Справа № 2-а-401/10
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2010-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-401/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2010 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Шевченко Л. В.,

при секретареві Прохоровій К. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до УПФ України в Соломянському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом І групи, а тому відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю.

Однак відповідач сплачує їй пенсію у меншому розмірі, ніж передбачено цим Законом, посилаючись при цьому на постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 та від 28.05.2008 № 530. Позивач вважає, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу юридичну силу і тому підлягає застосуванню, а дії відповідача порушують її право на одержання пенсії у встановленому розмірі, тому просить суд поновити їй строк звернення до суду, встановивши його з моменту подання позовної заяви; визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй в перерахунку пенсії; зобовязати відповідача з 01.01.2008 здійснити перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого законом; стягнути з відповідача невиплачену частину пенсії у розмірі 59916,96 грн.; стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 20547 грн.; зобовязати відповідача відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 12000 грн.

У судовому засіданні представники позивача підтримали адміністративний позов та доповнили його, а саме, просили також зобовязати відповідача призначити додаткову пенсію у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком та стягнути з відповідача невиплачену частину додаткової пенсії у розмірі 11043,00 грн.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином (а.с. 30). Відповідачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю головного спеціаліста юридичного відділу в іншому судовому засіданні, а також перебуванням на лікарняному головного спеціаліста, який вів цю справу.

Суд за згодою представників позивача ухвалив проводити судове засідання без участі відповідача в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 128 КАС України на підставі наявних у справі доказів.

В матеріалах справи є письмові заперечення проти позову, у яких зазначено, що згідно з ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обовязковими до виконання.

На виконання вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Кабінетом Міністрів України були прийняті постанова від 03.01.2002 № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» та постанова від 27.12.2005 № 1293 «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Надалі порядок обчислення пенсій по інвалідності визначається постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», яка набрала чинності з 01.07.2008.

Зазначені постанови є чинними, не скасовані, не визнані неконституційними, тому підлягають застосуванню. З огляду на це пенсія нараховувалася і виплачувалася позивачеві відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду, встановлених ст. ст. 99, 100 КАС України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення № 021142 (а.с. 7). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» її віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та визнано інвалідом І групи, що підтверджується копією довідки МСЕК № 028000 (а.с. 13). Причина інвалідності повязана з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Позивач перебуває на обліку в УПФ в Соломянському районі м. Києва і отримує пенсію по інвалідності, як інвалід І групи відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами І групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008) в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів І групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком.

З відповіді УПФ України в Соломянському районі м. Києва від 14.01.2010 № 214/09, наданої на звернення позивача, вбачається, що відповідач відмовив позивачеві у перерахунку пенсії відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і зазначив, що пенсія їй обчислюється і виплачується відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 (а.с. 8-11).

Згідно з підп. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008

№ 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», установлено, починаючи з 1 липня 2008 р. доплату окремим категоріям осіб з тим, щоб їх пенсії (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством) досягали таких розмірів: в інвалідів І групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, в учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1200 грн.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» установлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується, зокрема, інвалідам І групи у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд прийшов до висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Частиною 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Однак, надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком, що встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги посилання відповідача на положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком, що встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, слід визначати, виходячи із положень Законів України про Державний бюджет на відповідні роки.

Звертаючись до суду, позивач просила поновити пропущений строк звернення до суду, посилаючись на те, що вона протягом останнього року проходить лікування у звязку з тяжким станом здоровя. Вважає цю причину пропущення строку поважною. Відповідач у запереченнях проти позову наполягав на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду, встановлених ст. ст. 99, 100 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 99 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, пропущений позивачем строк звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів підлягає поновленню.

Однак, відповідно до вимог пенсійного законодавства, зокрема, ч. 4 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у заявника виникає право на перерахунок пенсії з моменту звернення пенсіонера за таким перерахунком з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином, перерахунок пенсії ОСОБА_1 необхідно здійснювати з 01.01.2010, оскільки вона звернулася до Управління Пенсійного фонду з відповідною заявою 13.01.2010 (а.с. 12).

З огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобовязання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю. Однак позивач визначила конкретний розмір заборгованості пенсії у сумі 59916,96 грн., додаткової пенсії у сумі 11043,00 грн. та інфляційні витрати у сумі 20547 грн. Проте, встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд може визнати такі дії протиправними та зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не брати на себе повноваження відповідача і ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум. Тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Згідно з ч. 4 ст. 5 цього Закону індексація пенсій, інших виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, враховуючи положення зазначеного Закону, відповідач повинен провести індексацію пенсії, що підлягає виплаті позивачеві.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивач не зазначила у чому конкретно полягає ця шкода, з яких міркувань вона виходила, визначаючи, що розмір шкоди становить 12000 грн., не надала доказів, що це підтверджують, а також не довела наявність причинного звязку між завданою їй моральною шкодою і протиправними діями відповідача.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 22, 46 Конституції України, ст. 49, ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28, ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ч. 1 ст. 2, ч. 4 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», статтями 9, 11, 69-71, 86, 99, 100, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів, починаючи з 01 січня 2008 року.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва щодо відмови перерахувати ОСОБА_1 пенсію та додаткову пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва перерахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 січня 2010 року, з урахуванням індексації та сум, виплачених у цей період.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом двадцяти днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі виготовлена 31 березня 2010 року.

Головуючий суддя Л. В. Шевченко