Справа № 815/2633/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2633/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Гаврилюк І.С.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Першого відділу Київського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання незаконними дій, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень (від 11ю09ю2015р. б/н), просить суд визнати незаконними дії Заступника начальника Першого відділу Київського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 щодо відмови у знятті арешту з 49/200 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одеса, який на праві власності належить ОСОБА_1, зобовязати Заступника начальника Першого відділу Київського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 зняти арешт з 49/200 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одеса, який на праві власності належить ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Рішенням Київського районного суду від 27.05.2013р. по справі №520/5062/13-ц (провадження №2/520/3483/13), яке набрало законної сили 07.06.2013р., визнано за ОСОБА_1 право власності на 49/200 частин житлового будинку 30 по вулиці Купріна в місті Одеса, які складаються з ? частини помешкань літ.«А»: 2-1 житлова площ 198,5кв.м., 2-2 житлова площа 17,9кв.м., 2-3 коридор площею 8,3кв.м., 2-4 підсобне приміщення площею 7,6кв.м., 2-5 санвузол площею 4,8кв.м., 2-6 кухня площею 27,2 кв.м., загальною площею 85,3кв.м., житловою площею 37,4кв.м., гараж літ.«У», навіс літ.«Ф», сарай літ.«Т», сарай літ.«Ц», вбиральні літ.«Х», навіс літ.«Ж».

Відповідач - Заступник начальника Першого відділу Київського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 06.08.2015р. вхід.№19632/15), наголошуючи, зокрема, на тому, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження виникнення у неї права нерухоме майно, у звязку з чим при накладенні арешту на 49/100 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одесі державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 11.08.2015р. вхід.№19976/15), наголошуючи, зокрема, що відповідно до положень ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, тоді як ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження виникнення у неї права нерухоме майно. Також, третя особа наголошує на тому, що Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 07.11.2012р. по справі №1512/13858/2012, котра набрала законної сили 07.11.2012р., заборонено відчуження у будь-який спосіб 49/100 домоволодіння №30 по вул.Купріна в м.Одесі, що належить на праві власності ОСОБА_3.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 до суду надійшла заява (вхід.№ЕП/1711/15 від 09.09.2015р.) про розгляд справи без його участі, а також з огляду на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27.05.2013р. по справі №520/5062/13-ц (провадження №2/520/3483/13), яке набрало законної сили 07.06.2013р., визнано за ОСОБА_1 право власності на 49/200 частин житлового будинку 30 по вулиці Купріна в місті Одеса, які складаються з ? частини помешкань літ.«А»: 2-1 житлова площ 198,5кв.м., 2-2 житлова площа 17,9кв.м., 2-3 коридор площею 8,3кв.м., 2-4 підсобне приміщення площею 7,6кв.м., 2-5 санвузол площею 4,8кв.м., 2-6 кухня площею 27,2 кв.м., загальною площею 85,3кв.м., житловою площею 37,4кв.м., гараж літ.«У», навіс літ.«Ф», сарай літ.«Т», сарай літ.«Ц», вбиральні літ.«Х», навіс літ.«Ж».

Між тим, судом встановлено, що Київським районним судом м.Одеси в межах судового провадження по справі №1512/13858/2012, на задоволення заяви представника ОСОБА_4 про забезпечення позову, винесено Ухвалу від 07.11.2012р., котра набрала законної сили 07.11.2012р., якою заборонено відчуження у будь-який спосіб 49/100 домоволодіння №30 по вул.Купріна в м.Одесі, що належить на праві власності ОСОБА_3. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18.03.2013р. (провадження №2/520/1319/13), залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06.11.2013р. по справі №1512/13858/2012, задоволено частково позовну заяву ОСОБА_4, присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 116700 доларів США, що за курсом Національного банку України, складає 932783,10грн., а також 3219грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання Рішення Київського районного суду м.Одеси від 18.03.2013р. по справі №1512/13858/2012 (провадження №2/520/1319/13), яке набрало законної сили 06.11.2013р., ОСОБА_4 06.12.2013р. видано Виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 116700 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 932783,10грн., а також 3219грн. витрат по сплаті судового збору.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-ХІV (зі змінами та доповненнями), відповідно ст.1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п.1. ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою, у тому числі, підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.19 означеного Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, у тому числі, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Судом зясовано, що 10.12.2013р. представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернулася до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції із заявою вхід.№17190/04-40/12, у якій останньою викладено прохання щодо відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа від 06.12.2013р., по виконанню Рішення Київського районного суду м.Одеси від 18.03.2013р. по справі №1512/13858/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 116700 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 932783,10грн., а також 3219грн. витрат по сплаті судового збору. Також, в означеному зверненні заявником викладено прохання щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника - ОСОБА_3, та оголосити заборону на його відчуження.

За результатами розгляду вищевказаної заяви від 10.12.2013р. №17190/04-40/12, заступник начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, керуючись приписами ст.ст.17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження», винесено Постанову ВП №41198494 про відкриття виконавчого провадження, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1512/16803/2012, виданого 06.12.2013р. Київським районним судом м.Одеси щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 936002,10грн.

Також, 13.12.2013р. при примусовому виконанні виконавчого листа №1512/16803/2012, виданого 06.12.2013р. Київським районним судом м.Одеси щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 936002,10грн., заступником начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, з метою виконання рішення суду, винесено Постанову ВП №41198494 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого нерухомого майна, що належить ОСОБА_3.

Судом встановлено, що під час примусового виконання виконавчого листа №1512/16803/2012, виданого 06.12.2013р. Київським районним судом м.Одеси заступником начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надано запит №04/293-і від 24.01.2014р., за результатами розгляду якого КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради на імя заступника начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 надіслано відповідь від 19.02.2014р. №1147/04-39/12, у якій зазначено, що станом на 31.12.2012р. за ОСОБА_3 зареєстровані 49/100 частин житлового будинку за адресою вул.Купріна,30.

До означеної відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 19.02.2014р. №1147/04-39/12 було додано Свідоцтво про право власності на 49/100 домоволодіння від 06.06.2011р., з якого вбачається, що 49/100 частин обєкту, який розташований за адресою: м.Одеса, вул.Купріна,30 дійсно належить ОСОБА_3, на праві приватної власності.

Також, відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру права власності на нерухоме майно від 12.03.2014р. №50100177, котру також було додано до відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 19.02.2014р. №1147/04-39/12, ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової форми власності належить 49/100 домоволодіння, розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Купріна,30.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

З матеріалів справи вбачається, що 13.03.2014р. державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 06.12.2013р. Київським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 936002,10грн., у присутності понятих ОСОБА_6, ОСОБА_7, та дружини боржника ОСОБА_1, проведено опис майна, що належить боржнику, за наслідками якого складено Акт опису й арешту майна, відповідно до якого описано і накладено арешт на 49/100 частини житлового будинку по вул.Купріна,30, загальною площею 85,3кв.м., житловою площею 37,4кв.м.

Вищеозначене послугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій Заступника начальника Першого відділу Київського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 щодо відмови у знятті арешту з 49/200 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одеса, який на праві власності належить ОСОБА_1, зобовязання Заступника начальника Першого відділу Київського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 зняти арешт з 49/200 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одеса, який на праві власності належить ОСОБА_1, є безпідставними та необґрунтованими, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядом зняття арешту з майна визначено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що однією із підстав для зняття арешту з майна, статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так, судом встановлено, що Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19.05.2014р. по справі №1512/13858/2012 (провадження №4-с/520/52/14), відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_3 на дії заступника начальника Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2

Зокрема, під час судового розгляду скарги ОСОБА_1 Київським районним судом м.Одеси встановлено, що відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, у звязку з чим не має права звертатися, в порядку ст.383 ЦПК України, зі скаргою на дії державного виконавця.

Також, в Ухвалі Київського районного суду м.Одеси від 19.05.2014р. по справі №1512/13858/2012 (провадження №4-с/520/52/14) встановлено, що згідно з положеннями ст.334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав. їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно тощо.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, Київським районним судом м.Одеси під час розгляду скарги ОСОБА_1 на дії заступника начальника Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, встановлено, що у ОСОБА_1 не виникло права власності на 49/200 частин житлового будинку по вул.Купріна,30, оскільки таке право не було зареєстроване у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до вимог закону, а державним виконавцем, внаслідок одержання інформації про те, що за боржником ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 49/100 частин житлового будинку по вул.Купріна,30, правомірно накладено арешт.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453-VI (зі змінами та доповненнями) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Згідно з приписами ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, а також беручи до уваги те, що під час накладення заступником начальника Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 арешту на 49/100 частин житлового будинку по вул.Купріна,30 у м.Одеси у позивача - ОСОБА_1 право власності на означене нерухоме майно було відсутнє, суд дійшов висновку щодо правомірності дій заступника начальника Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 при накладенні арешту на 49/100 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одесі.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання позивача - ОСОБА_1 на те, що Рішенням Київського районного суду від 27.05.2013р. по справі №520/5062/13-ц (провадження №2/520/3483/13), яке набрало законної сили 07.06.2013р., визнано за нею право власності на 49/200 частин житлового будинку 30 по вулиці Купріна в місті Одеса, оскільки як встановлено судом та зазначено вище, під час накладення заступником начальника Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 арешту на 49/100 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одесі, означене право власності ОСОБА_1 не було зареєстроване у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, як того вимагають приписи Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також, суд вважає за доцільне наголосити, що дії заступника начальника Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо накладення арешту на 49/100 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одесі, прямо передбачено повноваженнями контролюючого органу, та є лише службовою діяльністю працівника Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на виконання своїх посадових обов'язків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17, ч.1 ст.2, ст.104 КАС України судовому захисту в порядку адміністративного судочинства підлягає порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, натомість обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Водночас, до матеріалів адміністративного позову не надано жодних доказів на підтвердження звернення позивача до Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з відповідною заявою щодо зняття арешту з 49/100 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одесі, за результатами розгляду якої заступником начальника Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, заявнику було б відмовлено.

При цьому, слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку, а тому дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи лише у тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив на стан суб'єктивних прав та обов'язків особи.

Крім того, до матеріалів адміністративного позову не надано жодних доказів на підтвердження оскарження Постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 13.12.2013р. ВП №41198494 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що при накладенні арешту на 49/100 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одесі заступник начальника Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 діяв у межах повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства України.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Заступника начальника Першого відділу Київського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання незаконними дій, зобовязання вчинити певні дії, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

У звязку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, відповідно до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Заступника начальника Першого відділу Київського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання незаконними дій щодо відмови у знятті арешту з 49/200 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одеса, який на праві власності належить ОСОБА_1, зобовязання зняти арешт з 49/200 частин житлового будинку №30 по вулиці Купріна в місті Одеса, який на праві власності належить ОСОБА_1, відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.