозділи.

Державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою складається у двох примірниках, підписується органом, який прийняв рішення про передачу (надання) земельної ділянки у власність (постійне користування), та відповідним державним органом земельних ресурсів (п.2.14 в редакції чинній на час видачі державного акта (а.с.17-18).

Системний аналіз вказаних норм свідчить, що виготовленню державного акта передує, зокрема, встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, зокрема перенесення в натуру (на місцевість) всіх поворотних точок меж земельної ділянки геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості.

При цьому, як вбачається з встановлених в судовому засіданні обставин у справі, зокрема, пояснень представника позивача, свідка, та наданого листа відповідача (а.с.99), державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.17-18), на якій і розпочалось будівництво, в порушення вказаних вище приписів чинного законодавства, був виданий субєктом владних повноважень, без перенесення в натуру (на місцевість) меж, визначених проектом землеустрою земельної ділянки по вул. Кутузова, 89 м. Суми та без закріплення межовими знаками встановленого зразка (а.с.99).

Також суд відмічає, що згідно пункту 5.4. Порядку №312 при проведенні всіх видів перевірок державний інспектор складає акт дотримання вимог земельного законодавства, в акті державний інспектор зазначає: зокрема; місце розташування земельної ділянки, її площу згідно із земельно-кадастровою документацією та фактичну площу, яка використовується; категорію земель та склад угідь; цільове призначення та фактичний стан використання (освоєння) земельної ділянки; наявність документів, які посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою; обставини порушення земельного законодавства; суть порушення з посиланням на акти чинного законодавства, вимоги яких порушені. При цьому відповідно до п. 5.6. Порядку №312 саме в акті наводиться план-схема місця розташування земельної ділянки (схематичний абрис чи викопіювання з картографічних матеріалів планів земельної ділянки з прив'язкою до місцевості та зазначенням суміжних землекористувачів). На плані-схемі вказується загальна площа земельної ділянки та площа, на якій виявлено порушення (забруднення, самовільне зайняття тощо).

Між тим, як вже зазначено вище, судом встановлено, та визналось самим відповідачем, межі обстежуваної земельної ділянки, не були закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками (а.с.99), а в акті обстеження земельної ділянки та акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства (а.с.10,13), відповідачем не встановлено та не відображено відповідність місця розташування та меж земельної ділянки, мір ліній, визначених у документах, які посвідчують право користування земельною ділянкою, фактичним мірам ліній на місцевості, у вказаних актах не зазначено, яким саме чином відповідач встановив допущення позивачем порушення вимог ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України, а на наданому відповідачем плані земельної ділянки (а.с.91) не зазначено точне місце розташування земельних ділянок, на ній не зазначені суміжні землекористувачі, не зроблено прив'язку до місцевості, не вказана загальна площа земельної ділянки, більш того, відповідачем надано план земельної ділянки гр. ОСОБА_5 за адресою м. Суми, вул. Косівщинська, 98, в той час як обстежувалась земельна ділянка в м. Суми, вул. Кутузова 89. Приймаючи до уваги викладене, даний план як доказ не може бути прийнятим судом до уваги.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається також на те, що самовільне зайняття земельної ділянки вважається закінченим з того моменту, коли особа фактично заволоділа земельною ділянкою або розпочала її протиправну експлуатацію (освоєння), завдавши цим власнику земельної ділянки або її законному володільцю значної шкоди. Тобто відповідач самовільне зайняття земельної ділянки повязує з наявністю шкоди (а.с.60-61). При цьому сам відповідач відмічає, що підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди є матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; протокол про адміністративне правопорушення; припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); акт обстеження земельної ділянки. Однак, як вбачається з матеріалів справи (а.с.10-13), дані докази не містять про сам факт заподіяної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, суд відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Приймаючи до уваги вищевикладене, на переконання суду, відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення та приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення, всупереч вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не з'ясував всі обставини та суть скоєного порушення земельного законодавства, не переконався чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна позивачка в його вчиненні, чи наявна майнова шкода. При цьому, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та дослідженні докази, з огляду на те, що державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.17-18), був виданий в порушення вимог Інструкції №43, без перенесення в натуру (на місцевість) меж, визначених проектом землеустрою земельної ділянки по вул. Кутузова, 89 м. Суми та без закріплення межовими знаками встановленого зразка, будівництво житлової будови позивачкою було здійснено на підставі розробленої предпроектної пропозиції (а.с.16-40) на земельній ділянці, на яку мався державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.17-18), а відповідачем, всупереч вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не надано належних доказів на спростування вказаного та на підтвердження допущення ОСОБА_2 порушення вимог ст.ст.125,126 Земельного кодексу України, висновок відповідача про самовільне зайняття позивачкою земельної ділянки державної власності площею 0,0269га, а тому і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 Кодексом України про адміністративне правопорушення, не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим постанова про накладення адміністративного стягнення (а.с.15) та припис (а.с.11) не можуть відповідати вимогам ч.3 ст. 2 КАС України є незаконними та підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Держкомзему у Сумській області про визнання незаконними та скасування припису, постанови задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати припис № 194 від 15.07.2011 року та постанову №83 від 15.07.2011 року про накладення адміністративного стягнення, винесені головним спеціалістом - державним інспектором відділу державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства управління Держземінспекції Головного управління Держкомзему у Сумській області.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) І.Г. Шевченко

З оригіналом згідно

Суддя І.Г. Шевченко

Повний текст постанови складено 30.01.2012року.