Справа № 806/2147/15
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"17" вересня 2015 р. Справа № 806/2147/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "22" липня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Житомирській області про визнання відмови протиправною ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 липня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3

Визнано протиправним лист Головного управління Держземагенства у Житомирській області від 30.12.2014 № 19-6-021-8814/2-14 як результат розгляду клопотання від 17.04.2014 ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 649,00 га для ведення фермерського господарства із земель запасу (резерву) Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 управління Держземагенства в Житомирській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, що Закон України "Про фермерське господарство" є спіціальним у даних правовідносинах.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції спірні правовідносини по даній справі щодо порядку розгляду клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюються правовими нормами Земельного кодексу України.

За приписами ч.2 ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 (справа №806/2315/14) було визнано протиправними дії Головного управління Держземагентва у Житомирській області щодо вимагання у ОСОБА_3 документів, які не передбачені ст. 123 Земельного кодексу України за її клопотанням від 17.04.2014, а також було зобов'язано ОСОБА_4 управління Держземагнеста у Житомирській області розглянути клопотання ОСОБА_3 від 17.04.2014 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Відповідно до вимог ч.4 ст.122 Земельного кодексу України розгляд зазначеного клопотання віднесено до повноважень Головного управління Держземагенства в Житомирській області.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року в адміністративній справі № 806/2315/14 ОСОБА_4 управлінням Держземагенства у Житомирській області було розглянуто клопотання ОСОБА_3 від 17.04.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 649 га із земель запасу та резерву та території Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області для ведення фермерського господарства.

За результатами розгляду звернення, ОСОБА_4 управління Держземагенства в Житомирській області, листом від 30.12.2014 № 19-6-021-2649/2-14 з посиланням на вимоги ст.123 Земельного кодексу України та ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" повідомило про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

Як на підставу для відмови, відповідач посилався на відсутність обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням можливості обробітку; не обґрунтованістю необхідності отримання великої площі земельної ділянки; не зазначенням про перспективи діяльності фермерського господарства; не наведенням доказів наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку землі великих площ.

Також, відповідачем було направлено лист від 14.04.2015 №11-6-06-6074/0/2-15 Старшому державному виконавцеві відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_5, у якому повідомив, що головне управління в повному обсязі виконало рішення суду: клопотання від 17.04.2014 року розглянуло та відмовило у його задоволенні з підстав невідповідності вимогам ст. 123 Земельного кодексу України та ст. Закону України "Про фермерське господарство", про що було повідомлено ОСОБА_3 листом від 30.12.2014 № 19-6-0.21-8814/2-14.

Суд першої інстанції, перевіряючи дії відповідача та його рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновків, що його прийнято протиправно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, алгоритм дій Головного управління Держземагенства в Житомирській області, Відповідача по даній справі, щодо розгляду клопотань про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чітко визначений правовими нормами частин другої і третьої статті 123 Земельного кодексу України.

В свою чергу, згідно зі ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Згідно матеріалів справи, відповідач повторно розглядав клопотання про надання дозволу позивачу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі поданих документів.

Відмовляючи ОСОБА_3 у погодженні проекту землеустрою, відповідач довільно витлумачив приписи ст.7 ЗУ "Про фермерське господарство", та прийняв рішення з надуманих мотивів.

Зокрема, Закон України "Про фермерське господарство" не містить застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, як і не містить обмежень щодо кількості таких ділянок.

Також, вказаний закон не містить вимоги щодо наявності сільськогосподарської техніки при вирішенні питання про надання (передачу) земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Так само, положення ч.2 ст.123 Земельного кодексу України не містять норм про те, що особа, яка звертається з клопотанням має долучити до нього документи, що підтверджують обґрунтування необхідності отримання великої кількості земельної ділянки. Разом з тим, вказані правові норми містять пряму заборону органам виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, в тому числі Відповідачу, до повноважень яких віднесено право передачі земельних ділянок у власність або у користування, вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

З огляду на вищезазначене, посилання суду першої інстанції на те, що спірні відносини, що виникли між Позивачем і Відповідачем підлягають врегулюванню виключно правовими нормами Земельного кодексу України, як спеціальним законодавчим актом, не впливають на правильність судового рішення, оскільки відповідачем, при направленні листа довільно трактовано як вимоги ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" так і вимоги ст.123 Земельного кодексу України.

Зокрема, частиною 3 ст.123 Земельного кодексу України передбачено, що відповідач зобов'язаний був в місячний строк розглянути клопотання Позивача і дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.

Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, що відносяться до іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проте, надаючи правову оцінку відмови, яку викладено в листі відповідача від 30.12.2014 № 19-6-021-8814/2-14, судом першої інстанції встановлено відсутність посилання у ньому на невідповідність місця розташування земельної ділянки, зазначеної Позивачем в своєму клопотанні: вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів; вимогам генеральних планів населених пунктів, що відносяться до Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області; вимогам іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель цих же адміністративно-територіальних одиниць; вимогам проектів землеустрою щодо впорядкування території цих же населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що оскаржуваний лист Головного управління Держземагенства у Житомирській області від 30.12.2014 № 19-6-021-8814/2-14 винесений не на підставі чинного земельного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 202 КАС України, для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "22" липня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "17" вересня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 вул.Житомирська,229,с.Биків,Брусилівський район, Житомирська область,12642

3- відповідачу ОСОБА_4 управління Держземагенства у Житомирській області вул. Довженка,45,м.Житомир,10002

4 - представнику позивача ОСОБА_6 с. Биків, Брусилівський район, Житомирська область - ,