Справа № 803/491/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ К/800/43386/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області правонаступника Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року у справі № 803/491/13-а за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Волинь» (далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 2.11.2012 року щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Зазначило, що прибутки нерезидента підлягали оподаткуванню саме в Республіці Македонія. Статус футбольного агента ОСОБА_3, як податкового резидента Республіки Македонія, підтверджується належним чином оформленою довідкою Міністерства фінансів Республіки Македонія від 9 жовтня 2012 року, яка не підлягає легалізації.

4 квітня 2013 року постановою Волинського окружного адміністративного суду у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд зазначив, що згідно з п. 103.10 ст. 103 Податкового кодексу України у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 статті 103 цього ж Кодексу доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню згідно із законодавством України з питань оподаткування, тобто без урахування положень міжнародного договору.

16 липня 2014 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанова Волинського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року скасована, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 2.11.2012 року визнане протиправним та скасоване.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Львівського апеляційного адміністративного суду та залишення в силі постанови Волинського окружного адміністративного суду, посилаючись на порушення апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 4.10.2012 року до 12.10.2012 року ДПІ була здійснена позапланова виїзна перевірка Товариства щодо дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.10.2009 року до 30.09.2012 року, за наслідками якої 19.10.2012 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, п. 176.2 ст. 176, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України занижений податок з доходів фізичних осіб, у розмірі 176 254,70 грн.

2 листопада 2012 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 220 828,37 грн.

Колегія суддів вважає висновок апеляційного адміністративного суду про відмову у задоволенні позову обґрунтованим з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 22 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Македонія про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і на капітал види доходів резидента Договірної Держави, незалежно від джерела їх виникнення, про які не йдеться у попередніх статтях цієї Конвенції, оподатковуються тільки в цій Державі.

Згідно з положеннями Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаазька конвенція) від 5 жовтня 1961 року, до якої Україна приєдналась 10 січня 2002 року згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», скасована вимога легалізації документів для їх подальшого використання в державах - учасницях цієї Конвенції. Офіційні документи, які використовуються на території держав-учасниць Конвенції, мають бути засвідчені спеціальним штампом «Apostille» (апостиль), проставленим компетентним органом держави, в якій було складено документ.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами, відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Суди встановили, що на виконання умов договору від 20 лютого 2012 року, укладеного між Товариством та футбольним агентом, нерезидентом ОСОБА_3 (Скоп'є, Республіка Македонія ) нерезидент здійснив комплекс заходів щодо пошуку футболіста, забезпечення підписання трудового договору (контракту) між Товариством та футболістом ОСОБА_5, на підтвердження чого 20 лютого 2012 року був підписаний акт приймання наданих послуг.

29 лютого 2012 року Товариство перерахувало на рахунок футбольного агента кошти за виконані роботи (надані послуги), у розмірі 130 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 038 479 грн. і підтверджується платіжною карткою.

Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дохід із джерелом його походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з пп. 170.10.1, 170.10.3 п. 170.10 ст. 170 Податкового кодексу України доходи з джерелом їх походження в Україні, що нараховуються (виплачуються, надаються) на користь нерезидентів, оподатковуються за правилами та ставками, визначеними для резидентів (з урахуванням особливостей, визначених деякими нормами цього розділу для нерезидентів).

У разі якщо доходи з джерелом їх походження в Україні виплачуються нерезиденту резидентом - юридичною або самозайнятою фізичною особою, такий резидент вважається податковим агентом нерезидента щодо таких доходів. Під час укладення договору з нерезидентом, умови якого передбачають отримання таким нерезидентом доходу з джерелом його походження в Україні, резидент зобов'язаний зазначити в договорі ставку податку, що буде застосована до таких доходів.

Відповідно до п.,п. 103.4, 103.5, 103.6, 103.10 ст. 103 Податкового кодексу України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України. Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України. У разі потреби така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або органом державної податкової служби під час розгляду питання про повернення сум надміру сплачених грошових зобов'язань на іншу дату, що передує даті виплати доходів. У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

Згідно з листом Державної податкової служби України № 5651/5/12-0016 від 18.04.2012 року (далі - лист № 5651) подавати відповідну довідку платнику податку на прибуток - резиденту - це обов'язок саме нерезидента, а не резидента, що здійснював оплату отриманих послуг.

Пунктом 103.5 статті 103 Податкового кодексу України передбачено, що довідка видається за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни.

До прийняття Податкового кодексу України довідки повинні були видаватися або за формою додатка 1 до Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 470 від 6.05.2001 року, або законодавством відповідної країни, визначеним міжнародним договором.

На початку 2011 року зазначений Порядок утратив чинність, тому Державна податкова служба України в листі № 38/6/12-0016 від 3.01.2012 року (далі - лист № 38/6/12-0016) повідомила, що з 1.01.2011 року така довідка видається виключно за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни.

Пунктом 3.2 статті 3 Податкового кодексу України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, установлено інші правила, ніж ті, що передбачені Податковим кодексом України, застосовуються правила міжнародного договору.

Державна податкова служба України в листах № 12968, № 38/6/12-0016 повідомила, що 22.12.2003 року для України набрала чинності Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року (далі - Конвенція).

Офіційні документи, котрі використовуватимуться на території держав - учасниць Конвенції, мають бути засвідчені спеціальним штампом апостиль, проставленим компетентним органом держави, у якій був складений документ. Офіційні документи, на яких проставлено апостиль, не потребують будь-якого подальшого засвідчення (легалізації).

Апеляційний суд правильно зазначив, що окружний суд, відмовляючи у задоволенні позову, не звернув уваги на копію довідки від 9.10.2012 року щодо підтвердження статусу резидента Македонії на ім'я ОСОБА_3, але вказаний документ, на думку податкового органу, є не легалізований та не перекладений українською мовою, що виключає підстави для зарахування відповідного документа, як такого, що підтверджує статус нерезидента.

Крім того, Товариство надало до матеріалів адміністративної справи свідоцтво щодо підтвердження статусу платника податків від 9.10.2012 року та завірену нотаріусом довідку про сплату податків і зборів від 18.10.2012 року (з перекладом).

Вимога легалізації довідки від нерезидента для уникнення подвійного оподаткування означає, що вона користується доказовою силою офіційних документів на території України за умови її легалізації, тобто процедури, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, у якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ, або засвідчення штампом апостиль, якщо вони складені на території держав - учасниць Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, або наявності міжнародних договорів про правову допомогу, згідно з положеннями яких офіційні документи іноземних держав-партнерів, зокрема сертифікати резиденції компетентних податкових органів, приймаються без будь-якого підтвердження (без консульської легалізації та, відповідно, без апостилю).

Відповідно до ст. 22 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Македонія про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і на капітал (Конвенція), ратифікованої Україною 5 листопада 1998 року, яка набула чинності для України 23 листопада 1998 року, види інших доходів резидента Договірної Держави, незалежно від джерела їх виникнення, про які не йдеться у попередніх статтях цієї Конвенції, оподатковуються тільки в цій Державі.

Пунктом 9 статті 3 Конвенції встановлено, що термін «компетентний орган» означає стосовно України - Державну податкову адміністрацію України або її повноважного представника і стосовно Македонії - Міністра фінансів або його повноважного представника.

Апеляційний суд правильно зазначив, що для звільнення суб'єкта від обов'язку утримувати та сплачувати податок на доходи, отримані його контрагентом-нерезидентом із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності, необхідною умовою є наявність відповідної довідки.

20 січня 2002 року Україна приєдналась до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 5 жовтня 1961 року, яка набула чинності для України 22 грудня 2003 року.

Конвенція застосовується у відносинах з державами, в тому числі і з Республікою Македонія, що не висловили заперечення проти приєднання України до Конвенції.

Відповідно до статей 3, 4 зазначеної Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами, відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

10 квітня 2000 року між Україною та Республікою Македонія укладений договір про правову допомогу в цивільних справах (дата ратифікації: 2.11.2000 року, дата набрання чинності 20.06.2003 року).

У відповідності до статті 12 цього Договору документи, складені або завірені відповідною установою юстиції одної Договірної Сторони, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, приймаються на території другої договірної сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, засвідчених відповідним чином.

На виконання статті 15 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Федеративною Народною Республікою Югославією про надання правої допомоги по цивільних, сімейних і кримінальних справах від 24.02.1962 року визначено, що документи, які видані на території однієї з Договірних сторін спеціальним органом та завірені підписом та офіційним штампом приймаються на території іншої Договірної Сторони без проведення легалізації. Документи, які є офіційними на території однієї Договірної сторони приймаються як офіційні документи на території іншої Договірної Сторони.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» із змінами і доповненнями, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що громадянин Македонії ОСОБА_3 включив в розмір грошового зобов'язання суми отриманих доходів на виконання Договору про надання послуг від 20.02.2012 року. Статус податкового резидента Республіки Македонія підтверджується належним чином оформленою довідкою Міністерства фінансів Республіки Македонія від 9 жовтня 2012 року, яка не підлягає легалізації. Податковим органом безпідставно нараховані Товариству суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного адміністративного суду ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.