Справа № 2а/1570/5980/2011
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2011-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/5980/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2011 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

при секретарі Катеренчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вилайн»до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси № НОМЕР_1 від 14.07.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на припущеннях та є недоведеними. Так, в основу висновків податкового органу покладений факт штучного формування частини податкового кредиту за рахунок ПП «Дана-даблъю»з огляду на те, що вказаний контрагент позивача не має необхідних умов для ведення господарської діяльності, складських приміщень, основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, транспортних засобів, не знаходиться за місцезнаходженням. На підставі цього відповідач дійшов висновку про нікчемність укладених між позивачем та ПП «Дана-даблъю»правочинів та формування відповідного податкового кредиту з податку на додану вартість. Крім того, податковим органом було допущено низку порушень при проведенні перевірки господарської діяльності позивача. Зважаючи на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги із викладених вище підстав підтримали у повному обсязі та просили задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні адміністративного позову просив відмовити, зазначивши, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим та правомірним. Так, перевіркою позивача з питань взаємовідносин з ПП «Дана-даблъю»за лютий 2011 року було встановлено завищення податкового кредиту з ПДВ на 125442,81 гривень. Зокрема, позивачем до перевірки не були надані інформація щодо транспортування товару та товарно-транспортні документи, рівно як і документи щодо подальшої реалізації товару. Крім того, згідно з даними ЄДРПОУ стан ПП «Дана-даблъю»-8- внесено запис про відсутність за місцезнаходженням. Враховуючи, що ПП «Дана-даблъю»не має необхідних умов для ведення господарської діяльності, складських приміщень, основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, транспортних засобів, не знаходиться за місцезнаходженням, перевіряючі дійшли висновку про безтоварність господарських операцій ПП «Дана-даблъю»з ТОВ «Вилайн», у зв'язку із чим позивачем занижено сплату ПДВ за лютий 2011 року в сумі 125442,81 гривень.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси, оформленого наказом ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 07.06.2011 року № 1784, відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України, відповідно до розпорядження ДПА України від 24.02.2011 року № 48-р «Про відпрацювання підприємства», фахівцями ДПІ у Приморському районі м. Одеси була проведена невиїзна позапланова перевірка ТОВ «Вилайн»з питань підтвердження взаємовідносин з ПП «Дана-даблъю»за лютий 2011 року, за результатами якої складений акт № 4054/23-513/26248140 від 23.06.2011 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.198.2, п.198.3, п198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит за лютий 2011 року на 125442,81 гривень. Не погоджуючись із вказаними висновками, ТОВ «Вилайн»05.07.2011 року звернулось до податкового органу із запереченнями до акту, за результатами розгляду яких листом № 39637/10/23-5 від 11.07.2011 року податкова інспекція підтвердила висновки перевірки та не взяла до уваги викладені в запереченнях доводи позивача.

На підставі вищевказаного акту перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 14.07.2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 125442,81 гривень та застосовану штрафну санкції в розмірі 1 гривні, а всього 125443,81 гривень.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що між ТОВ «Вилайн»та ПП «Дана-даблъю»укладено договір № 3209 від 01.12.2010 року, предметом якого визначено зобовязання ПП «Дана-даблъю»(Постачальник) поставити, а ТОВ «Вилайн»(Покупець) оплатити товар (папір офісний та поліграфічний, канцелярські товари) по цінах, в кількості, асортименті і в терміни, узгоджені сторонами і вказані в рахунках-фактурах та накладних і специфікаціях, що є невід'ємною частиною даного договору.

За умовами поставки вказаного договору доставка товару здійснюється транспортом та за рахунок ПП «Дана-даблъю», а згідно з п.2.2 договору за домовленістю сторін ТОВ «Вилайн»може здійснити вивіз товару своїм транспортом та за свій рахунок.

Базисом постачання визначено DDP (Поставка з оплатою мита) за правилами Інкотермс-2000, відповідно до якого продавець (в даному випадку ПП «Дана-даблъю») зобовязаний нести всі витрати та ризики, що повязані із транспортуванням товару.

Згідно з п.4.2 Договору приймання товару за кількістю здійснюється на складі покупця (ТОВ «Вилайн»), а відповідно до п.4.3 Договору у випадку вивозу товару транспортом і за рахунок Покупця, приймання товару за кількістю здійснюється на складі постачальника (ПП «Дана-даблъю»).

На виконання вищезазначеного договору ПП «Дана-даблъю»поставило товар (папір офісний та поліграфічний, канцелярські товари), а ТОВ «Вилайн»прийняло та оплатило отриманий товар на загальну суму 752628,02 гривень (ПДВ 125442,81 гривень). На підтвердження поставки товару свідчать видаткові накладні та товарно-транспорті накладні, наявні в матеріалах справи, а здійснення повної оплати за товар підтверджується копіями банківських виписок, квитанцій. Суму сплаченого ПДВ позивачем віднесено до складу податкового кредиту на підставі виписаних постачальником податкових накладних.

Як убачається з акту перевірки № 4054/23-513/26248140 від 23.06.2011 року, в основу висновків перевіряючих покладені висновки за актом перевірки № 1330/23-5/37351889 від 15.04.2011 року з питань формування ПП «Дана-даблъю»податкового зобовязання та податкового кредиту з податку на додану вартість за лютий 2011 року.

Так, за результатом проведеної перевірки, оформленої актом № 1330/23-5/37351889 від 15.04.2011 року, податковий орган дійшов висновку про нікчемність податкових зобовязань ПП «Дана-даблъю» та, зокрема, податкового кредиту в сумі 200059,06 гривень. Вказаний висновок здійснений в результаті аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів, встановлено відсутність умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг).

Однак при цьому, жодних доказів про самостійне дослідження податковим органом обставин укладання договору ТОВ «Вилайн»з ПП «Дана-даблъю», предмету даного правочину, змісту прав та обов'язків сторін за ним, повноважень фізичних осіб, які від імені суб'єктів господарювання укладали цей правочин, дійсних намірів сторін правочину, наявності чи відсутності розумних економічних чинників на укладання правочину акт перевірки № 4054/23-513/26248140 від 23.06.2011 року не містить.

Також, з акту перевірки убачається, що ТОВ «Вилайн»не надано підтверджуючих документів щодо транспортування товару товарно-транспортні накладні, у зв'язку із чим неможливо встановити, з яких складів здійснювало поставку товару ПП «Дана-даблъю»та на який склад даний товар було поставлено; як сплачувалися послуги транспортування та за чий рахунок, відсутні приходні накладні ТОВ «Вилайн», матеріальні звіти щодо оприбуткування ТМЦ на складі за датами, номенклатурою, ціною ТМЦ та іншими показниками, що також унеможливлює співставлення ціни придбання та продажу ТМЦ з метою недопущення мінімізації податкових зобовязань ТОВ «Вилайн».

На підставі викладеного податковий орган дійшов висновку про нікчемність укладеного ТОВ «Вилайн»з ПП «Дана-даблъю»правочину, в силу п.1,п.2 ст.215, п.1 ст.203, ст.228 ЦК України. У зв'язку із цим перевіряючі дійшли похідного висновку про порушення ТОВ «Вилайн»п.198.2, п.198.3, п198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого позивачем включено до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 125442,81 гривень по постачальнику ПП «Дана-даблъю», чим занижено сплату податку на додану вартість за лютий 2011 року.

Однак суд не погоджується з такими висновками, з огляду на наступне. Суд зазначає, що в акті перевірки висновки про нікчемність всіх укладених TOB «Вилайн»правочинів ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи.

Недопустимість таких підходів до проведення перевірок платників податків визнано ДПА України та доведено до відома підпорядкованих підрозділів листом № 20289/7/16-1617 від 29.09.2010 року «Щодо підстав для визнання договорів нікчемними».

Відповідно до ч.1 ст.208 ГК України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Частиною 1 статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Зміст наведеної норми свідчить на користь висновку, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

Зважаючи на те, що публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а ухилення від сплати податків, на факт якого податковий орган посилається як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, суд вважає, що за обставин, які склалися визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого адміністративного суду України від 02.09.2010 року № К-23029/07.

З урахуванням викладеного, судом до уваги не беруться посилання відповідача на правомірність нарахування ТОВ «Вилайн»податку на додану вартість з тих підстав, що один з його контрагентів ПП «Дана-даблъю»безпідставно формував податковий кредит та валові витрати іншим субєктам господарювання з метою мінімізації податкових зобовязань та ухилення від оподаткування.

Крім того, висновки відповідача про нікчемність правочину між позивачем та ПП «Дана-даблъю»та відсутність документів, які б підтверджували фактичне отримання та переміщення товару, не відповідають фактичним обставинам і спростовується зібраними по справі доказами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте представником відповідача не доведено обґрунтованість висновків за актом перевірки, які стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що про проведення перевірки ТОВ «Вилайн»дізналося 17.06.2011 року. Станом на цей день від податкового органу до підприємства не надходило жодного запиту про надання інформації та документів для проведення перевірки. Листом № 17-06/1 від 17.06.2011 року ТОВ «Вилайн»звернулося до податкового органу з приводу надання переліку документів, які необхідні перевіряючим для проведення повної та обєктивної перевірки, однак відповідь на вказаний лист надана не була. Фактично перевірка була проведена на підставі наданих Товариством у травні-червні 2011 року до податкової інспекції документів (видаткові накладні, податкові накладні, роздруківки оплати тощо).

Відповідно до вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про державну податкову службу в Україні»для застосування посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - юридичними особами (резидентами і нерезидентами) та їх відокремленими підрозділами, розроблений Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затверджений Наказ Державної податкової адміністрації України 22.12.2010 року № 984.

Згідно з п.6 Порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В порушення вищенаведеного положення, перевіряючими проведено перевірку не в повному обсязі, без дослідження первинної бухгалтерської документації, яка підтверджує суттєві факти в спірних правовідносинах.

Зокрема, в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні до подорожніх листів, з яких убачається, що поставлені ПП «Дана-даблъю»(вантажовідправник) товари навантажувалися в пункті навантаження за адресою: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 34, та розвантажувалися в пункти розвантаження за адресою: 65007, м. Одеса, вул. Старопортофранківська, 117.

В судовому засіданні представник позивача надав відомості щодо нежилого приміщення за адресою: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 34, згідно з якими вказане приміщення належить директору ТОВ «Вилайн»на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу державного майна від 27.10.2004 року, укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1.

Суд також враховує, що податковий орган був обізнаний про використання ТОВ «Вилайн»в своїй діяльності вищевказаного приміщення як основного фонду І групи, що убачається з додатку № 2 Довідка про загальну інформацію щодо ТОВ «Вилайн»до акту перевірки № 179/23-6/26248140 від 01.02.2011 року.

Крім того, актом перевірки 4054/23-513/26248140 від 23.06.2011 року не встановлено жодного фактичного порушення вимог норм законодавства, яке б позбавляло TOB «Вилайн»права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Позиція щодо безтоварності угоди про поставку канцтоварів TOB «Вилайн»спростовується дослідженими договором про поставку товару, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками із рахунків про проведення оплати за поставлений товар. Зазначені документи підтверджують фактичне переміщення (транспортування) та зберігання товару.

Всі представлені позивачем документи відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до первинних документів, не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та підтверджують фактичне здійснення господарської операції між позивачем та ПП «Дана-даблъю»по придбанню товару.

Визнаючи правочини з придбання та продажу товару нікчемним, податковий орган не аргументував висновок щодо безпідставного формування кредиту TOB «Вилайн»відповідними положеннями Податкового кодексу України. При цьому продавець товарів ПП «Дана-даблъю»- склав та належним чином оформив податкові накладні, а придбаний товар призначався для використання у господарській діяльності TOB «Вилайн», проведені операції були підтверджені відповідними бухгалтерськими та податковими документами.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов'язку здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту по податку на додану вартість, сплаченого в складі ціни товару.

Для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

Зобов'язання за договором між TOB «Вилайн» та ПП «Дана-даблъю»виконані сторонами у повному обсязі, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Згідно з ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обовязок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, доводи податкового органу щодо фіктивності підприємницької діяльності, безтоварності господарських операцій, направленості ПП «Дана-даблъю»або TOB «Вилайн»на ухилення від сплати податків, а у зв'язку з цим і нікчемності угоди укладеної TOB «Вилайн»з вказаним підприємством, не приймаються як не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до пп.«а»п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (пп. «а»п.198.1 ст.198 ПК України).

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до абз.2 п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду … визначається у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абз.4 п.198.3 ст.198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України закріплено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Позивач сформував податковий кредит з урахуванням вимог п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті отримання придбаного товару, що підтверджено податковими накладними.

Крім того, проведеною перевіркою не було виявлено фактів відсутності належно оформлених податкових накладних або дефектів оформлення виписаних ПП «Дана-Даблъю»податкових накладних, тому зазначені податкові накладні відповідають вимогам ст.201 Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 21.12.2011 року № 969, отже відсутні підстави вважати вищевказані податкові документи недійсними, у зв'язку з чим позивач не тільки мав право, а й повинен (зобов'язаний) за законом враховувати їх у своєму бухгалтерському та податковому обліках.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»платник податків та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а тому за змістом ПК України TOB «Вилайн»та його контрагент є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податку на додану вартість, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст.228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій. Проте наявними в матеріалах справи документах засвідчено реальність операцій з поставки канцелярської продукції.

Акт перевірки № 4054/23-513/26248140 від 23.06.2011 року не містить жодних доказів наявності між TOB «Вилайн»та ПП «Дана-даблъю»взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Крім того, в акті перевірки встановлено факт виконання TOB «Вилайн»зобов'язань по оплаті вартості товару за зазначеним вище правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів. З огляду на приписи Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом»суд робить висновок про те, що операції суб'єктів права з перерахування саме безготівкових грошових коштів є прозорими для контролю з боку Держави, так як здійснюються виключно у встановлений самою ж Державою спосіб - через банківські установи. Податковий орган в акті підтвердив, що безготівкові кошти були списані з рахунків TOB «Вилайн», тобто вибули з його власності. Доказів, що ці кошти до TOB «Вилайн»повернулися - в акті перевірки не наведено, як і наявності у TOB «Вилайн»та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання TOB «Вилайн»(що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб).

Крім того, суд зауважує, що наявність або відсутність у ПП «Дана-даблъю»складських приміщень при здійсненні посередницької діяльності взагалі на має ніякого відношення до дійсності правочину.

При цьому слід зазначити, що одним з основних принципів розгляду податкових спорів є принцип презумпції добросовісності платника, у зв'язку із чим вважається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом.

Фіктивність діяльності постачальника TOB «Вилайн», у разі підтвердження її в судовому порядку під час розгляду саме кримінальної справи, порушення ним податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності не є підставою для висновку про необґрунтованість заявленої TOB «Вилайн»податкової вигоди, якщо податковим органом не доведено, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобовязань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Суд зауважує, що не виконання контрагентом свого зобовязання по сплаті податку до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту, якщо він має всі документальні на підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України при вирішенні спорів цієї категорії (постанови Верховного Суду України від 09.09.2008 року у справі № 21-500во08, від 01.06.2010 року у справі № 21-573во10).

Крім того, такі рішення Верховного Суду України узгоджуються також із практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права; застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З аналізу ст.2 КАС України випливає, що рішення державного органу, органу місцевого самоврядування та їх посадових осіб повинні бути прийняті в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності всіх перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, зясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про необґрунтованість податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси № НОМЕР_1 від 14.07.2011 року, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вилайн»задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси № НОМЕР_1 від 14.07.2011 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання постанови у повному обсязі.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2011 року.

Суддя /ПІДПИС/ ОСОБА_2