Справа № 2а-3053/10/0770
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року Справа № 876/11638/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в якому просив скасувати рішення відповідача від 04.03.2010 року про застосування штрафної санкції на суму 349.668.80 гривень.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд приймаючи постанову фактично погодився з висновками відповідача про те, що суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, обліку і звітності, зобов'язані вести облік товарних запасів за місцем їх реалізації шляхом здійснення відповідних записів в Книзі обліку доходів і витрат, а саме заповнення граф 7-11 цієї Книги.

Однак, такий висновок суду взагалі нівелює спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, а також не відповідає нормам діючого в Україні законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом періоду, який перевірявся позивач був платником єдиного податку, тобто у своїй господарській діяльності застосовував спрощену систему оподаткування, обліку і звітності, яка полягала у застосуванні позивачем спрощеного оподаткування, шляхом сплати єдиного податку, спрощеного обліку шляхом ведення тільки обліку доходів і витрат господарської діяльності та спрощеної звітності шляхом подання однієї звітності - декларації.

Основним законодавчим актом, що регулював діяльність суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, обліку і звітності, був Указ Президента України від 03.07.98 р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», який мав силу закону відповідно до «Перехідних положень» Конституції України. Такий Указ Президента України був спеціальною нормою і діяв до набрання чинності законом, прийнятим Верховною Радою України з цих питань.

Відповідно до абзацу 8 ст. 4 цього Указу, форма книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

На виконання цього Указу, Державною податковою адміністрацією України наказом від 29.10.99 р. № 599 «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 02.11.99 р. за № 752/4045. було затверджено Порядок видачі свідоцтва про сплату єдиного податку. Пунктом 8 цього Порядку передбачено, що для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком № 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.93 р. № 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.93 р. за № 64. При цьому, обов'язковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий дохід».

Отже, виходячи із вище вказаних спеціальних норм законодавства, для осіб - платників єдиного податку заповненню підлягають лише чотири графи Книги обліку доходів і витрат, які не містять інформації про кількісний і вартісний опис товару, винесеного до реалізації, а тому форма Книги обліку доходів і витрат, затверджена вищевказаним наказом, не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Проте, суд першої інстанції посилається на норми Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат» від 26.09.2001р. №1269, яка була прийнята на виконання ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та норми цього Закону, які по відношенню до законодавства, що регулює застосування спрощеної системи оподаткування, обліку і звітності, є загальними нормами.

Як встановлено судом першої інстанції і не заперечується відповідачем, позивачем велася Книга обліку доходів і витрат, у якій заповнювались графи «період обліку», «сума виручки (доходу)», «чистий дохід» (була надана в судовому засіданні для огляду). Графа «витрати на виробництво продукції» для торгівельної діяльності не передбачена.

Виходячи з вищенаведених норм законодавства України, позивач, як платник єдиного податку, повинен вести Книгу обліку доходів і витрат тільки для обліку доходів і витрат своєї господарської діяльності, а не для обліку товарів, які винесені ним для реалізації, а тому, облік товарів за місцем їх реалізації та зберігання позивач вести не зобов'язаний.

Крім того, суд вважав, що позивачем порушено вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п.5 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат» від 16.09.2001р. №1269.

Разом з тим, відповідно до постанови суду, суд першої інстанції стверджує, що для платника єдиного податку-фізичної особи порядок ведення книги обліку доходів і витрат визначено Порядком видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПЛ України від 29.10.99 р. № 599, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 02.11.99 р. за № 752/4045, вимоги якого позивачем порушено не було.

Також апелянт зазначає, що його притягнуто до відповідальності на підставі ст. 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення п. 12 ст. 3 цього Закону, а саме, за не ведення або ведення з порушенням встановленого порядку обліку товарів за місцем реалізації та зберігання.

Разом з тим, відповідно до ст. 6 вказаного Закону облік товарних запасів за місцем їх реалізації ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів. Застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів, а тому у відповідності до ст.6 згаданого Закону, обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, обліку і звітності.

Крім того, частиною третьою ст. 6 згаданого вище Указу Президента України визначено, що суб'єкти підприємницької діяльності - фізичні особи - платники єдиного податку мають право не застосовувати електронні контрольно-касові апарати для проведення розрахунків із споживачами. Відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який кореспондує з вище зазначеною нормою Указу, реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання Свідоцтв про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продажу підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику. Преамбулою ж вказаного Закону встановлено, що цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а не порядок застосування спрощеної системи оподаткування. обліку і звітності.

Таким чином, до суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних, які обрали спрощену систему оподаткування, обліку і звітності, при визначенні порядку оподаткування, обліку і звітності норми Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовуються у частині, що не суперечать нормам Указу (спеціальним нормам законодавства).

Враховуючи наведене просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.08.2013р. і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведено планову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1, код:НОМЕР_1 за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої складено Акт перевірки від 16.02.2010 року №9/17- 2/НОМЕР_1, згідно якого фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 5 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат» від 26.09.2001 року № 1269 не вніс у Книгу обліку доходів і витрат відомості щодо придбаного та реалізованого товару (графи 3-11) та не вів у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації в загальній вартості товарно-матеріальних цінностей, винесених для реалізації у сумі 174834,40 грн. На підставі вище наведеного акту податковим органом 04 березня 2010 року винесено рішення №20/17-2/НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій, відповідно до якого сума застосованих штрафних (фінансових) санкцій складає 349668,80 грн.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно вказав, що згідно ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Згідно з п.6 ст. 9 вказаного Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності-фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого проводити державну регуляторну політику. Кабінетом Міністрів України на виконання ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» прийнято постанову від 26.09.2001 року №1269 «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат», відповідно до пунктів 1 та 5 згаданого Порядку Книга обліку доходів і витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку). При цьому до Книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису, дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом, сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника, сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг), сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - підсумком за день.

Для платника єдиного податку - фізичної особи порядок ведення книги обліку доходів і витрат визначено Порядком видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29.10.1999 року НОМЕР_2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 року за №752/4045.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані зокрема вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на це суд першої інстанції вважав, що позивачем порушено вимоги п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 5 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат» від 26.09.2001 року № 1269.

Проте колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Оскільки позивач є суб'єктом підприємницької діяльності, який обрав спрощену систему оподаткування, обліку і звітності то відповідно його діяльність регулювалась(на час проведення перевірки) Указом Президента України від 03.07.98 р. №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва». Відповідно до ч.8 ст.4 цього Указу, форма книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. встановлюються Державною податковою адміністрацією України. На виконання цього Указу, Державною податковою адміністрацією України наказом від 29.10.99 р. №599 «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 02.11.99 р. за №752/4045. було затверджено Порядок видачі свідоцтва про сплату єдиного податку і згідно п. 8 цього Порядку передбачено, що для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком №10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.93 р. № 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.93 р. за № 64. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий дохід». Тобто, для осіб - платників єдиного податку заповненню підлягають лише чотири графи Книги обліку доходів і витрат, які не містять інформації про кількісний і вартісний опис товару, винесеного до реалізації, а тому форма Книги обліку доходів і витрат, затверджена вищевказаним наказом, не передбачає ведення обліку товарних запасів. А відтак, позивач, як платник єдиного податку, повинен вести Книгу обліку доходів і витрат тільки для обліку доходів і витрат своєї господарської діяльності, а не для обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм матеріального права, а позовні вимоги - задовольнити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року у справі № 2а-3053/10/0770 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції від 04.03.2010 року № 20/17-2/НОМЕР_1 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції у сумі 349 668,80 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови виготовлений 11.09.2015 року