Справа № 2а-0770/2950/12
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2012-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2a-0770/2950/12
рядок статзвіту 5.1.2
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2012 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В.,

з участю секретаря судового засідання Корчинської В.А.,

з участю сторін та осіб, які беруть участь у справі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 з питань захисту прав споживачі у Закарпатській області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з питань захисту прав споживачів у Закарпатській області про скасування постанови від 19 вересня 2012 року за № 171 про накладення стягнень,

в с т а н о в и в:

Відповідно до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України 22 листопада 2012 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 26 листопада 2012 року.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся у Закарпатський окружний адміністративний суд з позовною заявою до ОСОБА_2 з питань захисту прав споживачів у Закарпатській області, якою просить: скасувати постанову від 19.09.2012 року за № 171 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист права споживачів», винесену виконуючим обовязки начальника ОСОБА_2 з питань захисту прав споживачів в Закарпатській області ОСОБА_5

Позовні вимоги вмотивовані наступним. Позивач субєкт підприємницької діяльності, а саме займається торгівлею нафтопродуктами на власній автомобільній заправочній станції в с. Липча, вул.. Зарічна, б/н Хустського району Закарпатської області. Між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крокус К»існують договірні відносини, а саме з приводу здійснення підприємством поставки позивачу світлих та інших нафтопродуктів. 10 серпня 2012 року за попереднім повідомленням ОСОБА_2 з питань захисту прав споживачів у Закарпатській області (далі - відповідач) було проведено перевірку дотримання позивачем законодавства про захист прав споживачів, в результаті якої виявлено порушення та на підставі яких прийнято акт № 0000206 від 10.08.2012 року та було взято для проведення дослідження 3 літри бензину марки А-92 та 3 літри дизельного палева.04 вересня 2012 року Севастопольською лабораторією № 1складено протокол випробувань за № 334/12, згідно якого бензин автомобільний А-92 не відповідає вимогам ДСТУ 4063-2001 «Бензини автомобільні ТУ»за показниками «Концентрація фактичних смол»та «Масова частка сірки», з яким ознайомлено позивача 19 вересня 2012 року. На підставі не відповідності бензину встановленим вимогам ДСТУ та виявленим порушенням під час перевірки відповідачем винесено постанову № 171 від 19.09.2012 року про накладення на позивача стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Дану постанову позивач вважає незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві у повному обсязі та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів наведених у письмових запереченнях. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Вважає позовні вимоги не обґрунтованими з наступних підстав. Під час проведення відповідачем планової перевірки з питань дотримання вимог законодавства про захист прав споживачі на АЗС приватного підприємця ОСОБА_4 за адресою с. Липча, вул.. Зарічна, б/н, Хустського району, Закарпатської області було відібрано зразки нафтопродуктів, у тому числі бензин автомобільний А-92 в кількості 3 літри за ціною 10 гривень 60 копійок за літр відповідно до фіскального чеку від 10.08.2012 року № 7614 для перевірки якості. У відповідності до висновків Севастопольської лабораторії № 1 згідно протоколу випробувань № 334/12 від 04.09.2012 року, зразок бензину автомобільного А-92 не відповідає вимогам ДСТУ 4063-2001 «Бензин автомобільний ТУ»за показниками «Концентрація фактичних смол»та «Масова частка сірки». На підставі вищенаведеного відповідачем прийнято постанову про застосування до позивача стягнень передбачених ст. 23 Закону України «Про захист права споживачів»у вигляді штрафу, що складає 50 % вартості виготовленої або реалізованої партії товару, а саме у розмірі 95 904 (девяності пять тисяч девятсот чотири) гривні 00 копійок. Постанову вважає законною та обґрунтованою.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, обєктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 1995 року та на момент постановлення рішення у справі займається підприємницькою діяльністю, а саме торгівлею нафтопродуктами на власній АЗС, за адресою: с. Липча, вул. Зарічна, б/н, Хустський район, Закарпатська область.

Дані обставини справи підтверджуються наявною в матеріалах справи копією свідоцтва серії В03 № 949346 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, де сказано, що 19 липня 1995 року Державним реєстратором виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області зареєстровано за ідентифікаційним номером НОМЕР_1, субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 (а.с.18). Згідно копії свідоцтва № 63111907 позивача реєстровано, як платника податку на додану вартість (а.с.20).

Матеріалами справи встановлено, 29 березня 2011 року Хустською обєднаною державною податковою інспекцією видано субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_4 торговий патент на право здійснення торговельної діяльності, який дійсний з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2016 року (а.с.21).

Судом встановлено, що 10 серпня 2011 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крокус К»було укладено договір поставки № 273 (а.с.24-27).

Предметом вищевказаного договору є передача Товариством з обмеженою відповідальністю «Крокус К»у власність позивача світлих та інших нафтопродуктів, які повинні відповідати вимогам ТУ (ГОСТ).

У відповідності до зазначеного договору протягом 2011 2012 років Товариство з обмеженою відповідальністю «Крокус К»поставляє автомобільним транспортом на АЗС (власність позивача) нафтопродукти.

26 липня 2012 року, згідно видаткової накладної № 889 постачальником, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Крокус К»доставлено позивачу бензин А-92 в кількості 18 095 літрів на підставі договору № 273 від 10.08.2011 року (а.с.30).

Як стверджував позивач після перевірки вищевказаних документів, оцінки відповідності вимогам ДСТУ і впевненості в якості продукції позивачем розпочато відпуск нафтопродуктів на власній автозаправній станції.

Судом встановлено, 10 серпня 2012 року за попереднім повідомленням ОСОБА_2 з питань захисту прав споживачів в Закарпатській області було проведено перевірку дотримання позивачем законодавства про захист прав споживачів. В результаті передвіки встановлено наступні правопорушення:

- відсутність на фасаді АЗС копії свідоцтва про державну реєстрацію;

- відсутність на доступному місці куточка споживача;

- відсутність мірника обємом 20 літрів.

Дані порушення знайшли своє відображення в акті № 0000206 від 10.08.2012 року (а.с.9-14).

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем під час проведення перевірки було взято для проведення дослідження 3 літри бензину марки А-92 та 3 літри дизельного палива, про що складено акт відбору зразків продукції від 10.08.2012 року № 0000038 (а.с.15).

Судом встановлено, що після проведення дослідженні Севастопольською лабораторією № 1 складено протокол випробувань № 334/12 від 04.09.2012 року, згідно висновків якого зразки відібраного для дослідження бензину марки А-92 не відповідають вимогам ДСТУ 4063-2001 «Бензини автомобільні.ТУ»за показниками «Концентрація фактичних смол»та «Масова частка сірки»(а.с.50, 51).

19 вересня 2012 року відповідачем було ознайомлено позивача з вищевказаним протоколом та винесено постанову від 19.09.2012 року № 171 про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист права споживачів», відповідно до якої накладено на позивача штраф у розмірі 95 904,00 грн. (а.с.8).

Згідно пункту 2 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист права споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 року № 1177 та відповідно до ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів»на субєкта господарської діяльності накладається стягнення у вигляді штрафу за виготовлення, реалізацію товару, виконання роботи, надання послуг, що не відповідає вимогам нормативних документів, - у розмірі 50 відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги.

Суд приходить до висновку, що твердження позивача щодо неправильності нарахування відповідачем суми штрафу є хибним, а нарахування штрафної санкції - відповідає вимогам ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, відповідачем було нараховано 50% на підставі наданої позивачем видаткової накладної № 889 від 26.07.2012 року, згідно якої встановлено кількість товару, а саме: 18 095 літрів, за ціною 10 гривень 60 копійок за літер відповідно до фіскального чеку від 10.08.2012 року № 7614 (а.с.30, 52).

А отже, згідно вищевказаних документів, штраф накладений на позивача ОСОБА_2 з питань захисту прав споживачів в Закарпатській області нарахований правомірно та підлягає стягненню у розмірі 95 904,00 грн.

Відповідно до ч. 1. ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 3. ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2. ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з питань захисту прав споживачів у Закарпатській області про скасування постанови від 19 вересня 2012 року за № 171 про накладення стягнень відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Іванчулинець Д.В.