Справа № 22-а/0690/2081/11
Суддя: Кашапова Л. М.
Дата ухвалення: 2011-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/2081/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді Кашапової Л.М.

суддів Зарицької Г.В.

ОСОБА_1

при секретарі Ганько Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області, управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій неправомірними, стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 16 червня 2010 року, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2005 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області, управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, в якому, посилаючись на неправомірність дій відповідачів щодо нарахування коштів, передбачених ст.ст.37,39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у меншому розмірі, ніж визначено Законом, просила стягнути з управління праці та соціального захисту населення ___________________________________________________________________

Справа № 22-а/0690/2081/11 Головуючий у суді І інст. ОСОБА_4

Категорія 10.3.2Доповідач суддя Кашапова Л.М.

Лугинської районної державної адміністрації грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в розмірі 3030грн. за період з 01.09.2002 року по 31.08.2005 року та з управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі доплату до пенсії непрацюючим пенсіонерам в розмірі 15150грн. за період з 01.09.2002 року по 31.08.2005 року.

В січні 2010 року ОСОБА_2 подала уточнюючу позовну заяву, в якій відповідачами у справі зазначила лише управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області, управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, тобто, вивела Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації зі складу відповідачів по справі.

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 16 червня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області та управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 у повному розмірі щомісячної грошової допомоги та підвищення до пенсії, передбачених ст.ст.37,39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбачене ч.2 ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати з врахуванням фактично виплачених коштів по доплаті до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення за період з 04.10.2004 року по 31.08.2005 року .

Зобовязано управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 недоплачену щомісячну грошову допомогу в звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбачену ст.37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати з врахуванням фактично виплачених коштів по щомісячній грошовій допомозі в звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за проживання на території радіоактивного забруднення за період з 04.10.2004 року по 31.08.2005 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області просить постанову суду скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд не дав належної оцінки тим обставинам, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України і Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, виплата яких передбачена Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, на думку апелянта, суд не дослідив та не проаналізував Закони України про Державний бюджет на відповідні роки щодо розміру видатків для реалізації виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах:

-у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів відмінімальної заробітної плати;

-у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати;

-у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - 50 процентів від мінімальної заробітної плати.

Згідно зі ст. 39 ч.2 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

-у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

-у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

-у зоні посиленого радіоекологічного контролю одна мінімальна заробітна плата.

Встановлено, що ОСОБА_2 є непрацюючим пенсіонером, віднесена до 3 категорії осіб, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке згідно Переліку населених пунктів Житомирської та Київської областей, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року та розпорядженням Кабінету Міністрів України №17 від 12.01.1993 року, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а тому вона має право на отримання спірних компенсацій.

Позивач з 01.05.2004 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області і отримує доплату, як непрацюючий пенсіонер, згідно зі ст. 39 ч.2 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в сумі 10грн. 50коп. щомісячно та на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації, де отримує щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства згідно ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в сумі 2грн. 10коп., тобто, у меншому розмірі, ніж визначено вказаним Законом (а.с.10,12,13).

У період, за який заявлені позовні вимоги розміри мінімальної заробітної плати періодично змінювалися. В той же час розміри допомоги і доплат були сталими і здійснювалися на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, хоча Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не було уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати суми доплат і допомог, встановлених цим Законом.

Більше того, ч.1 ст.67 зазначеного Закону передбачено, що конкретні розміри всіх виплат підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати, розміри допомог і доплат, передбачених ст.ст.37,39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи залишались незмінними з 1996 року, тобто не відповідали розмірам, встановленим цим Законом та іншими законами України.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягають саме ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, та обґрунтовано задоволив позовні вимоги щодо невиплачених коштів за ст.ст. 37, 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в межах строку, визначеного ст.99 КАС України, на застосуванні якого наполягали відповідачі, обгрунтовано обравши інший спосіб захисту порушених прав позивача.

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Статтею 17 Закону України від 23 .02.2006 року №3477-ІV „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

В рішеннях у справах Кечко проти України 2005, Broniowski v. Poland 1996, Azinas v. Cyprus 2002, Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що поняття „власності, яке міститься в першій частині ст.1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. До „майнових прав і „власності може бути прирівняно право заявника на матеріальний інтерес, зокрема щодо отримання пенсії чи надбавки до заробітної плати.

В рішенні у справі Кечко проти України 2005 рік Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Суд не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (рішення у справі Бурдов проти Росії, 2000 рік).

Посилання апелянта на те, що суд не встановив належного відповідача по даній справі та не притягнув його до участі в справі, є необґрунтованим, оскільки питання врегулювання взаємовідносин між Пенсійним фондом України та органами державної влади, які формують Державний Бюджет України та розпоряджаються його коштами, не були предметом спору по даній справі.

Крім того, частиною 2 ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення підвищуються у розмірах, визначених ч.1 ст.39 Закону. А відповідно до ст.8 Закону України „Про пенсійне забезпечення, Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року № 8-2 (з відповідними змінами), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати згідно чинного законодавства. Тому, належним відповідачем у справах щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсій за відповідними позовами є управління Пенсійного фонду України.

Спосіб, у який судом відновлено порушені права позивача на отримання належного розміру виплат, передбачених ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, узгоджується з положеннями ст.105 та п.4 ст.162 КАС України (в редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції).

Доводи апеляційної скарги щодо виплати позивачу 13.03.2009 року спірних коштів згідно виконавчого листа виданого на підставі рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 04.10.2005 року, яке в послідуючому було скасоване ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.12.2009 року, слід визнати необґрунтованими, оскільки ні при розгляді справи в суді першої інстанції, ні при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не було надано документальних доказів на підтвердження факту виплати позивачу спірних коштів у розмірі, передбаченому ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за вищевказаний період.

Звертає на себе увагу також і той факт, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.12.2009 року було скасовано постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 07.11.2007 року, а не від 04.10.2005 року, як зазначає апелянт, і остання по даній справі не виносилась, оскільки первісна позовна заява, що є в матеріалах справи, надійшла до суду лише 04.10.2005 року під вх.№4074.

Крім того, при наявності належним чином оформлених платіжних документів управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області не позбавлене права і можливості ставити питання про поворот виконання рішення суду у встановленому законом порядку.

Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області постанову суду не оскаржувало, а апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області не містить посилань на неправильність висновків суду щодо задоволення вимог до управління праці та соціального захисту населення, а тому колегія суддів не перевіряє постанову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 207 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області відхилити.

Постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 16 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили.

Головуючий Судді