Справа № 825/1980/15-а
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1980/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих В.О. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

14 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Старової Н.Е., Файдюка В.В., при секретарі - Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 04.06.2015 № .

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 24.12.2014 № 43/17-.

Зазначеним актом перевірки встановлено порушення позивачем пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, на підставі чого донараховано податок на додану вартість в сумі 42 689,00 грн., в тому числі за січень 2013 року на 33,00 грн., за лютий 2013 року на 33,00 грн., за березень 2013 року на 33,00 грн., за квітень 2013 року на 25,00 грн., за листопад 2013 року на 18 268,00 грн., за грудень 2013 року на 24 297,00 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 02.02.2015 № про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 63 847,50 грн. (42 565,00 грн. за основним платежем та 21285,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Означене податкове повідомлення - рішення було оскаржено позивачем до Головного управління ДФС у Чернігівській області та за результатами розгляду скарги рішенням від 12.03.2015 № 203/6/25-01-10-04-15 було скасовано (а.с. 54-59, т. 1).

Головне управління ДФС у Чернігівській області, скасовуючи вказане податкове повідомлення-рішення, виходило з того, що у зв'язку з допущенням арифметичної помилки не донарахована сума податку на додану вартість в сумі 125,16 грн., та відповідно не застосована штрафна санкція, а тому підлягає донарахуванню сума податку на додану вартість в розмірі 125,16 грн. з відповідним застосуванням штрафних санкцій. Крім того, було вказано, що у податковому повідомленні-рішенні відсутні посилання на порушення підприємцем пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Також було зобов'язано Прилуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернігівській області забезпечити прийняття та направлення до ФОП ОСОБА_2 податкового повідомлення-рішення про визначення грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 64 035,39 грн. (в тому числі податок - 42 690,26 грн., санкція - 21 345,13 грн.) за формою та згідно з вимогами, установленими Порядком направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2012 за № 32135/22447.

04.06.2015 на підставі акту перевірки від 24.12.2014 № 43/17- та рішення про результати розгляду скарги від 12.03.2015 № 203/б/25-01-10-04-15 відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 63 847,50 грн. (42 690,26 грн. за основним платежем та 21345,13 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс України, ПК України).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Питання, пов'язані з формуванням платником податку на додану вартість податкового кредиту, врегульовано ст. 198 Податкового кодексу України.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. За змістом наведених правових норм податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, платіжні доручення тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Екон трейд" та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір поставки нафтопродуктів № 5 від 05.08.2013, підписаний уповноваженими на те особами та скріплений печатками (а.с. 63-64, т. 1).

Відповідно до умов даного договору (пункти 1.1, 1.2, 4.1) постачальник зобов'язується поставити й передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти. Номенклатура, кількість, ціна товару визначається сторонами за взаємною згодою на основі заявки покупця й зазначається в специфікаціях та/або розрахункових документах (рахунках-фактурах), видаткових накладних, що є невід'ємною частиною договору. Оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку на умовах 100% передплати, а в інших випадках оплата узгоджується відповідно до додатків та додаткових угод до цього договору.

Виконання сторонами вказаного договору поставки підтверджується специфікацією на постачання товару від 04.11.2013, від 22.11.2013, від 02.12.2013, від 23.12.2013; рахунок-фактурами № СФ-04/11-9 від 04.11.2013, № СФ-22/11-4 від 22.11.2013, № СФ-02/12-5 від 02.12.2013, № СФ-23/12-6 від 23.12.2013; платіжними дорученнями № 367 від 14.11.2013, № 370 від 20.11.2013, № 383 від 27.11.2013, № 389 від 05.12.2013, № 402 від 12.12.2013, № 404 від 23.12.2013, № 408 від 24.12.2013, № 416 від 26.12.2013, № 9 від 09.01.2014; видатковими накладними № РН-04/11-9 від 04.11.2013, № РН-22/11-4 від 22.11.2013, № РН-02/12-5 від 02.12.2013, № РН-23/12-6 від 23.12.2013; товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів № 00225 від 04.11.2013, № 00292 від 22.11.2013, № 00341 від 02.12.2013, № 00397 від 23.12.2013; податковими накладними № 11 від 04.11.2013, № 68 від 22.11.2013, № 5 від 02.12.2013, № 44 від 23.12.2013; актами здачі-прийняття товару № 04/11-9 від 04.11.2013, № 22/11-4 від 22.11.2013, № 02/12-5 від 02.12.2013, № 23/12-6 від 23.12.2013 (а.с. 29-53, 65-68, т. 1).

Зазначені вище первинні бухгалтерські документи оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та повністю відображають реальність проведених господарських операцій між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Екон трейд".

Крім того, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що придбане паливо зливалось у баки наявних на території автомобілів, а решта зливалась у ємкості, на підтвердження чого надав фотографії та листи торгівельних організацій, в яких вказано об'єми паливних баків, встановлених заводами-виробниками на автомобілі, які знаходяться у власності позивача та використовуються ним у господарській діяльності.

Для підтвердження можливості зберігання палива позивачем надано документацію на автозаправочний пункт, накладні від 06.10.2009 № 414 та від 28.11.2009 № 521, які підтверджують факт придбання 3 ємкостей по 600 літрів, 1 ємкості на 800 літрів, 8 ємкостей по 200 літрів, та фотокартки, які підтверджують можливість розвантаження та зберігання пального.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту по операціям з ТОВ "Екон трейд" став акт перевірки від 10.07.2014 № 196/2200/38475635, яким встановлено, що операції з придбання товару у ТОВ "Екон трейд" по ланцюгу постачання не мали реального товарного характеру, перевіркою не виявлено наявність розумних економічних або інших причин систематичного придбання та продажу товарів.

Проте, законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Крім того, на момент здійснення вищезазначених господарських операцій, позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як платники ПДВ, установчі документи позивача або його контрагента не визнані в судовому порядку недійсними та відсутні вироки судів щодо можливих зловживань з боку їх посадових осіб, у тому числі щодо укладання недійсних правочинів чи здійснення нереальних господарських операцій.

Аналіз наданих позивачем первинних документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту по операціям з контрагентом які були предметом перевірки.

Крім того, згідно висновків, викладених в акті перевірки, позивачу підлягає донарахуванню податок на додану вартість в сумі 42 689,00 грн., в тому числі за січень 2013 року на 33,00 грн., за лютий 2013 року на 33,00 грн., за березень 2013 року на 33,00 грн., за квітень 2013 року на 25,00 грн., за листопад 2013 року на 18268,00 грн. та за грудень 2013 року на 24 297,00 грн., однак, згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суму грошового зобов'язання за основним платежем позивачу збільшенню на суму 42 690,26 грн., від якої, відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 21 345,13 грн.

Водночас, загальний розмір грошового зобов'язання (63 847,50 грн.), зазначеного у податковому повідомленні-рішенні, не відповідає сумі грошових зобов'язань за основним платежем (42690,26 грн.) та за штрафними санкціями (21345,13 грн.), наведених у розрахунку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстацнії про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.06.2015 № .

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2015 року - без змін. Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І. Мєзєнцев

суддя Н.Е. Старова

суддя В.В.Файдюк

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Старова Н.Е.

Файдюк В.В.