Справа № 2-а-766/10
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2010-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-766/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2010 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Шевченко Л. В.,

при секретареві Прохоровій К. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної патрульної служби 1 взводу роти по обслуговуванню стаціонарних постів Державної патрульної служби Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної патрульної служби 1 взводу роти по обслуговуванню стаціонарних постів Державної патрульної служби Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.06.2010 року позивач, керуючи власним автомобілем Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_1, рухався по Новій Кільцевій дорозі в м. Києві. Інспектором ДПС ОСОБА_2 була виміряна його швидкість за допомогою приладу «Візір» та було встановлено, що позивач рухався зі швидкістю 101 км/год, чим перевищив дозволену швидкість руху на 41 км/год. Внаслідок чого складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП у звязку із перевищенням встановленої швидкості, і винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним, оскільки швидкість, зафіксована приладом, який не є засобом автоматичної фіксації, так як він знаходиться у співробітника ДАІ, керується ним безпосередньо або через компютер. У звязку з цим позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову серії АА № 330949 від 20.06.2010 року.

У судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 20). Причини неприбуття до суду не повідомив, заперечення проти позову, будь-яких заяв чи клопотань не направив.

Суд за згодою позивача ухвалив продовжити судовий розгляд справи за відсутності відповідача в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 128 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.06.2010 відповідачем відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 4), в якому зазначено, що ОСОБА_1 20.06.2010 на Новій Кільцевій дорозі в м. Києві, керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_1, рухався зі швидкістю 101 км/год, перевищив встановлену швидкість на 41 км/год, яка вимірювалась приладом «Візір» № 0810708, чим порушив п. 12.4 Правил Дорожнього руху.

Згідно з п. 12.4 Правил Дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

20 червня 2010 року винесено постанову (а.с. 5), якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Уповноваженою посадовою особою, що має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП є посадова особа органу внутрішніх справ (ст. 255 КУпАП). Згідно з ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, також покладено на органи внутрішніх справ (міліцію). Отже, адміністративне стягнення накладене на позивача правомочним органом.

Однак, вимірювач швидкості «Візір» фактично не є таким, який працює в автоматичному режимі. Його використання з метою фіксування правопорушень здійснюється безпосередньо працівником ДПС, він працює від акумуляторної батареї, відповідно до технічних характеристик має можливості вибору спеціальних режимів роботи.

Так, відповідачем за допомогою приладу «Візір» було зафіксовано перевищення швидкості руху позивачем, однак даний прилад не дозволяє визначити швидкість конкретного автомобіля. За цих же обставин, вказана на ньому швидкість сумнівна, тому що радіолокаційний відеозаписуючий вимірювач швидкості «Візір» має кут огляду, який регулюється, тобто може вказати швидкість іншого автомобіля, який рухається поруч.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з п. п. 20.1, 20.2 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.03.2009 № 111, технічні засоби для визначення швидкості руху, фіксації порушень правил, норм та стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, прилади для виявлення підробок у документах застосовуються згідно з інструкціями та методичними рекомендаціями про порядок їх використання. Працівники підрозділів ДПС, яким видані технічні засоби та прилади, персонально відповідають за їх цілісність та працездатність. Забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані, не сертифіковані в Україні та які не пройшли метрологічної повірки або мають свідоцтво про таку повірку, термін дії якого минув, а також передавати такі прилади для користування безпосередньо на маршруті патрулювання без здійснення контролю командиром підрозділу результатів роботи приладу за зміну.

У постанові відсутні вказівки на те, чи має особа відповідний допуск для використання приладу фіксації швидкості. Відповідачем не надано доказів щодо того, що прилад «Візір» № 0810708 сертифікований на території України, пройшов метрологічну повірку та має діюче свідоцтво про таку повірку.

Отже, така фіксація не відповідає вимогам закону, до того ж не сприяє виконанню основних завдань міліції і, зокрема ДАІ по профілактиці та припиненню правопорушень.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем при винесенні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про адміністративне правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався позивач.

Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, на думку суду, винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.

Враховуючи те, що при винесенні постанови від 20.06.2010 року інспектор дорожньо патрульної - служби 1 взводу роти по обслуговуванню стаціонарних постів Державної патрульної служби полку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві прапорщик міліції ОСОБА_2 припустився порушень порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності, зазначена постанова підлягає скасуванню.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись статтями 122, 222, 251, 254, 255, 256, 268, 283 КУпАП, статтями 2, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення АА № 330949 від 20 червня 2010 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає

Постанова у повному обсязі складена 06 серпня 2010 року.

Головуючий