Справа № 804/19663/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2015 рокусправа № 804/19663/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Губар Т.А.,

без представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційною скаргою Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2015р. у справі № 804/19663/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2014 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.05.2014 № та № Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області .

Позовні вимоги обґрунтовані правомірністю віднесення Підприємцем валових витрат та відсутності порушення порядку обігу готівки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 р. у справі № 804/19663/14 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що витрати на придбання ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами з терміном дії на один рік віднесені на валові витрати, пов'язані з господарською діяльністю, правильно та законно, а посилання податкового органу на порушення правил обліку готівки щодо не оприбуткування (несвоєчасне оприбуткування) позивачем готівкових коштів в книзі обліку розрахункових операцій не підтверджені матеріалами справи.

Не погодившись з постановою суду, Криворізькою південною ОДПІ подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 р. у справі № 804/19663/14 та прийняти нову постанову про відмову від задоволення позовних вимог. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги приписи абз.«ж» п.п.138.10.6 п.138.10 ст.138 ПК України та п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14 ПК України, які свідчать про неправомірність віднесення до валових витрат Підприємця вартості ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами, оскільки ліцензія на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами видається терміном на п'ять років із щорічною сплатою платежу, а ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами - терміном на один рік із щоквартальною сплатою платежу. За позицією скаржника, фізичні особи-підприємці, які отримали ліцензії на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, мають право відносити на витрати щорічну суму платежу, сплачену за придбання ліцензії, в той час, як ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами з терміном дії один рік не відповідають критеріям, визначеним п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14 ПК України для основних засобів, тому фізичні особи-підприємці не мають права відносити на витрати суму платежу, сплачену за придбання ліцензії з терміном дії один рік.

Крім того, скаржник зазначає про не взяття судом першої інстанції до уваги не забезпечення позивачем своєчасного оприбуткування (облік) готівкових коштів у день їх фактичного надходження в книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків, яке полягає у тому, що в розділі 2 книги обліку розрахункових операцій (КОРО) № відсутній запис про оприбуткування готівкових коштів 18.12.2013 року в сумі 197.60 грн., та у тому, що готівкова виручка у сумі 394,50 грн. оприбуткована в КОРО № на підставі фіскального звітного чека РРО (2-звіту) № 992, який фактично роздрукований лише 10.12.2013, тобто готівкова виручка у розмірі 394,5 грн. оприбуткована в КОРО несвоєчасно не у день отримання готівкової виручки.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились представники сторін. В справу представником позивача направлено клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу останнього, однак з урахуванням відсутності будь - яких підтверджуючих довідок щодо хвороби , які б були долучені до клопотання, суд апеляційної інстанції зазначене клопотання не задовольнив. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду представників відповідача не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, Криворізькою південною ОДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складений акт від 14.05.2014 № 439/173/ (а. с.42-93).

26.05.2014 на підставі даного акту перевірки Криворізькою південною ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 3, яким Підприємцю збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 16 623,75 грн., у т. ч. за основним платежем - 13 299 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 324,75 грн. (а. с.6);

- № , яким до Підприємця застосовано штрафні (фінансові) санкції 988 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки (а. с.8).

ФОП ОСОБА_2, не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з таких підстав:

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, доводи скаржника щодо спірного податкового повідомлення-рішення №3 від 26.05.2014 стосуються неправомірного завищення позивачем бази валових витрат, що призвело до зменшення суми доходу (прибутку), отриманого від діяльності платників, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому скаржник, обґрунтовуючи зменшення витрат ФОП ОСОБА_2 за вказані вище періоди, посилається на те, що згідно положень Податкового кодексу України, до витрат фізичної особи-підприємця належать документально підтверджені витрати, які включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ ПК України. До складу витрат операційної діяльності включається собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, адміністративні витрати, витрати на збут та інші витрати операційної діяльності. Перелік таких витрат визначено пунктами 138.4, 138.6-138.9, п.п.138.10.2-138.10.4 п.138.10, п.138.11 ст.138 ПК України.

І всі інші понесені витрати, за позицією скаржника, підприємець не може враховувати для обчислення об'єкта оподаткування.

Розглядаючи наведені доводи скаржника, колегія суддів зазначає наступне:

Перевіркою встановлено завищення Підприємцем витрат внаслідок неправомірного віднесення до їх складу вартості ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами у розмірі 74 500 грн., у тому числі: за 2011 рік - 9 000 грн.; 2012 рік - 30 500 грн.: 2013 рік - 35 000 грн.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з оподаткуванням доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюються статтею 177 ПК України.

Даною нормою податкового закону встановлено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (п.177.1 ст.177 ПК України).

За визначення п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3 ст.177 ПК України).

За приписами п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Отже, за змістом п.177.4 ст.177 ПК України витрати операційної діяльності відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу належать до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичної особи-підприємця. Разом з тим, зазначена норма не містить вказівки на виключність таких витрат і не конкретизує зміст такого переліку.

При цьому, обов'язковими умовами для врахування витрат фізичної особи-підприємця при визначенні об'єкта оподаткування, є зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця та їх документальне підтвердження.

Розділом ІІІ Податкового кодексу України регламентовано адміністрування податку на прибуток підприємств.

Так, склад витрат та порядок їх визнання встановлено статтею 138 ПК України, відповідно до п.138.1 якої витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

В свою чергу, відповідно до п.п."ж" п.п.138.10.6 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат) не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів (крім тих, вартість та строк використання яких відповідають ознакам, встановленим для основних засобів розділом І цього Кодексу, та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів), виданих державними органами для провадження господарської діяльності, в тому числі витрати на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації, витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів на право здійснення за межами України вилову риби та морепродуктів, а також надання транспортних послуг.

За визначення статті 14 ГК України ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання - ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» № 1775-ІІІ від 01.06.2000 (чинний на момент періоду, який перевірявся), наведено види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до спеціальних законів, у тому числі виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Згідно положень Постанови КМУ від 13.05.96 № 493 "Про Тимчасовий порядок видачі ліцензій на право імпорту, експорту, оптової торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами" термін дії ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами - один рік.

За визначенням, наведеним у п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14 ПК України, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

За визначенням, наведеним у п.п.14.1.120 п.14.1 ст.14 ПК України, нематеріальні активи - право власності на результати інтелектуальної діяльності, у тому числі промислової власності, а також інші аналогічні права, визнані об'єктом права власності (інтелектуальної власності), право користування майном та майновими правами платника податку в установленому законодавством порядку, у тому числі набуті в установленому законодавством порядку права користування природними ресурсами, майном та майновими правами.

Стаття 145 ПК України визначає класифікацію груп основних засобів та інших необоротних активів.

Так, у п.п.145.1.1 п.145.1 ст.145 ПК України, зокрема, передбачено, що нарахування амортизації нематеріальних активів здійснюється за певними методами і протягом певних строків по групах, до яких. Крім інших, входить група 6 «інші нематеріальні активи (право на ведення діяльності, використання економічних та інших привілеїв тощо)».

Таким чином, ліцензії, видані державними органами для провадження господарської діяльності, належать до складу нематеріальних активів групи 6 відповідно до п.п.145.1.1 п.145.1 ст.145 ПК України при одночасному виконанні двох умов: їх вартість перевищує 2500 грн.; термін дії перевищує один рік.

При невиконанні ж хоча б однієї умови з вказаних умов в податковому обліку вартість таких ліцензій відноситься до складу інших витрат звичайної діяльності.

Сторонами у справі не заперечується і підтверджується матеріалами справи факт оплати Підприємцем сум на придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами у 2011, 2012, 2013 р.р.

Таким чином, податковим органом неправомірно не враховано понесені позивачем документально підтверджені витрати на придбання ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами за 2011, 2012, 2013 р.р., оскільки термін дії таких ліцензій не перевищує одного року, а відтак такі витрати відносяться до інших витрат звичайної діяльності та підлягають врахуванню при визначення об'єкта оподаткування фізичної особи-підприємця, як безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця відповідно до зареєстрованих видів діяльності.

Стосовно інших доводів скаржника щодо спірного податкового повідомлення-рішення № від 26.05.2014, колегія суддів зазначає наступне:

Перевіркою встановлено, що платником податків не забезпечено своєчасне оприбуткування (облік) готівкових коштів у день їх фактичного надходження в книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків. Перевіркою встановлено неоприбуткування (несвоєчасне оприбуткування) ФОП ОСОБА_2 готівкових коштів в книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскального звітного чеку (2-звіту) на загальну суму 592,10 грн., а саме:

- в розділі 2 книги обліку розрахункових операцій (КОРО) № відсутній запис про оприбуткування готівкових коштів 18.12.2013 в сумі 197,60 грн.;

- в ході проведення розрахункових операцій через РРО (фіскальний № ) у

магазині «Гавана» за адресою: м.Кривий Ріг, пр.Південний, 26/26. 09.12.2013 надійшла

готівкова виручка у сумі 394,50 грн., яка оприбуткована в КОРО № на підставі

фіскального звітного чека РРО (Z-звіту) № 992, який фактично роздрукований 10.12.2013. Тобто сума готівкової виручки у розмірі 394,5 грн., на думку податківців, оприбуткована в КОРО несвоєчасно, не у день отримання готівкової виручки.

Висновки податківців про наведені порушення правил обігу готівки колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне:

- по-перше, з розрахунку до спірного податкового повідомлення-рішення № від 26.05.2014 (а. с.9) вбачається, що штрафні санкції розраховувались податковим органом лише за порушення за нездійснення оприбуткування готівки на суму 197,60 грн.

Тому, доводи податкового органу щодо несвоєчасного оприбуткування суми готівкової виручки у розмірі 394,5 грн. не приймаються колегією суддів до уваги, як такі, що не стосуються даного спору.

- по-друге, частиною 2 статті 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача (якщо він заперечує проти адміністративного позову).

Проте, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надано доказів того, в розділі 2 книги обліку розрахункових операцій (КОРО) № відсутній запис про оприбуткування готівкових коштів 18.12.2013 в сумі 197,60 грн., який повинен був внести Підприємець (а. с.132-135).

Тобто матеріали справи не містять документальних доказів, які б слугували підставою для виникнення у позивача обов'язку внести у розділ 2 КОРО запис про оприбуткування готівкових коштів саме 18.12.2013 і саме у сумі 197,60 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2 є обґрунтованою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Криворізької південної ОДПІ не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2015р. у справі № 804/19663/14 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2015р. у справі № 804/19663/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко