Справа № 2а-3/2011
Суддя: Потятинник Ю.Р. Ю. Р.
Дата ухвалення: 2011-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-3/2011
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2011 р. м.Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді - Потятинника Ю.Р.,

секретаря - Маланчук С.Г.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши справу за адміністративним позовом ВАТ "Івано-Франківське обласне підприємство автотранспортних станцій-12699" до Снятинської міської ради, про визнання незаконним рішенняСнятинської міської ради, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними рішень Снятинської міської ради № 757 від 27.10.2009р. та № 818 від 18.03.2010р., який мотивує тим, що рішенням № 757 від 27.10.2009р. відповідач незаконно вилучив у позивача частину земельної ділянки площею 0,32 га (п.2) та вніс її в перелік земельних ділянок для продажу на аукціоні (п.5), незважаючи на наявність державного акту на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,2858 га, виданого відповідачем 07.07.1997р. державному Івано-Франківському обласному підприємству автобусних станцій - 12699. Рішенням № 818 від 18.03.2010р.відповідач вніс зміни до п.2 рішення № 757 від 27.10.2009р. доповнити його словами "для суспільних потреб міста", п. 5 цього ж рішення виключив, а також вніс зміни в рішення № 787 від 24.12.2009р. щодо визначення місцерозташування спірної земельної ділянки для суспільних потреб міста за адресою м. Снятин, вул. Винниченка (біля автостанції), з чого можна зрозуміти, що спірна земельна ділянка вже вилучена. Вважає, що відповідач приймаючи оспорювані рішення порушив норми ст. 13,14,19,40,41 Конституції України щодо захисту прав позивача який користується спірною земельною ділянкою з 2006р. для обслуговування автостанції м. Снятин без зміни цільового призначення.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю. Пояснив, що між сторонами 13.10.2008р. було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,2726 га. строком на 1 рік, після закінчення строку дії якого було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про продовження дії договору оренди та вилучено спірну частину земельної ділянки площею 0,32 га. Позивач є правонаступником державного Івано-Франківського обласного підприємства автобусних станцій - 12699, внаслідок його перетворення згідно наказу регіонального відділення ФДМУ № 464 від 26.05.1998р.

Представник відповідача проти позову заперечив. Пояснив, що після закінчення дії договору оренди відповідач вправі розпоряджатись спірною земельною ділянкою як об"єктом власності громади м. Снятина.

Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та зібрані докази, вважає, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Згідно ст. 12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема : розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 13.10.2008р. було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,2726 га частина якої вилучена оспорюваним рішенням відповідача. Згідно п. 2.2 цього Договору термін його дії - 1 рік. Пунктом 4.1 договору оренди передбачено, що в разі припинення або розірвання Договору орендар зобов"язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку. Попередньо рішенням відповідача від 02.11.2007р. № 290 було затверджено позивачу технічну документацію на право користування земельною ділянкою площею 1,2726 га. та надано її в оренду терміном на 1 рік без зміни цільового призначення.

У відповідності до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Статтею 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Згідно ч .1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на державний акт на право постійного користування земельною ділянкою виданий 07.07.1997р. державному Івано-Франківському обласному підприємству автобусних станцій - 12699, правонаступником якого внаслідок перетворення згідно наказу регіонального відділення ФДМУ в Івано-Франківській області № 464 від 26.05.1998р. є позивач, оскільки сторонами було укладено вищвказаний строковий договір оренди земельної ділянки. У відповідності до ст. 202 ч. 1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До того ж, ст. 92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, яке можуть набувати підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності. Згідно ст. 141 ч. 1 п. "в" ЗК України припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Така ж норма діяла і на час припинення державного Івано-Франківського обласного підприємства автобусних станцій - 12699 ( 27 ч.І п. З земельного Кодексу в редакції 1991р). Частиною 1 ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється, зокрема, в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення).

При цьому, безпідставним є посилання позивача на рішення Конституційного суду України від 22.05.2005р., яким визнано неконституційним п. 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, який зобов"язував юридичних осіб, що мали у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть їх мати на такому праві, переоформити до 1 січння 2008р. у встановленому законом порядку право власності або право оренди на них, оскільки сторонами після набрання чинності вищевказаного Рішення Конституційного Суду 13.10.2010р. було укладено договір оренди строком на 1 рік. У зв"язку із закінченням дії договору оренди відповідачем в межах наданої йому законом компетенції було правомірно прийнято рішення про відмову в продовженні договору оренди спірної частини земельної ділянки площею 0,32 га ( п.1 рішення № 757 від 27.10.2009р), переведення цієї земельної ділянки у землі запасу міської ради (п. З, 4) та надання позивачу в оренду земельної ділянки площею 0,92 га терміном на 1 рік із встановленням орендної плати (п.7,8).

Разом з тим, суд вважає, що п.2, 6 даного рішення та п. 1 рішення Снятинської міської ради № 818 від 18.03.2010р. слід визнати недійсними, оскільки питання захисту прав на земельні ділянки за змістом ч.Ю ст. 149, ст. 152, 158 ЗК України підлягають вирішенню в судовому порядку.

З вищенаведених підстав в решті позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 159, 161-163 КАС України, -

П о с т а н о в и в :

Позов задоволити частково. Визнати недійсними п. 2,6 рішення Снятинської міської ради № 757 від 27.10.2009р."Про розгляд клопотання ВАТ "Івано-Франківське ОПАС- 12699" та п. 1 рішення Снятинської міської ради № 818 від 18.03.2010р. В решті позову відмовити.

Стягнути з Снятинської міської ради в користь ВАТ "Івано-Франківське обласне підприємство автобусних станцій - 12699" 17 грн. судового збору.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання копії постанови через Снятинський районний суд.

Суддя: підпис

Суддя Снятинського райсуду Потятинник Ю.Р.