Справа № 2а-2288/11/0549
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Курбанов Н.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року справа №2а-2288/11/0549 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яковенка М.М.

суддів Гайдара А.В. , Ханової Р.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маруіполя Донецької області від 12 травня 2011 року у справі № 2а-2288/11/0549 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічну одноразову допомогу на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Маруіполя Донецької області позов ОСОБА_2 задоволений.

Зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату на користь позивача щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік у відповідності до розмірів, встановлених ст..48 Закону України №796, з урахуванням фактично виплачених сум.

Не погодившись з вказаною постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищезазначену постанову, як незаконну та необґрунтовану, прийняту з порушенням норм матеріального права, та просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Свою позицію, доводить відсутністю законних прав на задоволення його вимог. Нарахування такої допомоги здійснене відповідно до Постанови КМ України №562 від 12.07.2005 року, статті 70 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік». Виплата такої допомоги позивачу за 2010 рік у встановлений законом строк не проводилась у звязку з арештом коштів рахунку з якого проводиться виплата компенсації.

Апеляційний розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження з врахуванням приписів п.1,2 частини 1 статті 197 КАС України з огляду на те, що жодна з осіб, яки беруть участь у справі не прибула у судове засідання, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліда 3 групи, що підтверджується відповідним посвідченням та довідкою МСЕК, перебуває на обліку у відповідача, який проводить відповідні соціальні виплати. Зазначені обставини не є спірними між сторонами.

22.03.2011 року на звернення позивача від 21.03.2011 року з питання виплати щорічної допомоги на оздоровлення надана відповідь, що позивачу нарахована допомога за 2010 рік, згідно ПКМУ №562 від 12.07.2005 року у розмірі 90 грн., але ж така допомога сплачена у січні 2011 року.

Згідно Довідки виданої відповідачем від 22.03.2011 року вбачається, що щорічна допомога на оздоровлення за 2010 рік сплачена у січні 2011 року у розмірі 90 грн..

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 796 щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам 3 групи в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008. Таким чином, з 22.05.2008 року остаточно відновлено дію статті 48 Закону № 796 в редакції.

Як у 2010-2011 роках зазначені положення статті 48 Закону № 796 не зупинялись та не змінювались, у звязку з чим позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Всупереч вимогам Закону №796 за 2010 роках позивачу така допомога нарахована в розмірі 90 гривень..

Наявність у позивача права на призначення йому щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-ти мінімальних заробітних плат є визначальною для вирішення даного спору і гарантується частиною 2 статті 46 Конституції України.

Доводи відповідача, що розмір допомоги повинен визначатись у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України № 562, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, а також виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами. Крім того, Закон № 796 є спеціальним Законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя та створює єдиний порядок соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст..70 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» було надано право Кабінету Міністрів України у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Колегія суддів зазначає, що на виконання вимог статті 70 вищезазначеного положення закону про держбюджет на 2010 роки, Кабінетом Міністрів України не було прийнято жодних постанов, які регулювали б та встановлювали відповідні розміри соціальних виплат, безпосередньо, які повязані з виплатою щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення, розмір яких визначається, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, а тому при визначені та виплаті позивачу спірного розміру допомоги на оздоровлення, відповідач повинен був керуватися нормами ст..48 Закону №796, т.б. виходячи із 4-ти мінімальних заробітних плат. Застосовувати положення Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року в даному випадку є не доречним та безпідставним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень ст..48 Закону №796 розмір щорічної допомоги на оздоровлення визначається на момент виплати.

Відсутність бюджетного фінансування щодо передбаченої Законом № 796 щорічної допомоги на оздоровлення не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

Колегія суддів погоджує висновки суду, стосовно визначення розміру мінімальної заробітної плати, яку суд повязав з часом звернення до суду за захистом порушеного права. Колегія суддів зазначає, що стаття 48 Закону №796 повязує визначення розміру заробітної плати з часом виплати відповідної допомоги (у випадку встановлення інвалідності вперше, то протягом місяця. В даному випадку позивач став інвалідом не у 2010 році). Колегія суддів, з урахуванням приписів ст..48 Закону №796, зазначає, що несвоєчасне виплата допомоги на оздоровлення, тягнене за собою з одного боку збільшення порушення прав позивача, а з другого боку збільшення суми грошової компенсації на виплату.

Розмір мінімальної заробітної плати у січні 2011 року відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2011 рік» від 23.12.2010 року №2857-6 складає 941 грн., т.б. позивачу повинно було нараховано та сплачено за 2010 рік - 3764 грн. (941*4=3764 грн.), хоча фактично позивачу було сплачено лише 90 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухвалені постанови не були порушені норми матеріального та процесуального права, з огляду на зазначене апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 159, 160, 167, 184, 195, 195-1, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маруіполя Донецької області від 12 травня 2011 року у справі № 2а-2288/11/0549 залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маруіполя Донецької області від 12 травня 2011 року у справі № 2а-2288/11/0549 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: М.М. Яковенко

Судді: Р.Ф. Ханова

ОСОБА_3