Справа № 2а-5497/10/1470
Суддя: Зіньковський О. А.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

09.12.2010 р. 10:30 Справа № 2а-5497/10/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Зіньковського О. А., секретар судового засідання Васильєва А.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ", вул.Заводська 2, смт.Первомайське, Жовтневий район, Миколаївська область, 57232;
доДПІ у Жовтневому районі Миколаївської області, вул.Торгова 63 А, м.Миколаїв, 54050;
проскасування податкових повідомлень-рішень від 16.08.2010р. №/0;
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №709ГД від 08.07.09р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №6/9/10-014 від 02.08.10р.;

від прокурора: Дзюбан О.В., посвідчення №97 від 05.08.08р.;

Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ" предявлено позов до ДПІ у Жовтневому районі Миколаївської області з вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі Миколаївської області від 16 серпня 2010 року №/0.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві (т.1, а.с.4-12), додаткових поясненнях (т.2 а.с.212-213; т.3 а.с.1-2; т.3 а.с.72-73) та наданих доказах.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (т.2, а.с.200-202) та зазначив, що податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі Миколаївської області №/0 від 16.08.2010р. прийнято у відповідності до чинного законодавства, перевірка проведена в порядку та у спосіб визначений чинним законодавством України.

21 вересня 2010 року у справу, на боці ДПІ у Жовтневому районі Миколаївської області, вступив прокурор (т.2, а.с.211), який підтримав позицію та пояснення відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд, -

встановив:

З 15.06.2010р. по 27.07.2010р. державною податковою інспекцією у Жовтневому районі Миколаївської області була проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009р. по 31.03.2010р.

За результатами перевірки був складений Акт №869/23-34539925 від 03.08.2010р. про результати виїзної планової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2009р. по 31.03.2010р., валютного та іншого законодавства за період

1

з 01.01.2009р. по 31.03.2010 року (т.1, а.с.13-49).

Зокрема, в зазначеному акті відповідач вказав, що позивачем допущені також наступні порушення:

- позивачем не враховано при складанні декларацій з податку на прибуток результатів акту попередньої податкової перевірки (акт від 22.05.09р. №534/23-34539925), яким зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування за 2008 рік на 10147295грн.;

- зменшено суми від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2009 рік на 36650497грн., у зв'язку з не підтвердженням відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку;

- включення до складу валових витрат, витрат пов'язаних з оплатою транспортно експедиційних послуг наданих ТОВ Компанія «Ресурс Нік».

16.08.2010р. відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення №/0, згідно з яким позивачу було визначено суму податкових зобовязань 7559286грн., у тому числі податок на прибуток 4404640грн., штрафні (фінансові) санкції 3154746грн. (т.1, а.с.75).

Крім того, в пункті 1 розділу 4 Висновок Акту перевірки було зазначено, що перевіркою встановлено порушення позивачем п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, абзацу 4 п.п.5.3.9 п.5.3, п.6.1 ст.6 Закону України від 28.12.94р. №334/94-ВР Про оподаткування прибутку підприємств із змінами та доповненнями, в результаті чого зменшена сума відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за перевіряємий період всього на суму 93845674грн., у тому числі за І квартал 2009р. у сумі 46797792грн., за І півріччя 2009р. у сумі 46797792грн., за 3 квартали 2009р. у сумі 46797792грн., у тому за ІІІ квартал 2009р. у сумі 46797792грн., за 2009р. у сумі 46797792грн., за І квартал 2010р. на суму 47047882грн. та донараховано податку на прибуток за І квартал2010р. у сумі 4404640грн.

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки, позивач 06.08.2010р. надав відповідачу заперечення (вих.№1772) від 06.08.2010р. (т.1, а.с.50-61) з наданням відповідних первинних документів. В своєї відповіді (вих.№12344/10/23-120 від 11.08.2010р.) відповідач зазначив, що заперечення до акту перевірки від 03.08.10р. №869/23-34539925 законодавчо необґрунтовані і не можуть бути враховані при прийнятті податкового повідомлення - рішення (т.1, а.с.62-74). Згідно з відповіддю ДПІ (за підписом Першого заступника ДПІ у Жовтневому районі) пункт 1 розділу 4 Акту перевірки було викладено у новій редакції (т.1, а.с.74):

Перевіркою встановлене порушення ТОВ ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ:

1. п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, абзацу 4 п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.6.1 ст.6 Закону України від 28.12.94р. №334/94-ВР Про оподаткування прибутку підприємств із змінами та до сповненнями, в результаті чого зменшена сума відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за перевіряємий період з 01.01.2009р. по 31.03.2010р. всього на суму 29429324грн. та донараховано податку на прибуток за І квартал 2010р. у сумі 4404540грн..

Заслухавши представників сторін та прокурора, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ, зареєстрований 17.08.06. Подільською районною державною адміністрацією міста Києва, перереєстрований в зв'язку зі зміною місцезнаходження 02.10.08р. Подільською районною державною адміністрацією міста Києва. На цей час позивач знаходиться на податковому обліку у ДПІ в Жовтневому районі Миколаївської області за №1888 та є платником податку на додану вартість.

Згідно довідки Головного управління статистики у Миколаївської області з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (т.2, а.с.193) основними видами діяльності позивача є виробництво цукру та оптова торгівля цукром, шоколадними та кондитерськими виробами (код за КВЕД 51.36.0).

Відповідно до податкової декларації з податку на прибуток за І квартал 2010 року позивачем задеклароване відємне значення обєкта оподаткування у сумі 29429324 гривні. Згідно з Актом перевірки відповідачем встановлено, на його думку, завищення позивачем валових витрат за І квартал 2010 року на 47047882грн.

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та

2

державними цільовими фондами податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

09.04.2009р. позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобовязань у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок (т.1, а.с.76-79), яким уточнювалися показники декларації з податку на прибуток за 2008 рік, але відповідачем було відмовлено у визнанні уточнюючого розрахунку податковою звітністю. Протягом квітня травня 2009 року позивач (27.04.2010р., 06.05.2010р. та 28.05.2010р.) намагався подати уточнюючий розрахунок, але відповідач безпідставно відмовляв у прийнятті уточнюючого розрахунку позивача (т.1, а.с.80-87, 88-103).

16.06.2009р. відповідачем було прийнято уточнюючий розрахунок податкових зобовязань позивача у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з податку на прибуток за I квартал 2009 року. В уточнюючому розрахунку позивач вказав скоригований валовий збиток за 2008 рік в розмірі 47406482грн., тобто сума, на яку було зменшено обєкт оподаткування, склала 34889574грн.

Відповідно до зазначеного уточнюючого розрахунку загальна сума скоригованих позивачем валових доходів за 2008 рік склала 1760923грн., у тому числі за рахунок:

Заниження доходів:

1) 2175797грн. коригування приросту балансової вартості запасів;

2) 135474,31грн. курсова різниця заборгованості за кредитом.

Завищення доходів:

1) 550348грн. сума безоплатно отриманих основних фондів, помилково нарахованих двічі.

Загальна сума скоригованих позивачем валових витрат за 2008 рік склала 36650497грн., а саме: Завищення витрат 6014279грн., у тому числі:

1) 1207231,95грн. відсотки за кредитом;

2) 2227899грн. витрати на оплату праці працівників, які були зайняті ремонтом обладнання;

3) 814585грн. сума страхових внесків до фондів державного страхування працівників, які були зайняті ремонтом обладнання;

4) 1764563,20грн. відсотки за кредитом.

Заниження витрат - 42464775,8грн., у тому числі:

1) 435656грн. придбання товарів, що не були включені до валових витрат;

2) 42229119,8грн. зміна балансової вартості заборгованості за кредитом, сума якої виражена в іноземній валюті.

З 14.04.2009р. по 15.05.2009р. відповідач також здійснював планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008р. по 31.12.2008р., за наслідками якої був складений акт №534/23-34539925 від 22.05.2009р. (т.1, а.с.104-142).

Відповідно до зазначеного Акту від 22.05.2009р. відповідачем було збільшено валові доходи позивача загальну суму 2177000грн., у тому числі:

збільшено валові доходи за рахунок:

- приросту балансової вартості запасів на 2141328грн.;

- різниці між балансовою вартістю заборгованості за кредитом вираженої в іноземній валюті на початок звітного періоду та балансовою вартістю такої заборгованості на дату її умовного продажу на суму 586020грн. (у звязку збільшенням курсу гривні у II кв. 2008р.);

зменшено валові доходи за рахунок:

- балансової вартості безоплатно отриманих основних фондів (за наслідками інвентаризації) помилково врахованих у валових доходах двічі, що складає 550348грн.

Актом від 22.05.2009р. також було зменшено валові витрати на загальну суму 7941057 грн., у тому числі за витратами:

3

- вартість послуг сторонніх підприємств по веденню бухгалтерського та податкового обліку та консультаційних послуг на суму 267918грн.;

- заборгованість, виражена в іноземній валюті, на початок звітного періоду та балансовою вартістю такої заборгованості на дату її умовного продажу у сумі 1658860грн.;

- заробітна плата працівникам зайнятим на поліпшенні, реконструкції, модернізації основних фондів на суму 2227898грн.;

- відрахування до фондів державного загальнообовязкового страхування із заробітної плати працівників, які зайняті на поліпшенні, реконструкції, модернізації основних фондів на суму 814585грн.;

- відсотки за користування кредитом на суму 2971796грн.

Загальна сума, на яку було збільшено обєкт оподаткування з податку на прибуток згідно з Актом від 22.05.2009р. - 10147295грн.

Виявлені відповідачем факти заниження або завищення, частково збігаються з наведеними позивачем в розрахунку коригування. В той же час, відповідачем безпідставно не взято до уваги під час складення Акту від 22.05.2009р. вказані в уточнюючому розрахунку факти заниження валових витрат. Так, зокрема, при перевірці розрахунку валових витрат позивача відповідачем не було враховано суму збитків від перерахунку балансової вартості заборгованості позивача за кредитом у іноземній валюті у розмірі 42229119,80грн. та суму витрат на придбання товарів, які раніше не були включені до складу валових витрат у розмірі 435656грн.

Зазначене не відповідає вимогам підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, згідно з яким контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобовязань, заявлених у податкових деклараціях.

Сума, на яку позивач відкоригував валові витрати за уточнюючим розрахунком 36650497грн. розрахована наступним чином: 42229119,8грн. + 435656грн. 6014279грн. = 36650497грн.; де 42229119,8грн. - зміна балансової вартості заборгованості за кредитом, сума якої виражена в іноземній валюті (не враховано актом №534/23-34539925 від 22.05.2009р.); 435656грн. витрати на придбання товарів (не враховано Актом від 22.05.2009р.), 6014279грн. зменшення валових витрат (враховано Актом від 22.05.2009р.).

Крім того, твердження відповідача про те, що позивачем при складанні декларацій з податку на прибуток не враховані результати акту попередньої планової виїзної перевірки, яким зменшено суму відємного значення обєкту оподаткування за 2008 рік на 10147295грн., не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Згідно із пунктом 1.3 статті 1 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженому наказом ДПА України від 10.08.2005р. №327, акт є документом, який оформляється за результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання. Дана норма Порядку під актом розуміє службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання. Отже, акт перевірки не породжує певні правові наслідки, не є спрямованим на регулювання тих чи інших відносин та не має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Даний висновок також підтверджується судовою практикою (ухвала ВАСУ від 22.07.2009р. по справі №К-1185/07).

Таким чином, діючим законодавством не встановлений обовязок платника податків враховувати при складанні обовязкової податкової звітності результати перевірок, здійсненних податковими органами, які викладені в актах перевірки.

Крім того, відповідачем зазначено в Акті перевірки, що позивачем безпідставно проведено коригування валових витрат на суму 36650497грн. так як на підставі первинних документів, банківських документів, журналів-ордерів по рахункам 311 Поточні рахунки в національній валюті, 312 Поточні рахунки в іноземній валюті, 334 Грошові кошти в дорозі іноземній валюті, 942 Собівартість реалізованої іноземної валюти, встановлено, що сума коригування у розмірі 36650497грн. за I квартал 2009р. не підтверджена відповідними розрахунковими,

4

платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

В той же час, судом встановлено, що рахунки 311 Поточні рахунки в національної валюті, 312 Поточні рахунки в іноземній валюті, 334 Грошові кошти в дорозі в іноземній валюті відносяться до 3 класу рахунків. Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999р. №291 рахунки цього класу призначені для узагальнення інформації про наявність і рух грошових коштів (у національній та іноземній валюті у касах, на розрахункових (поточних), валютних та інших рахунках у банках), грошових документів, короткострокових векселів одержаних і фінансових інвестицій, дебіторської заборгованості, резерву сумнівних боргів і витрат майбутніх періодів.

Облік витрат, які повязані зі зміною балансової вартості заборгованості за кредитом, сума якої виражена в іноземній валюті, на цих рахунках не відображається.

На рахунку 942 Собівартість реалізованої іноземної валюти відображається балансова вартість реалізованої іноземної валюти на дату її реалізації.

Витрати, які повязані зі зміною балансової вартості заборгованості за кредитом, сума якої виражена в іноземній валюті, правомірно обліковуються позивачем на субрахунку 945 Втрати від операційної курсової різниці, на якому ведеться облік втрат за активами й зобов'язаннями операційної діяльності підприємства від зміни курсу гривні до іноземної валюти.

Інформація, що міститься на цьому субрахунку базується на даних переоцінки активів і зобовязань позивача в бухгалтерському обліку і не потребує підтвердження цих даних первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій, оскільки втрати від операційної курсової різниці виникають не у звязку з господарськими операціями (стаття 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність).

Відповідно до підпункту 7.3.3 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» балансова вартість заборгованості, основна сума якої (без процентів, комісій та винагород) виражена в іноземній валюті, відображається у податковому обліку платника податку шляхом перерахунку її суми в гривні за офіційним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату її оприбуткування (виникнення).

У разі продажу (погашення) заборгованості (її частини), вираженої в іноземній валюті, протягом звітного періоду її балансова вартість визначається шляхом перерахунку суми такої заборгованості (її частини) в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату такого продажу (погашення).

Непогашена протягом звітного періоду заборгованість, виражена в іноземній валюті, розглядається умовно проданою (погашеною) в останній день звітного періоду за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на такий день. При цьому балансова вартість такої заборгованості у наступному звітному періоді визначається на підставі такого перерахунку.

У разі продажу (погашення) заборгованості (її частини), визначеного абзацом другим цього підпункту, або умовного продажу (погашення) заборгованості, визначеного абзацом третім цього підпункту, платник податку повинен визнати прибуток або збиток від такої операції, що розраховується як різниця між балансовою вартістю такої заборгованості (її частини) на початок звітного періоду чи на дату її оприбуткування (виникнення), залежно від того, яка подія сталася пізніше, та балансовою вартістю такої заборгованості (її частини) на дату її продажу (погашення). При цьому прибуток, отриманий внаслідок такого перерахунку, збільшує валові доходи платника податку - кредитора та валові витрати платника податку - дебітора, а збиток, отриманий внаслідок такого перерахунку, збільшує валові витрати платника податку - кредитора та валові доходи платника податку - дебітора податкового періоду, протягом якого відбувся такий продаж (погашення).

Протягом 2008 року позивач не відображав у податкової звітності зміни балансової вартості заборгованості, вираженої у іноземній валюті. Але позивач врахував ці зміни при поданні уточнюючого розрахунку податкових зобовязань у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з податку на прибуток за I квартал 2009 року, який було подано відповідачу 16 червня 2009 року.

В повідомленні-рішенні також зазначено, що суму штрафних санкцій визначено згідно з

5

підпунктом б підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 та відповідно до підпунктів 17.1.3 та 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Закону 2181. Згідно з повідомленням-рішенням сума податку на прибуток складає 4404640грн., штрафні (фінансові) санкції 3154746грн.

У зв'язку з цим, суд зазначає, що відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону №2181 у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті б підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Відповідно до Акту перевірки відповідач самостійно визначив суму податкового зобовязання з податку на прибуток за І квартал 2010 року у розмірі 4404640грн. (т.1 а.с.48).

Штраф відповідно до пункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону 2181 складає:

4404640грн. х 10% / 100 = 440464 гривні.

Штраф відповідно до 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Закону 2181 складає:

4404640грн. х 50% / 100 = 2202320грн.

Загальна сум штрафу відповідно до пунктів 17.1.3 та 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Закону 2181 складає: 440464грн. + 2202320грн. = 2642784грн.

Таким чином, відповідачем при прийнятті повідомлення-рішення, що оскаржується, безпідставно завищено суму штрафних санкцій на 511962 гривні, що є додатковою підставою для визнання повідомлення-рішення протиправним.

Крім того, в розділі 3.1.2 Акту перевірки зазначено, що позивачем на порушення пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 Закону про оподаткування прибутку безпідставно включено до складу валових витрат витрати по транспортно-експедиційним послугам, наданим ТОВ Компанія Ресурс-Нік, в сумі 300108грн., в тому числі ПДВ в сумі 50018грн. з контрагентом, який не виконував своїх податкових зобовязань в порушення вимог ч.1, 5 ст.203, п.1,2 ст.215, ст.228 Цивільного кодексу України, як правочини, що мають ознаки нікчемності та є нікчемними в силу припису закону.

У зв'язку з цим, суд зазначає, що відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України про оподаткування прибутку валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вказаного закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Придбання послуг транспортного експедирування є необхідним для здійснення одного із основних видів господарської діяльності Товариства оптової торгівлі цукром, шоколадними та кондитерськими виробами (код за КВЕД 51.36.0), що підтверджується Довідкою Головного управління статистики у Миколаївської області з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (т.2, а.с.193), оскільки у Товариства відсутній власний парк вантажних автомобілів. Таким чином, позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат витрати, повязані з оплатою транспортно-експедиційних послуг. Посилання відповідача щодо порушення позивачем пункту 5.1, та підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону про оподаткування прибутку є безпідставним.

Судом встановлено, що надання послуг позивачу товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Ресурс-Нік здійснювалось на підставі договору про надання послуг транспортно-експедиційного обслуговування №1110 від 11.01.2010р. (т.1, а.с.143-145). Згідно з пунктом 1.3. договору №1110 від 11.02.2010р. конкретний перелік послуг, що надає експедитор, зазначається в заявці на транспортно-експедиційне обслуговування.

6

Відповідно до договору №1110 від 11.01.2010р. ТОВ Компанія Ресурс-Нік в лютому-березні 2010 року надавало послуги по перевезенню цукру на адресу покупців позивача з якими позивачем укладені договори купівлі-продажу:

- з ВАТ Київський завод безалкогольних напоїв Росінка - договір №1307-01 від 13.07.2009р. з додатками на підтвердження товарності операцій (т.1, а.с.146-152);

- з АТЗТ Херсонська кондитерська фабрика - договір №281 від 14.07.2009р. з додатками на підтвердження товарності операцій (т.2, а.с.13-20);

- з ТОВ Малбі Беверідж - договір №ТОВ ЮШК 12/02/10-6 від 12.02.2010р. з додатками на підтвердження товарності операцій (т.2, а.с.12);

- з приватним підприємством Агентство Малбі - договір №ЮШК 12/02/10-7 від 12.02.2010р. з додатками на підтвердження товарності операцій (т.1, а.с.236-248);

- з ТОВ Шоколадка фабрика Мир - договір №ЮШК 12/02/10-8 від 12.02.2010р. з додатками на підтвердження товарності операцій (т.1, а.с.212-235).

Крім того, товариством Компанія Ресурс-Нік було надано послуги з організації перевезень цукру, що належить позивачу, зі складу ВАТ Оржицький цукровий завод, з яким позивачем був укладений договір зберігання №ЮШК 02/092009 від 05.10.2009р., до цукрового складу позивача. На кожне перевезення було оформлено заявку на перевезення вантажу, оформленням відповідних видаткових накладних, податкових накладних, товарно транспортних накладних та актів здачі прийняття робіт (т.2, а.с.21-192).

Також, факт надання транспортно-експедиційних послуг підтверджуються відповідними актами виконаних робіт, податковими накладними, товарно-транспортними та видатковими накладними з відміткою покупця про отримання товару (т.1, а.с.153-211).

Також, щодо додаткового підтвердження факту надання транспортно-експедиційних послуг ТОВ Компанія «Ресрс-Нік»слід зазначити, що охорону майна, яке знаходиться на території ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ», здійснює ТОВ «Граніт ЛТД»на підставі договору про надання послуг з охорони обєкту №280 від 22.11.2008р. (т.3, а.с.3-9).

Факт ввезення та вивезення товарно-матеріальних цінностей з або на територію підприємства фіксується ТОВ «Граніт ЛТД»в Журналі обліку товарно-матеріальних цінностей, які слідують через КПП-КТП (витяг з журналу за лютий-березень 2010 року було досліджено в судовому засіданні (т.3, а.с.10-60). В Журналі були зазначені дата та час проїзду через контрольно-пропускні пункти, найменуванні та кількість вантажу, номери транспортних засобів, що є додатковим доказом факту надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування з боку ТОВ Компанія «Ресурс-Нік».

Зазначені вище документи безумовно підтверджують факт надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування, тобто, реальне настання правових наслідків за договором транспортно-експедиційного обслуговування №1110 від 11.01.2010р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зменшення валових витрат позивача у І кварталі 2010 року, на суму витрат, повязаних з оплатою транспортно-експедиційних послуг ТОВ Компанія Ресурс-Нік, є безпідставним та необґрунтованим.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 10 Закону України Про податок на додану вартість та статей 1 і 4 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

В той же час, судом встановлено, що господарські правовідносини позивача та його контрагентів є реальними, товарними, направленими на досягнення економічного ефекту та на отримання прибутку. Досліджені правочини не мають ознак нікчемності або фіктивності, не суперечать інтересам держави, оскільки були укладені та реалізовані в рамках законної господарської діяльності суб'єктів господарювання.

Слід також зазначити, що відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України

7

№9 від 06.11.09р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, згідно з ч.5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача майна презюмується. Якщо буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі і те, що продавець не мав право відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача.

Пункт 18 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України надає перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок: такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні, соціальні основи держави, зокрема:

- правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності;

- правочини, спрямовані на незаконне відчуження, або незаконне володіння, користування землею, як основним національним багатством, її надрами, іншими природними ресурсами;

- правочини щодо відчуження викраденого майна;

- правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу, або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Таким чином, оспорювані правочини між позивачем та контрагентами щодо придбання та поставки товарів (надання транспортно експедиційних послуг тощо) не є нікчемними по закону, як помилково стверджує відповідач.

Аналогічна правова позиція висловлена в ОСОБА_3 адміністративного суду України «Про проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби №1112/11/13-10»від 20.07.2010р. Зазначений лист було підготовлено на підставі аналізу вивчення та узагальнення причин скасування Верховним Судом України судових рішень Вищого адміністративного суду України, переглянутих за винятковими обставинами у 2009 році.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, коли для цілей оподаткування операції враховані на підставі удаваних правочинів (наприклад, у випадках невідповідності дійсному економічному змісту або не обумовленості розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру). Відсутність платника податків за місцем реєстрації не є підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування, задекларованої платником податків. або застосування фінансових санкцій до контрагентів такого платника податків.

В той же час судом встановлено (доказів про інше суду не надано) що у позивача була відсутня як головна мета одержання доходу винятково або переважно за рахунок податкової вигоди. Навпаки, було встановлено намір здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

В судовому засіданні було також встановлено, що відповідач взагалі не досліджував під час перевірки реальність та товарність операцій позивача, документів на підтвердження товарності операцій від позивача не вимагав та не досліджував. Доказів відсутності відповідних первинних документів або доказів відсутності факту оплати вартості товарів відповідачем суду не надано.

Суд також дійшов висновку, що дії позивача як платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Проаналізувавши зміст складеного відповідачем акту суд встановив, що висновки про нікчемність операцій (правочинів) позивача та його контрагента є необґрунтованим, оскільки відповідачем не наведено жодної підстави та не надано належних доказів вважати укладені позивачем угоди нікчемними правочинами. Висновки відповідачем зроблені без дослідження первинних документів та самих оспорюваних правочинів. Посилання відповідача на частини 1, 5 ст.203, ст.215, частину 1 ст.216 ЦКУ є безпідставним, так як зазначені норми можуть використовуватися лише при визнанні правочинів недійсними у судовому порядку.

Доводи відповідача, що зазначені угоди укладені з метою ухилення від оподаткування, штучного створення умов для ухилення від відповідальності за несплату податків, в тому числі і при виконанні спірних господарських зобов'язань, суд визнає такими, що не знайшли свого підтвердження за матеріалами справи.

В адміністративних справах субєкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Відповідач, доказів

8

наявності певних обставин, які свідчать про те, що позивач порушив вимоги чинного законодавства, укладаючи спірні правочини, завідомо діяв з умислом, спрямованим на досягнення такої мети, що суперечить інтересам держави та суспільства, не надав (ч.4 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст.70 та 71 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно статті 86 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні та оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 статті 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач не довів суду законність, обґрунтованість та пропорційність прийнятого оскаржуваного рішення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі Миколаївської області №/0 від 16.08.2010 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні проголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі Миколаївської області від 16.08.2010р. №/0.

3. Присудити за рахунок Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ" суму сплаченого судового збору в розмірі 3грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого КАС України, якщо таку заяву не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,

10

відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанову може бути оскаржено в порядку передбаченому статтями 185, 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського адміністративного апеляційного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення у судому засіданні вступної та резолютивної частини постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О. А. Зіньковський

постанова складена у повному обсязі

14.12.2010р.

11