Справа № 2-а-193/10
Суддя: Ромахов В. І.
Дата ухвалення: 2010-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2010 року

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Ромахова В. І.

При секретарі Копачинської С. В.

За участю позивача ОСОБА_1

За участю представника відповідача УПСЗН Волноваської райдержадміністрації- Козлової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Волноваха адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Волноваської райдержадміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання зробити виплату недорахованої разової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю,-

ВСТАНОВИВ:

9.12.2009 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Посилався на те, що він 12.05. 2009 року звернувся до УПСЗН Волноваської райдержадміністрації з заявою про виплату недорахованої разової компенсації. 13 .05.2009 р. отримав відповідь, щодо якої йому відмовлено в виплаті різниці недорахованої разової компенсації з вказівкою на те що розмір одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС розрахований відповідно до вимог постанови № 863 КМУ від 26.07.1996 року. Вважає відмову в виплаті незаконною, так як органом УПСЗН незаконно визначено розмір разової компенсації , тому просив суд визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати зробити виплату недорахованої разової компенсації у відповідності зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у сумі 15750 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної платні на час отримання інвалідності.

У судовому засіданні позивач підтвердив позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивачу відмовлено у виплаті недорахованої разової компенсації , так як зроблена йому виплата одноразової компенсації відповідає вимогам діючого законодавства, а саме постанови КМУ за № 836 від 26. 07. 1996 року, і до прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах для розрахунків яких застосовується мінімальна заробітна плата КМУ було надано право здійснювати застосування цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової частини державного бюджету України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1, віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , що підтверджується посвідченням серії А № 138346 від 18.07.2008 року. Відповідно довідки МСЕК серії ДОН 05 № 091737 від 8.07.2008 р. позивача визнано інвалідом 3 групи у зв'язку з визначенням 30% втрати працездатності та встановленням причини інвалідності - захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_2 положення щодо реалізації конституційного права громадян, у тому числі на одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначені статтею 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний ОСОБА_2).

Порядок надання одноразової компенсації регулюється частиною 1 статті 48 спеціального Закону, якою передбачена одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тобто право на виплату одноразової компенсації у ОСОБА_1 виникло з часу встановлення інвалідності.

В серпні 2008 року відповідачем було проведено позивачу нарахування спірної суми у розмірі, запровадженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836, - 189 грн. 60 коп., яка до сьогодні не виплачена у з*язку з недостатністю фінансування.

Суд не може погодитися з запереченнями відповідача . оскільки, Рішенням Конституційного суду України № 6-рп від 09.07.2007 року визначена правова позиція щодо зазначеної ситуації.

Аналіз законодавчої діяльності Верховної Ради України свідчить про те. що при прийнятті законів про Держаний бюджет України систематично зупиняється дія інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, які є складовою конституційного права громадян на соціальний захист і достатній рівень життя кожного (статті 46, 48 Конституції України).

Зупинення дії законів є способом тимчасового припинення їх дії в часі та або за колом осіб і має здійснюватися відповідно до вимог Конституції України. Ця юридична процедура знаходиться в органічному зв'язку із скасуванням законів, внесенням до них змін та доповнень. Отже, у такому випадку законом про Державний бюджет України , припиняється на певний строк правове регулювання відносин у сфері соціального захисту, зупиняється дія механізму реалізації конституційних соціально-економічних прав і громадян, що призводить до обмеження права на соціальний захист.

Систематичне зупинення законами про Державний бюджет України дії чинних законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій фактично скасовує їх дію. Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених ОСОБА_2 Законом України. У статті 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин.

Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій, відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму (частина третя статті 46 Конституції України), та порушується гарантоване у статті 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень.

Отже, відповідно до частини третьої статі 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив ще у Рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини).

Суд не приймає посилання відповідача на те, що з 01. 01. 1996 року в спеціальний ОСОБА_2 № 796-ХІІ не вносились зміни щодо розміру виплат, і вважає, що виплата одноразової компенсації позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 не позбавляє УПСЗН обов'язку по сплаті зазначеного виду компенсації ОСОБА_1 у 2008 році, за наступних підстав.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента України «Про Єдиний державний реєстр нормативних актів» від 27.06.1996 року (зі змінами) стосовно преюдиції нормативних актів, а саме: що закони України та укази Президента України є рівнозначними за юридичною силою нормативними актами і колегія суд посилається на них. при погодженні з доводами адміністративного позову.

Конституція - ОСОБА_2 України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції повинен був застосувати конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які Держава надає громадянам.

Також суд не може погодитися з постанням відповідача на те, що він як розпорядник коштів державного бюджету - третього рівня здійснює виплату щорічної допомоги тільки в межах виділених

лімітних асигнувань на кожний поточний рік і не може відповідати за забов'язаннями бюджету держави з наступного.

Управління праці та соціального захисту населення має статус юридичної особи, діє на підставі Положення, розробленого відповідно до Типового, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2000 року № 1498 і в спірних правовідносинах є суб'єктом, який виконує делеговані повноваження органами виконавчої влади.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року №256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту ведення (далі - головні розпорядники коштів). Таким чином, відповідач є головним впорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до Постанови № 256 в управлінь праці та соціального захисту населення вився обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 29 жовтня 2003 року зв'язку із внесенням змін до наведеної постанови згідно з постановою Кабінету Міністрів країни від 29 жовтня 2003 року № 1687.

Враховуючи наведене, звернення з позовними вимогами до управління праці та соціального захисту населення щодо стягнення одноразової компенсації є обгрунтованим, статтею 63 спеціального Закону фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Зазначене доводить, що Управління як розпорядник коштів Державного бюджету України належним відповідачем.

Стосовно розрахунку суми недорахованої компенсації , зробленого позивачем, суд вважає, до він зроблений вірно. Позивач, при розрахунку керувався розміром мінімальної заробітної плати - 525 грн. Згідно ст. 59 Закону України « Про державний бюджет на 2008 рік» з 1 квітня до жовтня 2008 року розмір мінімальної заробітної плати дорівнював - 525 грн. Позивачу інвалідність встановлена 8.07.2008 року, тому йому одноразова компенсація повинна була встановлена у сумі 15750 грн. ( 525 х 30 = 15750 грн.).

Керуючись ст.ст. 158-162 КАС України, на підставі ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Волноваської райдержадміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання зробити виплату недорахованої разової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю,-задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту населення Волноваської райдержадміністрації в виплаті недорахованої разової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю ОСОБА_1 у відповідності зі ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру тридцяти мінімальних заробітних плат на час встановлення інвалідності.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації Донецької області зробити перерахунок та виплату за рахунок коштів Державного бюджету України ОСОБА_1 недоотриманої суми одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю у сумі 15 750грн.

Постанова може бути оскаржена в Донецький Апеляційний адміністративний суд через Волноваський районний суд протягом 20 днів з дня подання скарги про оскарження до суду, яка може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення постанови.

Суддя: