Справа № 818/2317/15
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 р. Справа № 818/2317/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кунець О.М.,

розглянувши в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 818/2317/15

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у незарахуванні позивача на продовольче забезпечення з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року до Військової частини НОМЕР_1 та не подання відповідачем документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до Військової частини НОМЕР_2 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за неотримане харчування в розмірі 5744 грн. 12 коп. за період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, починаючи з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08.04.2014 року був мобілізований до лав Збройних Сил України та згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №47 від 08.04.2014 року був зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 на всі види забезпечення і приступив до виконання службових обов`язків.

Позивач зазначає, що в порушення положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. №426 (зі змінами) він не був забезпечений харчуванням, а тому просить відшкодувати грошову компенсацію за неотримане харчування за весь період служби з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року у розмірі 5744 грн. 12 коп.

Представник відповідача надіслав заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Таким чином, фіксування судового засідання по справі не здійснюється.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08.04.2014 року позивач був мобілізований до лав Збройних Сил України та згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №47 від 08.04.2014 року був зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 на всі види забезпечення і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.6).

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №165 від 07.03.2015р. ОСОБА_1 звільнено в запас та наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №70 від 29.03.2015 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 та всіх видів забезпечення.

При цьому, позивач зазначає, що Закон України "Про соціальний і правоввий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено , що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту "н" пункту 1 приміток до "норми №1 - загальновійськова" затвердженої постановою КМУ від 29.03.2002р. №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв"язку та захисту інформації" за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема громадяни, які призвані на військову службу у зв"язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.

Проте, як зазначає позивач, на порушення положення підпункту "н" пункту 1 приміток до "норми №1 - загальновійськова" затвердженої постановою КМУ від 29.03.2002р. №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв"язку та захисту інформації", ОСОБА_1 не було включено до списків на продовольче забезпечення військової частини НОМЕР_1 , в результаті чого він не був забезпечений харчуванням шляхом надання відповідних послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з Міністерством оборони України.

Враховуючи, що вартість загальнообов"язкової норми харчування на добу складає 17 грн. 62 коп., а кількість днів проходження військової служби за період з 08.04.2014р. по 29.03.2015р. становить 326 дні, то згідно розрахунків позивача, сума грошової компенсації за неотримане харчування становить 5744 грн. 12 коп. Саме таку суму позивач просить стягнути на свою користь.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, вказаною нормою Закону України "Про соціальний і правовий захист ійськовослужбовців та членів їх сімей" не передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.

29.03.2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації", якою затверджено нові норми харчування військовослужбовців, однак положення вказаної постанови також не передбачають права військовослужбовців на компенсацію за неотримане продовольче забезпечення.

Пунктом 2.3 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002р. №402 передбачено, що у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Отже, Положенням про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 року № 402 передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення виключно військовослужбовцям.

Як вбачається з копії наказу №70 від 29.03.2015 року, який міститься в матеріалах справи, позивач звільнений в запас 07.03.2015р. згідно з наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №165 (а.с.6, звор.).

З адміністративним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 13.07.2015р., що підтверджується відбитком штампу Сумського окружного адміністративного суду.

Судом встановлено, що на час звернення до суду щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення позивач був звільнений з військової служби, тобто не мав статусу військовослужбовця.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, як Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", так і постанова Кабміну України №426 не передбачали такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 N402 не підлягає застосуванню, оскільки с т о с у є т ь с я т і л ь к и в і й с ь к о в о с л у ж б о в ц і в, а не осіб, звільнених з військової служби, та норми цього Положення (п.2.3) не узгоджується з приписами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України Про Збройні Сили України, якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.

Закон не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.

Не передбачає виплату грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення і стаття 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка була доповнена згідно із Законом України від 03.11.2006 р. № 328-V.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі №21-79а15, в якій Верховним Судом України було висловлено позицію, що відсутність у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідного права військовослужбовців є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, в зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) О.М. Кунець

З оригіналом згідно

Суддя О.М. Кунець