Справа № 5332/10/1570
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2010-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-5332/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року. м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Глуханчука О.В.,

судді Катаєвої Е.В.

судді Білостоцького О.В.

при секретарі Височенко Н.М.

за участю: позивача ОСОБА_1І

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю)

представник третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ізмаїльська митниця про визнання недійсним та скасування наказу ДМС від 15.04.2010 року № 579-к, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2010 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання недійсним та скасування наказу ДМС від 15.04.2010 р. № 579-к, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

З урахуванням уточнення позовних вимог, остаточними позовними вимогами позивача є визнання недійсним та скасування наказу ДМС від 15.04.2010 року № 579-к та стягнення середнього заробітоку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні 01 липня 2010 року суд протокольною ухвалою залучив в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ізмаїльську митницю.

Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд скасувати наказ Державної митної служби України № 579-к від 15.04.2010 року про звільнення ОСОБА_1І з посади начальника митного поста «Рені»за угодою сторін відповідно до вимог п.1 ст. 36 КЗпП України та стягнути з Державної митної служби України середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 15.04.2010 року по день фактичного поновлення на роботі на посаді начальника митного поста «Рені»Ізмаїльської митниці.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.04.2010 року він під тиском тимчасово виконуючого обовязки начальника Ізмаїльської митниці ОСОБА_3 написав заяву про звільнення за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України), в якій вказав дату свого звільнення 15.04.2010 року. Наказом Ізмаїльської митниці від 15.04.2010 року № 579-к позивач був звільнений відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки заяву про звільнення він написав під тиском.

Представник відповідача Державної митної служби України позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_1 власноручно було написано заяву про звільнення за угодою сторін 13.04.2010 року. Таким чином, позивач добровільно, власноручно та за власним бажанням написав та подав заяву про звільнення. Наказом Державної митної служби України від 15.04.2010 року № 579-к позивач був звільнений відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України.

Представник третьої особи Ізмаїльської митниці, в судове засідання не зявився, повноважного представника у судове засідання не направив. Про місце, час та дату судового розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.89).

Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з лютого 1989 року працював в митних органах, на час звільнення займав посаду начальника митного поста «Рені»Ізмаїльської митниці.

13.04.2010 року ОСОБА_1 на імя голови Державної митної служби України ОСОБА_4Г подав заяву про звільнення за угодою сторін з 15.04.2010 року, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України. Дану заяву було скеровано на ім`я голови ДМС України супровідним листом № 10/01-2493 від 13.04.2010 року.

15.04.2010 року на підставі поданої заяви наказом Державної митної служби України № 579-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади начальника митного поста «Рені»Ізмаїльської митниці з 15.04.2010 року за угодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України.

Статтею 1 Кодексу законів про працю України, передбачено, що зазначений закон регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до вимог ст.21 цього ж Кодексу, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 1 ст. 36 КЗпП України, передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору, є угода сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що процедура звільнення ОСОБА_1 здійснена у відповідності до вимог КЗпП України, підстави для скасування наказу про звільнення відсутні, а позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не підтвердженні фактичними обставинами.

Позивачем не надано доказів, у розумінні ст. 69 КАС України, які б підтвердили ту суттєву обставину, що мало місце примусове написання заяви про звільнення. Пояснення позивача є бездоказовими, та такими, що не ґрунтуються на встановлених судом фактах. Тому зазначені позовні вимоги є необґрунтованими та не можуть бути правовими підставами для визнання дій відповідача неправомірними.

Суд ухвалою від 07 вересня 2010 року на підставі вимог ст. 115 Кодексу адміністративного судочинства України, доручив Хмельницькому окружному адміністративному суду допитати в якості свідка ОСОБА_3.

24.09.2010 року на адресу суду надійшов протокол виконання судового доручення. З якого вбачається, що факти примусового написання ОСОБА_1 заяви про звільнення за угодою сторін не найшли свого підтвердження. Пояснення позивача, надані в судовому засіданні не узгоджуються з поясненням свідка ОСОБА_3. Так, з пояснень позивача вбачається, що після проведеною 13.04.2010 року виконуючим обовязки начальника Ізмаїльської митниці ОСОБА_3 наради, останній викликав позивача до себе в кабінет та запропонував написати заяву про звільнення за угодою сторін, пообіцявши, при цьому, що в іншому випадку позивача буде звільнено за порушення присяги державного службовця та залякував комплексною перевіркою.

Разом із тим, з пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що ніякої співбесіди між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не було, психологічного тиску на позивача ОСОБА_3 не здійснював та заяву про звільнення з митних органів було написано ОСОБА_1 добровільно.

Суд враховує, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника, наявність якої в даному випадку судом не встановлено. При цьому, спірний наказ про звільнення виданий у встановлений в заяві про звільнення строк, а саме 15.04.2010 року.

Дана правова позиція викладена у постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»від 06.11.1992 року № 9.

При викладених обставинах, наказ Ізмаїльської митниці від 15.04.2010 року №579-к «Про звільнення ОСОБА_1І.»за ч.1 ст.36 КЗпП України є законним та обґрунтованим, винесеним з вірним застосуванням норм діючого законодавства та не підлягає скасуванню. У звязку із цим в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки, позивач відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито»від сплати державного мита (судового збору) звільнений.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України у судовому засіданні 16 листопада 2010 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись Кодексом Законів про працю України, ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Державної митної служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ізмаїльська митниця про визнання недійсним та скасування наказу ДМС від 15.04.2010 року № 579-к, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано колегією суддів 19 листопада 2010р.

Головуючий суддя О.В.Глуханчук

Суддя Е.В.Катаєва

Суддя О.В.Білостоцький

Повний текст постанови складений 19 листопада 2010 року .

/