Справа № 804/13960/15
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, третя особа: Департамент освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною та скасування постанови, -
04 вересня 2015 р. ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області (далі відповідач), третя особа: Департамент освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, з вимогами:
Представники відповідача та третьої особи в судове засіданняне зявились, належність повідомлення сторін про судове засідання підтверджується матеріалами справи. Заперечень на позов та/або будь-яких клопотань надано не було.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.
18 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання.
19 серпня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №48492017 з посиланням на п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»..
Постанова від 19.08.2015 р. ВП №48492017 обґрунтована наступним: «резолютивна частина виконавчого документа не містить заходів примусового виконання. Зазначені обставини виключають здійснення виконавчого провадження та його відкриття».

19.08.2015 р. супровідним листом Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області за вих.№02.1-14/14582 постанову про відмову у відкритті провадження направлено ОСОБА_3 разом з оригіналом виконавчого листа.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. N 606-ХІУ (далі - Закон № 606).

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 606 примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 17 Закону № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 2 статті 11 Закону зазначено, що на державного виконавця, покладено, зокрема, обов'язок здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За правилами, визначеними частинами 1, 2 ст. 26 вказаного Закону України державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставіякого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайноговиконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

При цьому у відповідності до частини 1 статті 25 Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно частини 1 статті 32 Закону, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право,зокрема, оскаржувати рішеня, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до п.п. 1, 3, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Оцінивши усі докази, надані суду, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, виходячи з наступного

Порядок виконання судових рішень в адміністративних справах визначений статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 4 якої примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист (ст. 258 КАС України).

Законодавець чітко визначив, що виконавче провадження здійснюється за виконавчим документом, який повинен відповідати вимогам закону та мати всі необхідні реквізити.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема, в разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 18 серпня 2015 року у адміністративній справі №804/13042/14 видано виконавчий лист, в якому зазначено, що постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 19.08.2015 р. відмовлено у відкритті виконавчого провадження ВП №48492017 з посиланням на п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, державним виконавцем в оскаржуваній постанові не зазначено тих самих передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Не зазначено таких обставин і під час судового розгляду справи.

Посилання ж державного виконавця на той факт, що резолютивна частина виконавчого документа не містить заходів примусового виконання, не враховуються судом, оскільки в самому судовому рішенні чітко визначено, які дії зобов'язального характеру мають бути вчинені, а саме: «…поновити ОСОБА_3 на посаді заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації та стягнути на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць…», що відповідає принципу примусовості виконання рішення суду державною виконавчою службою.

Враховуючи викладене, та з урахуванням ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 19.08.2015 р. ВП № 48492017 прийнята відповідачем не у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа), тому судові витрати в розмірі 73,08грн. підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст.ст.ст. 9, 11, 17, 69-72, 86, 94,158-163, 167, 181,186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, третя особа: Департамент освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) від 19.08.2015 р. ВП №48492017, якою відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №804/13042/14, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Судові витрати в розмірі 73,08 грн. стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 15.09.2015 суддя копія вірна помічник судді ОСОБА_1 ОСОБА_7