Справа № 9673/09/1570
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2010-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

"28" січня 2010 р.Справа № 2а-9673/09/1570

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

при секретарі Катеренчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська промислова група»до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив суд визнати протиправними висновки по ОСОБА_1 перевірки «Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська промислова група»(далі Товариство) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 10.07.2008 року по 31.03.2009 року, валютного ті іншого законодавства за період з 10.07.2008 року по 31.03.2009 року»від 24.06.2009 року №3617/23-1/35992479; визнати дії ДПІ в Суворовському районі м. Одеси щодо видачі податкового повідомлення-рішення від 02.07.2009 року №/0 та вручення останнього посадовим особам ТОВ «Чорноморська промислова група», протиправними та скасувати податкове-повідомлення рішення від 02.07.2009 року №/0 у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, інспекція дійшла хибного висновку щодо протиправного віднесення витрат за послуги ОСОБА_2 по маркетинговому дослідженню до валових витрат, оскільки даний вид послуг не підлягає реєстрації в Управлінні науки і техніки, весь матеріал носив конфіденційний, оглядово-інформаційний та комерційний характер та призначався виключно для Товариства. Також позивач зазначає, що неприйняття на роботу нового співробітника за результатами його пошуку та підбору не свідчить про не існування такої послуги, а свідчить про невідповідність кандидатів на претендуєму посаду за критеріями, які висувало підприємство. Відтак, висновки Інспекції щодо безпідставного віднесення позивачем витрат на підбір персоналу, оскільки це не повязано з господарською діяльністю Товариства, до валових витрат є необґрунтованими. Зважаючи на договори купівлі-продажу, згідно яких доставка здійснювалася транспортом продавця, а при реалізації покупцем, при цьому зазначені операції здійснювалися на орендованій Товариством земельній ділянці, позивач зазначає безпідставність висновку Інспекції щодо необґрунтованого віднесення витрат на оренду площадки до валових витрат підприємства. Висновки Інспекції про безпідставне віднесення витрат по завантаженню та розвантаженню, фасувальним та розфасувальним роботам з товарно-матеріальними цінностями до валових витрат позивач також вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_3 України «Про прибуток»не встановлює обовязку продавця продавати товар в меншій кількості, ніж придбано, а місце здійснення господарських операцій зазначено в свідоцтві про єдиний податок ФОП ОСОБА_4 Висновок Інспекції щодо неправомірного віднесення до валових витрат оренди устаткування для вантажно-розвантажувальних робіт за договором з ФОП ОСОБА_5 позивач також вважає необґрунтованим та спростовує його тим, що зазначене устаткування використовувалося по призначенню на складі відповідно до вищевказаного договору про виконання складських робіт. Також позивач не погоджується з висновками Інспекції щодо неправомірного віднесення до валових витрат витрати за договором з ФОП ОСОБА_2 про надання консультаційних послуг з питань бухгалтерського обліку, зважаючи, зокрема, на те, що вказані витрати підтверджуються актом здачі-прийняття робіт. При цьому позивач зазначає, що товариство постійно мало потребу в рішенні складних питань по нормативно-документальній базі з питань зовнішньоекономічної діяльності та інших господарських операцій, у звязку із чим користувалося послугами ОСОБА_2 Не погоджуючись із прийнятими податковим органом рішеннями, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 28.01.2010 року адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання протиправними висновків по акту перевірки від 24.06.2009 року №3617/23-1/35992479, дій відповідача щодо видачі податкового повідомлення-рішення від 02.07.2009 року №000170230/0 та вручення останнього посадовим особам позивача залишено без розгляду.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд задовольнити позов.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов. Зважаючи на відповідність прийнятого податкового повідомлення-рішення чинному податковому законодавству, представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі направлення від 29.05.2009 року №901/23-1 та від 12.06.2009 року №964/23-1, виданих Державною податковою інспекцією у Суворовському районі м. Одеси співробітниками Інспекції згідно з п. 1 ст. 11№ Закону України «Про державну податкову службу в Україні»та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська промислова група»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 10.07.2008 року по 31.03.2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 10.07.2008 року по 31.03.2009 року. За результатами перевірки складено акт №3617/23-1/35992479 від 24.06.2009 року.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Чорноморська промислова група»п. 5.1, п.п. 5.2.1 п.5.2, п.п.5.4.2 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 134843,00 гривень.

На підставі зазначеного акту Державною податковою інспекцією у Суворовському районі м. Одеси прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 02.07.2009 року про визначення ТОВ «Чорноморська промислова група»суми податкового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 134843,00 гривень та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 41931,00 гривень, а всього 176774,00 гривень.

Судом встановлено, що між ТОВ «Чорноморська промислова група»та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладені договори від 02.10.2008 року №01/1/10/08, від 20.10.2008 року №01/2/10/08 про надання послуг дослідження ринку. На виконання умов договорів та згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000006 від 31.10.2008 року, №ОУ-0000007 від 27.11.2008 року ФОП ОСОБА_2 були виконані роботи по темам «Дослідження Українського ринку виробників і асортименту метизної продукції»та «Ринок будівельних матеріалів України», вартістю 80000,00 гривень по кожній.

Вимоги законодавства щодо віднесення витрат підприємства до валових витрат встановлені ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Пунктом 5.1 зазначеного Закону встановлено, що валові витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Разом із цим п.п. 5.2.1 п.5.2 ст.5 вказаного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачені (нараховані) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, … з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 5.7 цієї статті.

Приписами п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку.

Правила ведення податкового обліку встановлені виключно у ст. 11 Закону, якою регламентуються лише питання про податкові періоди (п.11.1), про дату збільшення валових витрат (п. 11.2), про дату збільшення валового доходу (п. 11.3).

Суд не приймає до уваги доводи Інспекції щодо невідповідності робіт по темам «Дослідження Українського ринку виробників і асортиментів метисної продукції»і «Ринок будівельних матеріалів України»Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», постанові Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію науково-дослідних, дослідно-конструкторських робіт і дисертацій»від 31.03.1992 року, умовам Державних стандартів України ДСТУ 3973-2000 «Система розроблення та поставлення продукції на виробництво. Правила виконання науково-дослідних робіт. Загальні положення», ДСТУ 3974-2000 «Система розроблення та постановлення продукції на виробництво. Правила виконання дослідно-конструкторських робіт. Загальні положення»та Державному стандарту України ДСТУ 3008-95 «Документація. Звіти у сфері науки і техніки. Структура и правила оформлення», оскільки норми чинного податкового законодавства не встановлюють таких умов для віднесення до валових витрат вищевказаних послуг.

Питання податкового обліку, до якого відноситься визначення валових витрат, має бути обґрунтованим лише спеціальними нормами податкового законодавства, а не правилами проведення та оформлення наукових робіт. Тому, при вирішенні питання визначення валових витрат, необхідно керуватися спеціальними нормами податкового законодавства, насамперед, нормами Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств»вказує, що встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому законі, не дозволяється.

Таким чином, твердження відповідача про необхідність державної реєстрації робіт по темам «Дослідження Українського ринку виробників і асортиментів метизної продукції»і «Ринок будівельних матеріалів України», відповідність вказаних робіт Державним стандартам, обовязковість для виконавця бути науково-технічною організацією для визначення валових витрат встановлює додаткові обмеження для позивача, що суперечить нормам чинного податкового законодавства.

Отримана за результатами досліджень ФОП ОСОБА_2 інформація була використана Товариством для розширення видів і сфер діяльності, передбачених в Статуті підприємства, на підставі пропозицій, викладених в замовлених роботах, Товариством був вибраний вид найбільш успішного асортименту будматеріалів та укладені договори купівлі-продажу на 2 квартал 2009 року. Таким чином, віднесення Товариством витрат на маркетингові послуги за договорами від 02.10.2008 року №01/1/10/08, від 20.10.2008 року №01/2/10/08 до валових витрат є правомірним, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Суд також знаходить безпідставними висновки Інспекції щодо необґрунтованого віднесення витрат по підбору та забезпеченню персоналом у звязку з наступним. Так, судом встановлено, що між Товариством та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг з підбору, підготовці та перепідготовці персоналу №1/1/09-08 від 30.09.2008 року з метою забезпечення підприємства трудовими ресурсам для здійснення господарської діяльності. На вимоги вказаного договору та відповідно до актів виконаних робіт № ОУ-0000008 від 29.10.2008 року, №ОУ-0000009 від 28.11.2008 року, № ОУ-0000010 від 29.12.2008 року ФОП ОСОБА_2 були виконані роботі по підбору персоналу для Товариства, вартістю 5000,00 гривень по кожному акту.

Судом не приймаються до уваги доводи Інспекції щодо того, що за перевіряємий період на підприємстві працювали тільки директор ОСОБА_6, головний бухгалтер ОСОБА_3 та менеджер по роботі з митницею ОСОБА_1, інших працівників не приймали на роботу, у звязку із чим витрати на підбір персоналу не повязані з господарською діяльністю, тому не повинні бути зараховані до валових витрат, оскільки подібні наслідки не є умовою включення витрат до валових видатків та не передбачені Законом.

Суд також не вбачає обґрунтованими доводи Інспекції щодо недоказовості виконання робіт по підбору персоналу, оскільки це спростовується доданими до позову копіями додатків №1,2,3 до акту виконаних робіт №ОУ-0000009 від 28.11.2008 року, № ОУ-0000010 від 29.12.2008 року з переліком підібраних кандидатів на посади, та відповідними ним протоколами співбесіди. В судовому засіданні на огляд суду були предявлені оригінали вказаних протоколів, відтак відповідно до ст. 70 КАС України суд не приймає доводі Інспекції щодо їх недостовірності. Та обставина, що зазначені протоколи позивач надав в судовому засіданні, з огляду на те, що вони повністю узгоджуються з актами виконаних робіт, не свідчить про фальшивість даного доказу, тому вони приймаються судом до уваги.

Оскільки витрати на підбір персоналу відповідно до п.п.5.3.9. п. 5.3. ст.5 Закону підтверджуються належними та допустимими доказами, Товариство правомірно, з урахуванням вимог п.п 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону, віднесло вказані видатки до валових витрат.

Суд не знаходить обґрунтованими висновки Інспекції щодо неправомірного включення витрат на оренду площадки за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37/7, до валових видактів виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Товариством та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 укладено договори №06-П/08-А від 01.08.2008 року, №07-П/08-А від 29.12.2008 року про надання в оренду площадки за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37/7. Згідно актів здачі-виконання виконаних робіт від 30.11.2008 року, від 31.10.2008 року, від 30.09.2008 року, від 31.08.2008 року орендодавцем було надано вищевказану земельну ділянку в оренду Товариству відповідно до умов договору. Згідно копій квитанцій до прибуткових касових ордерів, наявних в матеріалах справи, Товариством було сплачено ФОП ОСОБА_7 на виконання вищевказаного договору 305250,00 гривень.

В законодавчих актах України, зокрема, п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст.5 та ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не встановлено переліку конкретних документів, необхідних для віднесення витрат підприємства до складу валових витрат. У той же час, правила ведення податкового обліку, встановлені ст. 11 зазначеного Закону, не містять вказівок на те, що валові витрати з оренди мають бути підтверджені тільки товарно-транспортними накладними. Навпаки, цей закон у якості таких підтверджуючих документів вказує як «розрахункові», «платіжні», так і «інші документі».

Тобто, за своїм змістом, вказані норми Закону не дозволяють включати витрати підприємства у валові тільки у тому разі, якщо ці витрати взагалі не підтверджені будь-яким документом - ані розрахунковим, ані платіжним, ані іншим документом.

Товариством були укладені договори купівлі-продажу з контрагентами, однією з умов яких є здійснення доставки транспортом продавця, а при реалізації покупцем. Відтак, доставка товару та його попереднє зберігання повинні були відбуватися на якійсь території. З огляду на те, що Товариство не має у власності, оренді, оперативному управлінні інших складських приміщень, суд не знаходить обґрунтованими доводи Інспекції щодо невикористання вказаної земельної ділянки у господарській діяльності підприємства. Суд також не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо відсутності документів, підтверджуючих переміщення товарів на орендовані приміщення, оскільки чинне податкове законодавство не містить таких вимог. При цьому суд приймає до уваги договір оренди, акти здачі-виконання робіт, договори купівлі-продажу як допустимі та належні докази, відповідаючі вимогам п.п.5.3.9. п. 5.3. ст.5 Закону, у звязку із чим позовні вимоги про скасування податкового повідомлення рішення в частині визначення податкового зобовязання з податку на прибуток в сумі 99207,00 гривень підлягають задоволенню.

Підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування податкового повідомлення рішення №/0 від 02.07.2009 року в частині визначення податкового зобовязання в сумі 12852,00 гривень в результаті неправомірного віднесення до валових витрат на послуги по завантаженню, розвантаженню, фасувальним та розфасувальним роботам у звязку з наступним. Судом встановлено, що між Товариством та фізичною особою-підприємством ОСОБА_4 укладено договір б/н від 14.07.2008 року, за яким остання зобовязувалась по вказівці замовника (Товариства) здійснювати послуги по завантаженню, відвантаженню, фасовці та розфасовці товарно-матеріальних цінностей. Згідно актів здачі-прийняття робіт №Ив-ПР-001 від 30.09.2008 року, №Ив-ПР-002 від 30.09.2008 року, виконавцем буди проведені фасувальні та розфасувальні, вантажні та розвантажувальні роботи за період серпня по вересень 2008 року, на загальну суму 36720,00 гривень. Згідно копій квитанцій, наявних в матеріалах справи, зазначені послуги були оплачені Товариством відповідно до умов договору. Суд не приймає до уваги доводи Інспекції щодо відсутності в актах здачі-прийняття робіт реквізиту місця здійснення робіт, як підставу для невключення до складу валових витрат видатків на оплачені послуги, оскільки це не спростовує факту самого надання послуг. Суд також не приймає до уваги твердження Інспекції, що видатки на вищезазначені послуги не підлягають віднесенню до валових витрат через те, що товар реалізовувався у тій же кількості що і придбався, оскільки чинне законодавство не встановлює такого звязку для платників податків. Первинними документами підтверджений факт надання послуг за договором та їх оплата, інше в силу ст. 72 КАС України відповідачем не доведено, у звязку із чим вимоги позивача про скасування податкового повідомлення-рішення в частині визначення податкового зобовязання з податку на прибуток в сумі 12852,00 гривень підлягають задоволенню.

В той же час не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо визнання протиправним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси №/0 від 02.07.2009 року в частині визначення податкового зобовязання в сумі 4690,00 гривень в результаті неправомірного віднесення до валових витрат на оренду устаткування для вантажно-розвантажувальних робіт, у звязку із наступним. Судом встановлено, що між Товариством та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладено договір №23/5 від 08.07.2008 року з оренди устаткування. Згідно з додатками №01, №02 до договору, орендодавець передала у користування Товариству обладнання, серед іншого, призначене для використання складських робіт (візка для перевезення коробок на складі, штаблер механічний SDJ1000, візки гідравлічні та ін.) на суму 13400,00 гривень. Суд враховує, що протягом перевіряємого періоду на підприємстві працювали тільки директор ОСОБА_6, головний бухгалтер ОСОБА_3 та менеджер по роботі з митницею ОСОБА_1 Зазначене виключає можливість використання Товариством у господарській діяльності орендованого устаткування. З доданих до позову копій актів прийому-передачі обладнання від 10.07.2008 року, від 01.10.2008 року, від 02.10.2008 року також не вбачається використання позивачем обладнання у власній господарській діяльності. При цьому, суд враховує, що Товариством був укладений договір з ФОП ОСОБА_4 про надання послуг по завантаженню, відвантаженню, фасовці та розфасовці товарно-матеріальних цінностей. Відповідно до умов договору ФОП ОСОБА_4 зобовязалася надавати позивачу послуги по завантаженню, розвантаженню, фасовці та розфасовці товарно-матеріальних цінностей за власний рахунок, у тому числі з використанням для даних цілей свого власного додаткового обладнання, матеріалів. Таким чином, позивачем не доведений факт виконання вантажно-розвантажувальних робіт з використанням зазначеного устаткування в своїй господарській діяльності, а, відтак, і право згідно п.п.5.3.9. п. 5.3. ст.5 Закону на включення витрат по оренді вказаного устаткування до валових видатків. Таким чином, в задоволенні вимог щодо визнання протиправним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси №/0 від 02.07.2009 року в частині визначення податкового зобовязання на суму 3350,00 гривень та 1340,00 гривень штрафних санкцій слід відмовити.

Підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування податкового повідомлення рішення №/0 від 02.07.2009 року в частині визначення податкового зобовязання в сумі 3150,00 гривень в результаті неправомірного віднесення до валових витрат витрати на консультаційні послуги, у звязку з наступним. Судом встановлено, що між Товариством та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладений договір №1/3/9-08 від 19.09.2008 року про надання консультаційних послуг з питань податкового обліку. Згідно акту здачі-прийняття робіт №ОУ-00001/1 від 30.09.2008 року виконавцем були надані послуги з питань бухгалтерського обліку. Відповідно до рахунку-фактури №СФ-00001/1 від 30.2008 року Товариством були оплачені вказані послуги в сумі 9000,00 гривень, відповідно до умов договору. Суд не знаходить обґрунтованими висновки Інспекції щодо неправомірності віднесення вищевказаних витрат до валових видатків через те, що з акту здачі-прийняття робіт неможливо встановити факт надання послуг ФОП ОСОБА_2 Товариству.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Пунктом 1 статті 9 цього ж Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відтак, приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»не містять вимог про наявність у змісті первинного документа інформації про результати здійснюваної господарської операції та про аналіз проведення такої операції, та відповідно Закону, первинний документ повинен лише підтверджувати факт здійснення господарської операції та містити відомості про зміст такої операції.

Наявні в матеріалах справи копії договору та акту здачі-прийняття робіт є первинними документами, що підтверджують факт здійснення господарської операції надання консультаційних послуг. Наявність на підприємстві штатної посади бухгалтера не забороняє платнику податку укладати договори надання послуг з питань бухгалтерського обліку, у звязку із чим судом не приймається до уваги доводи Інспекції щодо неправомірного віднесення до валових витрат видатків на зазначені консультаційні послуги, через те, що на підприємстві працював штатний бухгалтер. Відтак, Інспекцією безпідставно винесене оскаржуване податкове повідомлення рішення в частині визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 3150,00 гривень, у звязку із чим останнє підлягає скасуванню в цій частині.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 11, 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що ТОВ «Чорноморська промислова група»правомірно включило до валових витрат видатки на маркетингові послуги, по підбору та забезпеченню персоналом, оренди площадки за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 37,7, витрати на консультаційні послуги, у звязку із чим податкове повідомлення-рішення від 02.07.2009 року №/0 в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «Чорноморська промислова група»суми податкового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 131493,00 гривень за основним платежем та 40591,00 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями, а всього в розмірі 172084,00 гривень підлягає скасуванню. При цьому, позивачем не доведений факт виконання вантажно-розвантажувальних робіт з використанням орендованого устаткування в своїй господарській діяльності, у звязку із чим в задоволенні вимог щодо визнання протиправним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси №/0 від 02.07.2009 року в частині неправомірного віднесення до валових витрат на оренду устаткування для вантажно-розвантажувальних робіт в сумі 13400,00 гривень, та, як наслідок визначення податкового зобовязання в сумі 3350,00 гривень та 1340,00 гривень штрафних санкцій, слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,69,71,86,159-162 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська промислова група»задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси від 02.07.2009 року №/0 в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «Чорноморська промислова група»суми податкового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 131493,00 гривень за основним платежем та 40591,00 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями, а всього в розмірі 172084,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня складання постанови у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано «02»лютого 2010 року.

Суддя ____________________ І.В. Завальнюк