Справа № 826/9906/13-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9906/13-а Головуючий у 1-й інстанції:Федорчук А.Б. Суддя-доповідач:Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Ковтун І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби про визнання протиправними дій, скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби про визнання протиправними дій з прийняття податкових повідомлень-рішень № від 08 лютого 2013 року та № від 21 травня 2013 року з порушенням встановленого законодавством строку для їх прийняття; про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 08 лютого 2013 року та № від 21 травня 2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 квітня 2015 року Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року вказаний адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС з прийняття податкових повідомлень-рішень № від 08 лютого 2013 року та № від 21 травня 2013 року з порушенням встановленого законодавством строку для їх прийняття.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва ДПС № від 08 лютого 2013 року, та № від 21 травня 2013 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування апеляційної скарги податковим органом зазначено, що в силу нереальності господарських операцій по ланцюгу від третіх осіб до ТОВ "Негоциант-Агро", ТОВ "К-В-С" за перевіряємий період операції між ТОВ "Негоциант-Агро", ТОВ "К-В-С" та ТОВ "Вторметекспорт" також не мають реального характеру.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 19 грудня 2012 року по 25 грудня 2012 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вторметекспорт» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за липень-жовтень 2012 року, за результатами якої складено акт № 2270/22-30/30127924 від 25 грудня 2012 року.

За наслідками перевірки посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог: п.138.2, п.138.4, п.138.6, ст.138.8 статті 138, пп.139.1.9 п.139.1 статті139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 17 688 255,6 грн.; п.185.1 ст.185, п.188.1, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 23 538 966 грн.

За результатами перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Києва прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 08 лютого 2013 року, згідно якого нарахований податок на прибуток в сумі 17 688 256 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 8 844 128 грн.; № від 08 лютого 2013 року, згідно якого нарахований ПДВ в сумі 23 538 959 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 11 769 479 грн.

Рішенням ДПС у м. Києві від 12 квітня 2013 року № 3402/10/12-1-03 за результатами розгляду первинної скарги позивача податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 21 травня 2013 року, податкове зобов'язання якого становить за основним платежем 23 238 966,00 грн., за штрафними санкціями 11 619 483,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, за перевіряє мий період ТОВ «Вторметекспорт» мало господарські відносини із ТОВ «Негоциант Агро», ТОВ «К-В-С».

Так, між позивачем та ТОВ «Негоциант Агро» було укладено: договір про поставку сільськогосподарської продукції № 2101-С від 21 січня 2012 року, за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність, а Покупець (позивач) прийняти продукцію сільськогосподарського виробництва (горох, соя, гірчиця, гречка) врожаю 2011 року, на умовах поставки Франко-склад Покупця; договір купівлі-продажу № 01-МП від 01 жовтня 2011 року, за умовами якого Продавець (ТОВ «Негоциант-Агро») зобов'язується передати у власність, а Покупець (позивач) прийняти та оплатити товар (масло соняшникове нерафіноване першого сорту, наливом, та інші продукти переробки соняшника); договір № 13/02/12 від 01 лютого 2012 року, за умовами якого Постачальник (ТОВ «Негоциант-Агро») зобов'язується продати, а Покупець (позивач) зобов'язується прийняти та оплатити мінеральні добрива (товар), в асортименті, кількості та за цінами, визначеними в рахунках Постачальника на оплату на кожну партію товар; договір № 8-тр від 14 лютого 2012 року про надання організації транспортних послуг, за умовами якого Виконавець (ТОВ «Негоциант-Агро») зобов'язується за плату та за рахунок Замовнику (позивач) організувати виконання транспортних послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу залізничним або автомобільним транспортом; договір купівлі - продажу № 1401-1 від 17 січня 2012 року, за умовами якого за умовами якого Продавець (ТОВ «Негоциант-Агро») зобов'язується передати у власність, а Покупець (позивач) прийняти та оплатити товар (лузга соняшникова гранульована (пелети); договір № 209/04/12 від 01 квітня 2012 року про поставку сільськогосподарської продукції, за умовами якого Постачальник (ТОВ «Негоциант-Агро») зобов'язується передати у власність, а Покупець (позивач) прийняти та платити товар (пшеничні висівки).

Факт передачі позивачу придбаних товарів підтверджується дослідженими судом копіями видаткових накладних, податкових накладних.

Оплата матеріалів та виконання робіт здійснювалась позивачем безготівковим шляхом. Факт перерахування коштів підтверджується копіями виписок з банку про проведення перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок контрагента.

Слід зазначити, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2013 року у справі № 2а-16036/12/2670 за позовом ТОВ «Вторметекспорт» до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2013 року, якою з підстав правомірності формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Негоциант-Агро» по договорам, які є предметом дослідження і у даній справі, позов позивача задоволено.

Крім того, між позивачем та ТОВ «К-В-С» було укладено: договір купівлі-продажу № 01/07/12мп від 07 липня 2012 року про поставку сільськогосподарської продукції, за умовами якого Постачальник (ТОВ «К-В-С») зобов'язується передати у власність, а Покупець (позивач) прийняти та платити товар (олія соняшникова, соєва, штор та ін.); договір № 02/07/12мп від 07 липня 2012 року про поставку сільськогосподарської продукції, за умовами якого Постачальник (ТОВ «К-В-С») зобов'язується передати у власність, а Покупець (позивач) прийняти та платити товар (горох, соя, льон та ін.) врожаю 2011-2012рр.; договір № 04/07/12/АДМ від 07 липня 2012 року щодо надання послуг з адміністрування парку лізингових автомобілів, за умовами якого Замовник (позивач) доручає, а Виконавець (ТОВ «К-В-С») приймає на себе обов'язок по наданню послуг з адміністрування, перелік послуг визначено Договором; договір № 03/07/12/ОУ від 07 липня 2012 року щодо надання послуг, за умовами якого Замовник (позивач) доручає, а Виконавець (ТОВ «К-В-С») приймає на себе обов'язок по наданню послуг пов'язаних з перевезенням вантажу залізничним або автомобільним транспортом, а також інші послуги, визначені п. 1.2 цього договору, за письмовою заявою Замовника.

Факт виконання умов зазначених договорів підтверджується: видатковими накладними, актами наданих послуг, податковими накладними.

Після розгляду справи судом касаційної інстанції позивачем було долучено до матеріалів справи копію реєстру отриманих податкових накладних за період з 01 липня 2012 року по 31 жовтня 2012 року включно, а також копії виписок по особовому рахунку позивача у ПАТ «Мафінбенк» та ПАТ «Укрсиббанк» за весь 2012 рік, з аналізу яких вбачається, що товари та послуги, отримані позивачем від ТОВ «Негоциант-Агро» та ТОВ «К-В-С» на підставі зазначених вище правочинів, оплачені у повному обсязі.

На підтвердження розрахунків між сторонами та сплати сум податку на додану вартість у складі ціни придбаних товарів та отриманих послуг за вказаними господарськими операціями позивач отримав ряд податкових накладних.

Вказані суми податку на додану вартість позивач включив до складу податкового кредиту, відобразив у податкових деклараціях з податку на додану вартість та реєстрі отриманих податкових накладних за відповідні податкові (звітні) періоди.

В силу статті 149 ПК України - податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Витрати у розумінні ПК України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (пп. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 ПК України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті:інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 статті 44 ПК України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 185.1 статті 185 ПК України - об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 ПК України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 ПК України - датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень п. 198.6 статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з п. 201.4 статті 201 ПК України - податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 статті 201 ПК України - податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: 1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); 2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; 3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; 4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; 5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення договору між позивачем та його контрагентами, останні були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали свідоцтва платника податків на додану вартість у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом, факти придбання матеріалів та виконання робіт, оплати їх вартості підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у податковому обліку позивача та у податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Дослідивши вказані первинні документи, колегія суддів приходить до висновку про їх відповідність вимогам зазначеним вище вимогам законодавства та про підтвердження факту реальності господарських операцій позивача, які є підставою виникнення права на податковий кредит. Слід зазначити, що ані відповідачем, ані судами, на розгляді в яких перебувала дана справа не встановлено невідповідність даних документів вимогам законодавства, характеру господарських правовідносин чи їх фіктивність.

З акту перевірки позивача вбачається, що посадові особи відповідача дійшли висновку щодо не настання реальних наслідків за господарськими операціями позивача з ТОВ «Негоциант Агро», ТОВ «К-В-С», ґрунтуючись на обставинах викладених у Акті від 26 жовтня 2012 року №6526/22-5/34598778 про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Негоциант Агро» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період липень 2012 року, складеному ДПІ у Приморському районі м. Одеси та Акті від 26 листопада 2012 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси Одеської області ДПС про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «К-В-С» щодо підтвердження сум податкового зобов'язання та податкового кредиту задекларованих у Деклараціях з податку на додану вартість за серпень-жовтень 2012 року, якими на переконання податкового органу встановлено відсутність у вказаних суб'єктів господарювання реальної можливості виконання зобов'язань за правочинами.

Опираючись на інформацію, наведену в Акті про неможливість проведення зустрічної звірки, податковий орган оскаржуваним Актом перевірки визнав нікчемними правочини, укладені позивачем з контрагентом, такими, що не здійснювалися, а лише оформлювалися.

Проте, з аналізу норм цивільного законодавства, зокрема, статей 219, 220, 221, 224, 228, 234 ЦК України, можна дійти висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення. В матеріалах справи жодних допустимих доказів на підтвердження недійсності право чинів не міститься.

Також в матеріалах справи не міститься жодних вироків щодо посадових осіб позивача чи його контрагентів щодо ухиляння від сплати податків та зборів бо будь-яких інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Стосовно товарно-транспортних накладних, на необхідність наявності яких наголосив Вищий адміністративний суд України, то позивач не надав суду для огляду, оскільки їх вилучено у позивача при проведенні обшуку, та на даний час не повернуто. Зазначені доводи позивача підтверджено копією Протоколу обшуку від 06 листопада 2012 роук, складеного Ст. о/у ГВПМ ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС майором податкової міліції Беляк В.П.

Згідно із Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 - до товарно-транспортних документів належить товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до пункту 11.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні - товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів.

Відповідно до п. 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні - перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Таким чином, саме товарно-транспортні накладні є належними доказами факту відвантаження, перевезення, прийняття, обліку товарно-матеріальних цінностей.

Разом з тим, вказані Правила не встановлюють правил податкового обліку платників податку, а лише визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи, передбачені зазначеними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна і шляховий лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Так, ухвалою від 23 липня 2012 року по справі № К-4817/10 ВАСУ зазначив про те, що товарно-транспортна накладна підтверджує витрати з оплати транспортних послуг, а не з придбання товарів. Тому за наявності інших первинних документів, що підтверджують придбання товарів, відсутність ТТН не впливає на право підприємства на витрати та податковий кредит.

Крім того, згідно листа Міністерства доходів та зборів України № 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 від 19 вересня 2013 року, товарно-транспортна накладна не міститься у переліку документів, які визначають право на формування податкового кредиту.

Слід зазначити, що згідно умов договорів поставки перехід права власності на товар відбувається або в момент передачі товару Покупцю (ТОВ "Вторметекспорт") за видатковою накладною (до матеріалів справи залучені копії видаткових накладних, підтверджуючих перехід права власності на придбаний позивачем товар), або були визначені умови поставки СРТ склад Покупця (ТОВ "Вторметекспорт").

Оскільки обов'язки з транспортування товару покладені на ТОВ "Негоциант-Агро", ТОВ "К-В-С", то у контрагента може не бути примірника товарно-транспортної накладної, оскільки він не є суб'єктом транспортного процесу. Так, ухвалою ВАСУ від 22 серпня 2012 року по справі № К/9991/43010/12 зазначено, що поставка товарів на умовах СРТ (... назва місця призначення) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов'язаний оплатити витрати з перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики і будь-які інші витрати, які можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Таким чином, за умовами поставки СРТ позивач не зобов'язаний підтверджувати факт поставки саме товарно-транспортними накладними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить у залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання.

Так само як і на платника податків не покладається обов'язок перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» - якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану

Таким чином, включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ, відображених у отриманих від ТОВ «Негоциант Агро», ТОВ «К-В-С» податкових накладних, було здійснено ним на підставі вчинених правочинів, реальність яких доведено в судовому засіданні та у відповідності до вимог діючого законодавства, а суми ПДВ підтверджуються належним чином оформленими податковими накладними.

Таким чином, висновок податкового органу про нікчемність господарських зобов'язань, що виникли між позивачем і його контрагентом, є безпідставним.

Враховуючи зазначене, необґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства, а тому, відповідно, протиправними є оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті на основі такого акту перевірки.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.