Справа № 823/1298/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1298/15 Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко В.П.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ганечко О.М.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Агаркові Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Ватутінський комбінат вогнетривів" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Ватутінський комбінат вогнетривів" до Звенигородської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Ватутінський комбінат вогнетривів», звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахування уточнення позовних вимог просивскасувати податкові повідомлення-рішення Звенигородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 22 травня 2015 року № про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість в сумі 24035 грн та № про зменшення суми бюджетного відшкодуванняз податку на додану вартість в розмірі 24035 грн, в тому числі штрафна санкція 12017, 50 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, тому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що у період з 29.04.2015 по 07.05.2015 посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» з питань дотримання податкового законодавства при здійсненні операцій з придбання товарів, робіт (послуг) у ТОВ «Ефесто М» () за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 року, за результатами перевірки складено акт від 14.05.2015 № 50/23-12-15-028/00191916, згідно з висновками якого встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:п.198.1, п.198.6, ст.198 та п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI, внаслідок чого ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» завищено задекларовані показники в складі податкового кредиту декларації з податку на додану вартість на загальну суму 24034,67 грн., що призвело до завищення податкового кредиту відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту за жовтень 2014 р. на суму 24034,67 грн., та завищення суми бюджетного відшкодування за листопад 2014 року на суму 24034,67 грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення - рішення від 22.05.2015 року:№ , яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у сумі 24035 грн., та № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 24035 грн. та застосована штрафна санкція в сумі 12017, 50 грн.

Зазначені ППР є предметом цього позову, оскільки позивач вважає їх протиправними.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку про непідтвердження реальності господарських операцій позивача через відсутність певних первинних документів, невідповідність окремих документів вимогам Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також, відсутність у контрагентів позивача виробничих потужностей для здійснення необхідної господарської діяльності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 статті 196 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки податкового органу стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Ефесто М», при цьому, висновки Акта перевірки про порушення позивачем вимог закону ґрунтуються на наявності ознак нереальності здійснення фінансово-господарських операцій контрагентом позивача ТОВ «Ефесто М», а також по ланцюгу постачання - ТОВ «Оптова база «Чай-агропродукт», які, на погляд податкового органу, фактично не можуть здійснювати господарську діяльність через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, а також трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, також, у зв»язку з неможливістю проведення зустрічних звірок через відсутність контрагента за юридичною адресою, формуванняТОВ «Оптова база «Чай-агропродукт» технічного податкового кредиту, що надало можливість в подальшому формувати сумнівний податковий кредит по ланцюгу постачання від ТОВ «Оптова база «Чай-агропродукт» до контрагентів-покупців.

Так, між позивачем та ТОВ «Ефесто-М» укладено договір поставки № 024/14 від 27 січня 2014 року, згідно з умовами якогоу ТОВ «Ефесто-М» (Постачальник) бере на себе зобовязання здійснити поставку товару в кількості, яка вказана в розрахунках виставлених «Постачальником», а Покупець (ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів») зобовязується прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 3.1 розділу 3 «Тара і пакування» визначено, що товар постачається навалом у вантажних автомобілях, накритих тентами для запобігання псування внаслідок підвищеної вологості.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що постачальник здійснює поставку товару покупцю на склад за адресою: Черкаська область, місто Ватутіне, вул. Індустріальна, 11. Передача продукції здійснюється тільки при наявності повного пакету товаросупровідних документів: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, податкова накладна (п.5.4 Договору).

Як зазначено в акті перевірки, станом на 01.11.2014 року згідно оборотно-сальдової відомості по рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними виробниками» немає кредиторської або дебіторської заборгованості» стосовно ТОВ «Ефесто М».

Згідно оборотно-сальдової відомості по рах.631 та відповідно до платіжних доручень за жовтень 2014 року за отриману продукцію позивач перерахував ТОВ «Ефесто-М» по безготівковому розрахунку кошти на загальну суму 144208, 00 грн, в тому числі ПДВ 24034, 67 грн., за отримане сухе подрібнене лушпиння соняшникове згідно платіжних доручень №№2678,2728 від 20.10.2014, 23.10.2014. Податок на додану вартість в сумі 24034, 67 грн. включено позивачем до складу податкового кредиту жовтня 2014 року.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано договір поставки №024/14 від 27.01.2014 та додаткові угоди до нього, на підтвердження виконання умов договору надано платіжні доручення, акти звірки взаємних розрахунків,податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, прибуткові накладні, накладні на розгрузку альтернативного палива, при цьому, наявність у позивача установки для використання альтернативного палива, документи на введення в експлуатацію якої наявні в матеріалах справи, зумовлює потребу у закупівлі лушпиння соняшника для використання як палива для забезпечення роботи печей.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

На погляд судової колегії, надані позивачем первинні документи слід прийняти у якості належних та допустимих доказів на підтвердження його господарської діяльності, оскільки вони відповідають вимогам законодавчого визначення поняття «первинний документ» згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та у своїй сукупності свідчать про реальність господарських операцій позивача.

Податковий орган, обґрунтовуючи свої висновки, викладені в акті перевірки, посилається виключно на господарську діяльність контрагента позивача,в той час, як платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

В разі порушення контрагентом податкової дисципліни, відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

До справи відповідачем не надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "безтоварності" здійснених позивачем господарських операцій.

Відповідачем не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Висновок відповідача про "безтоварність" господарської операції носить характер припущення, яке не підтверджено належними доказами.

Відповідачем не було доведено, що сторони, укладаючи господарські договори, мали намір на укладення угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

На момент укладення угод контраґент позивача був зареєстрованим як юридична особа, мав право укладати правочини та виписувати податкові накладні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Ефесто-М» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд вважає, що висновки відповідача повністю ґрунтуються на сумнівах та припущеннях, що є неприпустимим у податкових правовідносинах, які не доведені у встановленому порядку і які суд не приймає з огляду на положення частини другої статті 71 КАС України, відповідно до якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому постанова суду підлягає скасуванню як така, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права та ухвалена при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем сплачено судовий збір при поданні позову 487,20 грн.(а.с.2 т.1) та при поданні апеляційної скарги в сумі 487,20 грн. (а.с.253 т.1), загалом 974,40 грн., які йому мають бути відшкодовані за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.94,195,196,198,202,205,207,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ватутінський комбінат вогнетривів"- задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Ватутінський комбінат вогнетривів"- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Звенигородської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 22 травня 2015 року № про зменшення розміру від'ємногозначення суми податку на додану вартість у розмірі 24 035 грн.; № про зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 24 035 грн., в тому числі штрафна санкція 12 017,5 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Ватутінський комбінат вогнетривів"судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 974 (дев»ятсот сімдесят чотири) грн. 40 (сорок) коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Л.В.Губська

Судді: О.М.Ганечко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: