Справа № 2-а-5073/10/0270
Суддя: Загороднюк Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2010-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 р. Справа № 2-а-5073/10/0270

м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Загороднюка Андрія Григоровича,

при секретарі судового засідання: Димчишиній Тетяні Вікторівні,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Головного фінансового управління Вінницької обласної державної адміністрації

до: контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного контрольно-ревізійного управління України

про: скасування вимог, -

ВСТАНОВИВ :

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного фінансового управління Вінницької обласної державної адміністрації (далі - Фінансове управління) до контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області (далі - КРУ у Вінницькій області), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного контрольно-ревізійного управління України (далі - ГоловКРУ України) про скасування вимог.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ГоловКРУ України проведено ревізію стану дотримання вимог бюджетного законодавства щодо складання і виконання обласного бюджету за 2008, 2009 роки та завершений звітний період 2010 року в Фінансовому управлінні, за результатами якої складено акт ревізії №08-07/40 від 22.10.2010 року. Непогоджуючись з висновками, викладеними в акті ревізії №08-07/40 від 22.10.2010 року, позивач подав заперечення від 29.10.2010 року №05-1-37/1189 на акт ревізії. КРУ у Вінницькій області листом від 18.11.2010 року №02-08-20-14/8663 направлено висновки на заперечення, згідно яких заперечення Фінансового управління не прийнято. Позивач вважає вищезазначені висновки на заперечення не обґрунтованими та безпідставними.

Крім того, листом від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень" КРУ у Вінницькій області доведено вимоги Фінансовому управлінню щодо усунення, зазначених в акті ревізії №08-07/40 від 22.10.2010 року, порушень та притягнення до відповідальності винних осіб.

Позивач вважає, що вказані вимоги базуються не на нормах законодавства, а на маніпуляціях термінами та подальшому штучному "притягненню" виявлених фактів під наявні в бюджетному законодавстві обмеження, у зв'язку з чим просив суд визнати неправомірними та скасувати пункти 6, 7 та 8 вимог КРУ у Вінницькій області.

Поряд з тим, Фінансове управління просило суд зобов'язати КРУ у Вінницькій області скасувати висновок щодо необхідності застосування безспірного вилучення коштів з Вінницького обласного бюджету в загальній сумі 6906,6 тис. грн. (пункт 7 вимог), та вжити заходи з відкликання вказаного висновку з Міністерства фінансів України.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надавши суду письмові заперечення, в яких вказав, що вони не підлягають задоволенню, оскільки, позивач дійсно порушив норми бюджетного законодавства України, що призвело до використання дотації на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів в загальній сумі 829,1 тис. грн. всупереч вимогам п.п. 2 та 5 розпорядження Кабінету Міністрів України "Про перерозподіл бюджетних призначень у 2009 році" від 21.10.2009 року №1261-р, до нецільового використання бюджетних коштів та до зайвого виділення коштів понад обґрунтовану потребу, чим обласному бюджету завдано збитків в сумі 6906,6 тис. грн. та в сумі 2233,86 тис. грн., відповідно.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та, посилаючись на обставини викладені в запереченнях на адміністративний позов, просили суд відмовити у їх задоволені.

Заслухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому. Інспектування проводиться у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів і законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно п. 3.2 плану контрольно-ревізійної роботи ГоловКРУ України на ІІІ квартал 2010 року проведено ревізію стану дотримання вимог бюджетного законодавства щодо складання і виконання обласного бюджету за 2008, 2009 роки та завершений звітний період 2010 року в Головному фінансовому управлінні Вінницької обласної державної адміністрації, за результатами якої складено акт ревізії №08-07/40 від 22.10.2010 року (т. І а.с. 162-250, т. ІІ а.с. 1-52).

Непогоджуючись з висновками, викладеними в акті ревізії №08-07/40 від 22.10.2010 року, позивач подав заперечення від 29.10.2010 року №05-1-37/1189 на акт ревізії.

КРУ у Вінницькій області листом від 18.11.2010 року №02-08-20-14/8663 направлено висновки на заперечення, згідно яких заперечення Фінансового управління не прийнято (т. І а.с. 42-161).

Крім того, листом від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень" (а.с. 16-20) КРУ у Вінницькій області доведено вимоги Фінансовому управлінню щодо усунення, зазначених в акті ревізії №08-07/40 від 22.10.2010 року, порушень та притягнення до відповідальності винних осіб.

Фінансове управління, не погоджуючись з пунктами 6, 7 та 8 вказаних вимог звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з проханням визнати їх протиправними та скасувати.

У судовому засіданні з'ясовано, що пунктом 6 листа від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень" визначено, що кошти додаткової дотації з державного бюджету на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів в загальній сумі 829,1 тис. грн. протягом листопада-грудня 2009 року перераховано головним розпорядникам коштів обласного бюджету - 652,0 тис. грн. та 177,1 тис. грн. місцевим бюджетам області (фінансові управління Немирівської, Липовецької, Крижопільської райдержадміністрації та Могилів-Подільської ради), які використано на виплату стипендій, пенсій, оплату медикаментів, послуг з водопостачання, водовідведення та інших комунальних послуг, тобто в супереч цілей, визначених п.п. 2 та 5 розпорядження Кабінету Міністрів України "Про перерозподіл бюджетних призначень у 2009 році" від 21.10.2009 року №1261-р, яким передбачено використання бюджетних коштів на розрахунки по заробітній платі та енергоносіях. У зв'язку з викладеним, Фінансове управління зобов'язано забезпечити повернення до державного бюджету коштів дотації на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів в загальній сумі 829,1 тис. гривень.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні вказали, що кошти додаткової дотації з державного бюджету на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів в загальній сумі 829,1 тис. грн., виділені Вінницькій області згідно розпорядження Кабінету Міністрів України "Про перерозподіл бюджетних призначень у 2009 році" від 21.10.2009 року №1261-р є цільовими коштами на виплату заробітної плати працівників бюджетних установ та на проведення розрахунків за енергоносії, що споживаються бюджетними установами, які фінансуються з місцевих бюджетів, для не допускання будь-якої простроченої кредиторської заборгованості з цих виплат. Однак, при наявній заборгованості станом на 01.01.2010 року по заробітній платі в сумі 186,6 тис. грн. та по енергоносіях в сумі 461,1 тис. грн. Фінансовим управлінням вказані кошти додаткової дотації витрачено на виплату стипендій, пенсій, оплату медикаментів, послуг з водопостачання, водовідведення та інших комунальних послуг.

Суд не погоджується з вказаною позицією відповідача та третьої особи з наступних підстав.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, дотація вирівнювання - міжбюджетний трансферт на вирівнювання дохідної спроможності бюджету, який його отримує.

Механізм перерахування дотації вирівнювання, додаткової дотації на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів та субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, коштів, що передаються до державного бюджету з місцевих бюджетів, а також міжбюджетних трансфертів між місцевими бюджетами визначає Порядок перерахування дотації вирівнювання, додаткової дотації на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів та субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, коштів, що передаються до державного бюджету з місцевих бюджетів, а також міжбюджетних трансфертів між місцевими бюджетами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року №490 (далі - Порядок №490).

Відповідно до п. 2 Порядку №490, дотація вирівнювання з державного бюджету перераховується головними управліннями Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі бюджету Автономної Республіки Крим, обласним, міським (міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) та районним бюджетам шляхом застосування нормативів щоденних відрахувань від доходів загального фонду державного бюджету, що надійшли на аналітичні рахунки обліку доходів державного бюджету на відповідній території згідно із законом про державний бюджет на відповідний рік.

Дотації вирівнювання перераховуються згідно з переліком та обсягами доходів загального фонду державного бюджету, за рахунок яких здійснюється перерахування цієї дотації, а також нормативами щоденних відрахувань, установленими законом про державний бюджет.

Статтею 37 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" надано право Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним державним адміністраціям здійснювати розподіл додаткової дотації на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів з урахуванням особливостей депресивних та гірських територій і тих, що мають низький показник чисельності населення і розгалужену мережу бюджетних установ.

На виконання вказаної норми Закону, Вінницькою обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження від 12.02.2009 року №36 "Про затвердження Методики розподілу додаткової дотації з державного бюджету на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів між обласним бюджетом, бюджетами міст обласного значення та районів області".

Пунктом 2 розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 року №1261-р "Про перерозподіл бюджетних призначень у 2009 році" передбачено у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам бібліотек, збільшення видатків на індексацію заробітної плати, зростання ціни на природний газ для бюджетних установ, що фінансуються з місцевих бюджетів, збільшення видатків споживання за бюджетною програмою "Додаткові дотації з державного бюджету місцевим бюджетам" (КПКВ 3511060), а саме додаткової дотації з державного бюджету на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів.

А, п. 5 того ж Розпорядження вказано місцевим держадміністраціям задовольнити в повному обсязі потребу в асигнуваннях на оплату праці працівників бюджетних установ з урахуванням вимог статті 55 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік", постанов Кабінету Міністрів України від 27 травня 2009 року №504 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268" і від 30 вересня 2009 року № 1073 "Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек" і на проведення розрахунків за енергоносії, що споживаються бюджетними установами, які фінансуються з місцевих бюджетів, не допускаючи будь-якої простроченої кредиторської заборгованості з цих виплат.

Вищезазначеним розпорядженням не визначено виключність цілей на які скеровуються дотації. Метою додаткового фінансування, виходячи з п. 2 Розпорядження є недопущення створення простроченої кредиторської заборгованості з оплати праці та плати за енергоносії. Тобто, кошти дотації повинні використовуватись не лише на погашення таких заборгованостей, а й на інші не заборонені законодавством виплати, які б не дозволили утворитись таким заборгованостям в майбутньому.

Представники відповідача не надали суду жодних доказів на підтвердження того, що станом на 01.01.2010 року у Вінницькій області існує прострочена кредиторська заборгованість по виплаті заробітної плати працівникам бюджетних установ у сумі 186,6 тис. грн. та по енергоносіях, спожитих бюджетними установами, які фінансуються з місцевих бюджетів, у сумі 461,1 тис. грн. Поряд з тим, представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що ревізія з даного питання в підконтрольних установах під час цієї ж ревізії не проводилась.

За таких обставин суд приходить до висновку, що при здійсненні ревізії повністю не досліджено питання виконання Фінансовим управлінням вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 року №1261-р "Про перерозподіл бюджетних призначень у 2009 році", зокрема щодо не допускання місцевими державними адміністраціями простроченої кредиторської заборгованості по заробітній платі працівників бюджетних установ та по енергоносіях, спожитих бюджетними установами, які фінансуються з місцевих бюджетів. Та передчасно висунуто вимогу про забезпечення повернення до державного бюджету коштів дотації на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів в загальній сумі 829,1 тис. гривень.

Крім того, відповідачем не доведено суду обов'язок використання коштів додаткової дотації з державного бюджету на вирівнювання фінансової забезпеченості місцевих бюджетів в загальній сумі 829,1 тис. грн. лише на заробітну плату працівників бюджетних установ і на енергоносії, спожиті бюджетними установами, які фінансуються з місцевих бюджетів, та повернення її, у зв'язку з відсутністю потреби на вказані цілі, до Державного бюджету України. Вказане також не визначено нормами Бюджетного кодексу України, Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік", Порядку №490 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 року №1261-р "Про перерозподіл бюджетних призначень у 2009 році".

Також, суд приймає до уваги те, що кошти додаткової субвенції скеровуються районним (місцевим) бюджетам. Планування, формування та витрачання коштів місцевих бюджетів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування.

У пункті 6 розпорядження КМУ від 21.10.2009 року №1261-р "Про перерозподіл бюджетних призначень у 2009 році" зазначено : "Рекомендувати органам місцевого самоврядування в межах своїх повноважень вжити заходів для забезпечення виконання пункту 5 цього розпорядження."

Таким чином, пропозиція щодо порядку використання дотації для органів місцевого самоврядування (які безпосередньо вирішували питання про погашення, у разі її наявності, заборгованості) взагалі мала рекомендаційний характер.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що п. 6 листа-вимоги КРУ у Вінницькій області від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень" є неправомірним та підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги Фінансового управління про визнання неправомірним та скасування п. 7 листа-вимоги КРУ у Вінницькій області від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень", то суд виходить з наступного.

У п. 7 листа-вимоги КРУ у Вінницькій області від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень" вказано, що у 2008, 2009 роках та січні-серпні 2010 року Головним фінансовим управлінням Вінницької облдержадміністрації (в особі начальника правління ОСОБА_4А.) з загального фонду обласного бюджету за КФК 250344 "Субвенція з місцевого бюджету державному бюджету на виконання програм соціально-економічного та культурного розвитку регіонів" проведено видатки в загальній сумі 6906,6 тис. грн. на заходи регіональних програм, які фактично дублюють завдання та функції, визначені законодавством, Положеннями та паспортами бюджетних програм установ, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, чим порушено вимоги ст. 85 Бюджетного кодексу України в частині заборони здійснення видатків на фінансування бюджетних установ одночасно з різних бюджетів.

Вказані кошти використано Головним управлінням Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Вінницькій області в сумі 1266,6 тис. грн., Головним управлінням МВС України у Вінницькій області - 3450,0 тис. грн., прокуратурою Вінницької області - 960,0 тис. грн., управлінням Служби безпеки України у Вінницькій області - 400,0 тис. грн., управлінням ОСОБА_5 України у Вінницькій області - 480,0 тис. грн., Господарським судом Вінницької області - 300,0 тис. грн., Вінницькою обласною санітарно-епідеміологічною станцією - 50,0 тис. грн. на власне утримання, а саме: придбання автотранспорту, комп'ютерної техніки, телевідеоапаратури, програмно-апаратних комплексів "Ураган", вимірювачів швидкості, відео фіксаторів, радіостанцій, пального, запасних частин, ремонти приміщень тощо.

Згідно ст. 44 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року №107-VІ, ст. 41 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 року №835-VІ та ст. 40 Закону України "Про державний бюджет України на 2010 рік" від 27.04.2010 року №2154-VІ видатки, здійсненні з відповідного місцевого бюджету, які згідно Бюджетного кодексу України мають проводитися з іншого бюджету, кваліфікуються як нецільове використання бюджетних коштів, чим обласному бюджету завдано збитків в загальній сумі 6906,6 тис. гривень.

Представник позивача не погоджуючись з висновками КРУ у Вінницькій області вказав у судовому засіданні, що Фінансовим управлінням здійснювало безоплатні трансфери до Державного бюджету України на реалізацію програм, затверджених Вінницькою обласною радою. У подальшому перераховані кошти надходили на спеціальні рахунки державних установ та використовувалися ними на їхні потреби відповідно до затверджених вищестоящими організаціями кошторисів. Тобто безпосереднього фінансування з обласного бюджету державних установ, що фінансуються з Державного бюджету України не відбувалось.

У судовому засіданні представники відповідача та третьої особи вказали, що Фінансове управління у вигляді міжбюджетних трансфертів фактично здійснювало фінансування з обласного бюджету утримання установ, фінансування, яких здійснюється з Державного бюджету України. Вказане призвело до фінансування бюджетних установ одночасно з різних бюджетів, чим порушено ст. 85 Бюджетного кодексу України. Поряд з тим, зазначили, що у програмах, затверджених Вінницькою обласною радою, фактично відбулося дублювання завдань та функції, визначених законодавством, Положеннями та паспортами бюджетних програм установ, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету.

Суд не погоджується з вказаною позицією відповідача та третьої особи з наступних підстав.

Відповідно до п. 32 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, міжбюджетні трансферти - кошти, які безоплатно і безповоротно передаються з одного бюджету до іншого.

Пунктом 16 ч. ст. 91 Бюджетного кодексу України (в редакції чинній протягом періоду, що підлягав ревізії) передбачено, що до видатків місцевих бюджетів, що не враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на інші програми, затверджені відповідною радою згідно із законом.

Згідно п. 16 ч. 1 ст. 43 вказаного Закону, виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідно району, області, цільових програм з інших питань, заслуховування звітів про їх виконання.

Суд не погоджується з позицією відповідача, що програми соціально-економічного та культурного розвитку Вінницької області фактично дублюють завдання та функції, визначені законодавством, Положеннями та паспортами бюджетних програм установ, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету.

У судовому засіданні встановлено, що Вінницькою обласною радою на виконання вказаних норм та відповідно до ряду Законів України, Указів Президента України, постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України протягом періоду, що підлягав перевірці прийнято наступні програми соціально-економічного та культурного розвитку Вінницької області:

- Комплексна програма профілактики злочинності у Вінницькій області на 2006-2010 роки (рішення 26 сесії Вінницької обласної ради 4 скликання від 17.01.2006 року №1025);

- Комплексна програма підвищення безпеки дорожнього руху на території Вінницької області на 2008-2012 роки (рішення 16 сесії Вінницької обласної ради 5 скликання від 19.03.2008 року №509);

- Програма військово-патріотичного виховання, підготовки молоді до військової служби, рекламування та пропагування військової служби за контрактом в Збройних силах України на період з 2006 року по 2010 рік, затверджена рішенням 25 сесії Вінницької обласної ради 4 скликання від 09.01.2006 року №1019 (т. І а.с. 21-28);

- Регіональна програма організаційного забезпечення діяльності суддів загальної юрисдикції Вінницької області на 2008-2010 роки в процесі переходу на модельну форму роботи (рішення 15 сесії Вінницької обласної ради 5 скликання від 16.01.2008 року №459);

- Обласна програма боротьби з грипом та запобігання виникнення його пандемії в області на 2009-2010 роки, затверджену рішенням 27 сесії Вінницької обласної ради 5 скликання від 10.12.2009 року №895 (т. І а.с. 35-40);

- Програма поліпшення пожежної безпеки населених пунктів та об'єктів усіх форм власності, розвитку інфраструктури підрозділів пожежної охорони у Вінницькій області на 2003-2010 роки (рішення 5 сесії Вінницької обласної ради 4 скликання від 17.01.2003 року №179).

Для виконання вказаних вище програм соціально-економічного та культурного розвитку Вінницької області Вінницькою обласною радою при прийнятті рішень про обласний бюджет на 2008-2009 роки (т. ІІ а.с. 117-187) передбачалися асигнування у вигляді субвенцій з місцевого бюджету Державному бюджету за КФК 250344 "Субвенція з місцевого бюджету державному бюджету на виконання програм соціально-економічного та культурного розвитку регіонів". Оскільки, виконання вказаних соціально-економічного та культурного розвитку Вінницької області не можливе без державних установ, зокрема: Головного управлінням Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Вінницькій області; Головного управлінням МВС України у Вінницькій області; прокуратури Вінницької області; управління Служби безпеки України у Вінницькій області; управління ОСОБА_5 України у Вінницькій області; Господарського суду Вінницької області та Вінницькою обласною санітарно-епідеміологічною станцією.

Відповідно до п. 37 ч.1 ст. 2 субвенції - міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному тим органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Міжбюджетні трансферти, згідно п. 32 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, - кошти, які безоплатно і безповоротно передаються з одного бюджету до іншого.

Представники відповідача у судовому засіданні зазначили, що наявність програм, затверджених Вінницькою обласною радою не є порушенням Бюджетного законодавства, та не заперечили, що Фінансове управління повинно та має право на перерахунок коштів з обласного бюджету на виконання програм, затверджених Вінницькою обласною радою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що кошти передані з обласного бюджету у вигляді субвенції до державного бюджету на виконання установами, що утримуються за рахунок Державного бюджету, програм соціально-економічного та культурного розвитку Вінницької області не є фінансуванням утримання цих установ з обласного бюджету.

Крім того, з моменту надходження субвенції з обласного бюджету до державного бюджету вказані кошти являються коштами Державного бюджету, та їх використання здійснюється безпосередньо установою, що утримується за рахунок Державного бюджету України.

Представниками відповідача та третьої особи у судовому засіданні не доведено повноваження Фінансового управління щодо здійснення контролю за використанням коштів міжбюджетних трансфертів установами, що утримується за рахунок Державного бюджету України, та відповідальність позивача за використання ними коштів всупереч програм соціально-економічного та культурного розвитку Вінницької області. Разом з тим, згідно п. 3 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року №228, кошториси не складаються за бюджетними програмами, призначення за якими встановлюються Законом про Державний бюджет України за загальнодержавними видатками та рішенням відповідної ради про затвердження місцевого бюджету у частині міжбюджетних трансфертів.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що посадові особи відповідача безпідставно, необґрунтовано та всупереч вимогам законодавства кваліфікують як нецільове використання бюджетних коштів, кошти обласного бюджету, що спрямовані до Державного бюджету України, на реалізацію програм соціально-економічного та культурного розвитку Вінницької області, затверджених рішеннями Вінницької обласної ради. А тому, п. 7 листа-вимоги КРУ у Вінницькій області від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень" є неправомірним та підлягає скасуванню.

Іншою позовною вимогою є визнання неправомірним та скасування п. 8 листа-вимоги КРУ у Вінницькій області від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень".

У вказаному пункті листа-вимоги КРУ у Вінницькій області від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень" зазначено, що у ході ревізії встановлено, що в порушення ст. ст. 21, 70, 90, 91 Бюджетного кодексу Головним фінансовим управлінням (в особі начальника управління ОСОБА_4А.) з обласного бюджету проведено зайве виділення коштів понад обґрунтовану потребу (без затвердження у відповідності з чинним законодавством регіональних програм та заходів) Вінницькому обласному комісаріату - 47,66 тис. грн., Вінницькому окружному адміністративному суду - 305,0 тис. грн., Вінницькій обласній санітарно-епідеміологічній станції - 50,5 тис. грн., Головному управлінню житлово-комунального господарства, енергетики та зв'язку Вінницької облдержадміністрації - 35,3 тис. грн., Головному управлінню праці та соціального захисту населення Вінницької облдержадміністрації - 923,3 тис. грн., управлінню з питань внутрішньої політики у справах засобів масової інформації та зв'язків з громад кістю Вінницької облдержадміністрації - 722,6 тис. грн., Липовецькому районному бюджету (с. Росоша) - 150,0 тис. гривень. Внаслідок встановлених порушень обласному бюджету завдано шкоду (збитки) в загальній сумі 2233,86 тис. гривень.

У зв'язку з чим, забезпечити вжиття вичерпних заходів щодо повернення вищевказаними установами до обласного бюджету зайво виділених коштів в загальній сумі 2233,86 гривень.

Задовольняючи вказану позовну вимогу, суд виходить з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що вказані кошти виділялись у вигляді субвенції через Державний бюджет України, зокрема: Вінницькому обласному комісаріату, Вінницькому окружному адміністративному суду, Вінницькій обласній санітарно-епідеміологічній станції. При цьому кошти виділялись згідно програм, а саме:

- Програма військово-патріотичного виховання, підготовки молоді до військової служби, рекламування та пропагування військової служби за контрактом в Збройних силах України на період з 2006 року по 2010 рік, затверджена рішенням 25 сесії Вінницької обласної ради 4 скликання від 09.01.2006 року №1019 (т. І а.с. 21-28);

- Комплексна програма організаційного забезпечення діяльності Вінницького окружного адміністративного суду на 2007-2009 роки, затверджена рішенням 14 сесії Вінницької обласної ради 5 скликання від 18.12.2007 року №448 (т. ІІІ а.с. 1-6);

- Обласна програма боротьби з грипом та запобігання виникнення його пандемії в області на 2009-2010 роки, затверджену рішенням 27 сесії Вінницької обласної ради 5 скликання від 10.12.2009 року №895 (т. І а.с. 35-40).

Кошти з обласного бюджету Головному управлінню житлово-комунального господарства, енергетики та зв'язку Вінницької облдержадміністрації надавались у вигляді субвенції згідно Закону України "Про Загальнодержавну програму реформування і розвитку житлово-комунального господарства на 2009-2014 роки" та Порядку використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджеті для виконання Загальнодержавної програми реформування і розвитку житлово-комунального господарства, в тому числі на здешевлення залучених з цією метою кредитів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 року №225, за напрямком "Модернізація систем теплозабезпечення житлових будинків по Вінницькій області", затвердженого головою Вінницької ОДА від 04.06.2008 року.

Представники відповідача у судовому засіданні вказали, що фінансування за зазначеними програмами відбувалося у розмірах, які перевищували вказані у відповідних програмах на конкретні роки.

Суд не приймає до уваги пояснення представників відповідача, оскільки у судовому засіданні встановлено, що загальну суму субвенції на вказані програми соціально-економічного та культурного розвитку Вінницької області Фінансове управління не перевищено. Кошти виділялися у межах програм соціально-економічного та культурного розвитку Вінницької області, згідно рішень Вінницької обласної ради про обласний бюджет на 2008-2009 роки (т. ІІ а.с. 117-187), в яких передбачалися асигнування у вигляді субвенцій з місцевого бюджету державному бюджету за КФК 250344 "Субвенція з місцевого бюджету державному бюджету на виконання програм соціально-економічного та культурного розвитку регіонів".

Що стосується виділення коштів обласного бюджету на фінансову підтримку громадських організацій без затвердження окремих питань, то судом встановлено наступне.

У рішеннях Вінницької обласної ради про обласний бюджет на 2008 та 2009 роки (т. ІІ а.с. 117-187) передбачено асигнування у вигляді субвенцій на підтримку громадських організацій. Поряд з тим, у вказаних рішеннях Вінницької обласної ради для виконання зазначених цілей визначено головних розпорядників коштів субвенції на підтримку громадських організацій - Головне управління праці та соціального захисту населення Вінницької облдержадміністрації, управління з питань внутрішньої політики у справах засобів масової інформації та зв'язків з громадськістю Вінницької облдержадміністрації.

За таких обставин суд приходить до висновку, що при перерахунку коштів субвенції на підтримку громадських організацій Головному управлінню праці та соціального захисту населення Вінницької облдержадміністрації й управлінню з питань внутрішньої політики у справах засобів масової інформації та зв'язків з громадськістю Вінницької облдержадміністрації, позивач діяв згідно рішень Вінницької обласної ради, якими делеговано повноваження виділяти кошти на підтримку громадських організацій зазначеним вище структурним одиницям Вінницької ОДА.

Крім того, судом встановлено, що Фінансовим управління, відповідно до рішення Вінницької обласної ради, виділено Липовецькому районному бюджету (с. Росоша) 150,0 тис. грн. міжбюджетного трансферту на пілотний проект щодо об'єднання бюджетних ресурсів територіальних громад (Богданівки, Росоші, Нападівки, Скитки) на 2008-2012 роки, зокрема на проведення ремонтних робіт дитячого садка с. Росоша.

Суд не приймає до уваги позицію відповідача щодо неможливості надання міжбюджетного трансферту без затвердженої органом місцевого самоврядування програми розвитку, зокрема: Росошинською сільською радою. Так, Методичні рекомендації щодо порядку розроблення регіональних цільових програм, моніторингу та звітності про їх виконання, затверджені наказом Міністерства економіки України від 04.12.2006 року № 367, передбачають наявність програми соціально-економічного розвитку Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя, а не села.

Поряд з тим, суд не погоджується з вимогою КРУ у Вінницькій області щодо вжиття заходів Фінансовим управлінням для повернення вищевказаними установами до бюджету зайво виділених коштів в загальній сумі 2233,86 тис. грн. Адже, як встановлено у судовому засіданні зазначені кошти виділені Вінницькою обласною радою, як субвенція (міжбюджетні трансферти) з обласного бюджету Державному бюджету та сільському бюджету с. Росоша, а відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 2 Кодексу України, міжбюджетні трансферти - кошти, які безоплатно і безповоротно передаються з одного бюджету до іншого.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога Фінансового управління про визнання протиправним та скасування п. 8 листа-вимоги КРУ у Вінницькій області від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень" підлягає задоволенню.

Що стосується позивної вимоги щодо зобов'язання КРУ у Вінницькій області скасувати висновок про необхідність застосування безспірного вилучення коштів з Вінницького обласного бюджету в загальній сумі 6906,6 тис. грн. та вжиття заходів з відкликання вказаного висновку з Міністерства фінансів України, то суд відмовляє у її задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Судом при оцінці доказів встановлено, що даний висновок є службовим документом, який стверджує факт перевірки та її результатів, і є носієм доказової інформації про виявлення недоліків в господарюванні.

Рішенням в розумінні ст. 17 КАС України є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів.

Висновок про необхідність застосування безспірного вилучення коштів не є власне актом державного чи іншого органу, який за своєю правовою природою носить нормативно-правовий характер або правовий акт індивідуальної дії, він не має ознак офіційного письмового документу.

Судом з'ясовано, що висновок про необхідність застосування безспірного вилучення коштів не відповідає наведеним вище критеріям, а відтак остання не породжує правових наслідків для сторін та не має обов'язкового характеру.

Виходячи із вищезазначеного, судом встановлено, що оскаржуваний позивачем висновок про необхідність застосування безспірного вилучення коштів не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не може бути предметом розгляду адміністративних судів, тому в задоволенні вимог щодо його скасування та вжиття заходів з відкликання вказаного висновку з Міністерства фінансів України слід відмовити.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що вказаний вище висновок прийнятий відповідно до вимог Порядку безспірного вилучення коштів з місцевих бюджетів, витрачених на видатки, які повинні проводитися з іншого бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2003 року №386, у якому відсутній механізм відкликання висновок про необхідність застосування безспірного вилучення коштів.

У силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст. 11, ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У судовому засіданні представником відповідача, суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій щодо висування до Фінансового управління вимог п. 6, п. 7 та п. 8, зазначених у листі КРУ у Вінницькій області від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень".

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Що стосується судових витрат, то згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Позивачем не надано до суду підтвердження понесених ним будь-яких судових витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати вимоги п. 6, п. 7 та п. 8 листа контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області від 23.11.2010 року №02-08-20-14/8819 "Про усунення виявлених порушень" щодо стягнення коштів, неправомірними.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Загороднюк Андрій Григорович

28.12.2010