Справа № 802/4654/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Київ К/800/19761/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Приходько І.В., Цвіркуна Ю.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 року

у справі № 802/4654/13-а

за позовом дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» (далі - позивач, ДП «УГК «Nemiroff»)

до Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (далі - відповідач, Немирівська ОДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ДП «УГК «Nemiroff» звернулось у листопаді 2013 року до суду з адміністративним позовом до Немирівської ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.10.2013 року № та № .

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.01.2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.01.2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає касаційну скаргу відповідача необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 17.06.2013 року по 20.08.2013 року відповідачем проведено планову виїзну перевірку ДП «УГК «Nemiroff» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 28.08.2013 року № 323/22-00-20/30805594, яким встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог п. 44.1 ст. 44, п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті підприємством завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності в сумі 1 432 389,00 гривень та занижено задекларовані показники по податку на прибуток в сумі 7230,00 гривень.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.10.2013 року: № , яким позивачу зменшено суму об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 432 389,00 гривень; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, за основним платежем у розмірі 7230,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1807,50 гривень.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що висновки відповідача про відсутність реального характеру операцій з придбання маркетингових послу, які лягли в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, є вірними та обґрунтованими, оскільки з наданих позивачем на підтвердження реальності спірних господарських операцій документів не вбачається критеріїв визначення вартості послуг, необхідності та доцільності використання таких у господарській діяльності підприємства, зокрема, не доведено економічну доцільність витрат без визначення конкретних маркетингових послуг та причинно-наслідкового зв'язку між придбаними послугами та використанням останніх в межах власної господарської діяльності.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим та погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, па підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом ІІ ПК України.

Відповідно до пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV, податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які згідно з вищезазначеним Законом є документами, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

У ході судового розгляду встановлено, що позивач мав господарські відносини з компанією «Nemiroff Internetional Kereskedelmi Kft» за договорами про надання маркетингових послуг на території Угорської Республіки від 10.10.2011 року № 10-10-2011/HU, від 07.07.2011 року № 070711, від 03.10.2011 року № 031011 та з компанією «Mazurenko Armwresling Promotion Sp.z.o.o.» за договором про надання маркетингових послуг на території Угорської Республіки від 20.09.2011 року № 200911.

Як свідчать матеріали справи позивачем у перевіряємому періоді відображено операції з придбання у вказаних контрагентів маркетингових послуг по вивченню, дослідженню та аналізу ринку та попиту на продукцію.

На підтвердження реального здійснення зазначених господарських операцій та фактичного отримання послуг за такими позивачем долучено до матеріалів справи копії договорів, додатку № 1 та доповнення № 1 до договору № 10-10-2011/HU, актів приймання-передачі наданих послуг, актів, копій звітів про надані послуги.

Судом апеляційної інстанції при дослідженні зазначених документів встановлено, що вони відповідають вимогам первинності в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що наявними у матеріалах справи доказами в повній мірі підтверджено реальність спірних господарських операцій та фактичне отримання позивачем маркетингових послуг обумовлених названими правочинами, що свідчить про підставність та правомірність формування позивачем податкових зобов'язань, на підставі належним чином оформлених первинних документів отриманих в ході реального здійснення господарських операцій, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які б могли б призвести до скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області - залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 року у справі № 802/4654/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: (підпис) І.В. Приходько
(підпис) Ю.І. Цвіркун