Справа № 814/1729/15
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 р.м. ОдесаСправа № 814/1729/15

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача Косцової І.П.

суддів Градовського Ю.М.

ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року по справі за адміністративним позовом Южноукраїнської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Миколаївській області до Відділу Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції про визнання незаконними дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Южноукраїнська обєднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Миколаївській області звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати незаконними дії Відділу Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції при винесенні постанови від 30.04.2015 року про зупинення виконавчого провадження №47312872 та скасувати вказану постанову Відділу.

В обґрунтування позову зазначено, що державним виконавцем безпідставно зупинено виконавче провадження з примусового виконання вимоги Южноукраїнської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Миколаївській області від 28.02.2015 року №Ю-930-У, оскільки дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на зобов'язання, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство боржника та не стосується задоволення вимог поточних кредиторів, у звязку із чим дії державного виконавця ДПІ вважала незаконними та просила скасувати постанову Відділу про зупинення виконавчого провадження.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року вказані вимоги задоволено частково. Суд скасував постанову Відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції про зупинення виконавчого провадження від 30.04.2015 року № 47312872. В задоволенні інших позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі Відділ Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі зясовано, що 30.04.2015 року старший державний виконавець Відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про зупинення виконавчого провадження №47312872 з примусового виконання вимоги Южноукраїнської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Миколаївській області від 28.02.2015 року №Ю-930-У про стягнення з ПАТ «Юженергобуд» недоїмки по єдиному внеску у розмірі 387 936 грн. 11 коп.

Підставою для прийняття вказаної постанови є винесення Господарським судом Миколаївської області ухвали від 31.03.2003 року про порушення провадження у справі №5/81 про банкрутство ВАТ «Юженергобуд», тобто боржника у виконавчому провадженні №47312872, та внесення мораторію на виконання боржником грошових зобовязань.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки строк виконання зобовязань боржника перед ДПІ настав після порушення провадження у справі про банкрутство, дія мораторію на виконання цих зобов'язань не розповсюджується.

Колегія суддів висновок суду першої інстанції вважає правильним, з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV.

За правилами ст. 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Разом з цим, згідно із п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року № 2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно із ч.ч. 2, 3 вказаної статті Закону № 2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Водночас, за правилами ч. 5 цієї статті Закону № 2343-XII дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.

Статтею 1 Закону № 2343-XII визначено, що поточними кредиторам є кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Наведені норми вказаного Закону регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у звязку із неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобовязання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідації з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не повязується завершення підприємницької діяльності боржника, оскільки він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобовязання.

З огляду на наведене, дія мораторію не поширюється на задоволення вимог поточних кредиторів, оскільки за цими зобовязаннями, згідно із загальними правилами, нараховуються неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів).

Таким чином, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), які виникли після введення мораторію, то, відповідно, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобовязань є правопорушенням, отже нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання згаданих зобовязань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання грошових зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також штрафних санкцій ґрунтується на законі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, звернення ДПІ до виконавчої служби із вимогою від 28.02.2015 року №Ю-930-У, ґрунтується на несплаті ПАТ «Юженергобуд» (боржником) узгоджених зобовязань по єдиному внеску у розмірі 387 936 грн. 11 коп., строк сплати яких настав станом на 28.02.2015 року.

Разом з цим, Господарським судом Миколаївської області порушено провадження у справі №5/81 про банкрутство ВАТ «Юженергобуд» ПАТ «Юженергобуд» 31.03.2003 року, про що прийнято відповідну ухвалу із внесенням мораторію на виконання боржником грошових зобовязань, тобто до виникнення зобовязань підприємства, які є обєктом виконавчого провадження №47312872.

Таким чином, оскільки строк виконання цих зобов'язань настав у божника після 31.03.2003 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство, дія мораторію, застосованого ухвалою Господарського суду Миколаївської області у справі №5/81, на виконання цих зобов'язань не розповсюджувалась, отже у розумінні Закону № 2343-XII ці зобовязання є поточними, а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у державного виконавця не було підстав для зупинення виконавчого провадження відповідно до п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та прийняття оспорюваного рішення.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними дій виконавця при винесенні оспорюваної постанови, оскільки ці дії випливають із здійснення цим субєктом владних управлінських функцій та передбачені чинним законодавством, отже задоволення позову в цій частині є безпідставним.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року по справі за адміністративним позовом Южноукраїнської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Миколаївській області до Відділу Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції про визнання незаконними дій та скасування постанови залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя-доповідач: ОСОБА_2

Судді: Ю.М. Градовський

ОСОБА_1