Справа № 2001/2-а-2254/11
Суддя: Муленко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-2254/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2011 року Балаклійський районний суд Харківської області під головуванням судді Муленко Л.М., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною бездіяльність відповідача та зобовязати відповідача здійснити йому перерахунок і виплату підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 01.01.2010 року по день ухвалення рішення.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 03 березня 2011 року позовні вимоги за період з 01.01.2010 року по 31.08.2010 року були залишені без розгляду у звязку із пропуском строку звернення до адміністративного суду; та відкрито скорочене провадження у справі, оскільки позивачем предявлено вимогу, передбачену пунктом 3 частини першої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, а позовні вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб.

Позовні вимоги підтверджуються: копією паспорта позивача; копією пенсійного посвідчення з проставленим у ньому Управлінням праці та соціального захисту населення Балаклійської райдержадміністрації штампом «Дитина війни»; письмовими запереченнями Управління Пенсійного фонду України у Балаклійському районі Харківської області.

Згідно із ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач народився 09 липня 1938 року.

Враховуючи зазначений статус позивач відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

При прийнятті постанови суд керувався:

- ч.2 ст.19, ст.152 Конституції України;

- ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни";

- рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за №10-рп/2008;

- ст.ст.10, 28, 81 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; - ст.2, ч.2 ст.5, ч.1 ст.94 КАС України.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача, оскільки відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" підвищень до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (ухвала Вищого адміністративного суду України від 3 лютого 2010 року).

Виходячи з принципу верховенства права, закріпленого ст. 8 Конституції України, принципу пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, у зв'язку з чим Закони України мають вищу юридичну силу, суд вважає, що при вирішенні даного спору, підлягає застосуванню саме ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в редакції, яка діє після прийняття рішень Конституційним Судом України, з урахуванням вимог ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка визначає мінімальну пенсію за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а не Постанова Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року, на підставі якої позивачу здійснювалось нарахування та виплата підвищення до пенсії як дитині війни.

В контексті положень статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (в редакції від 22.05.2008 року) та частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд вважає за можливе застосувати для визначення розміру щомісячного підвищення до мінімальної пенсії за віком розмір прожиткового мінімуму, оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячного підвищення до пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав та свобод людини і громадянина України, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачене Конституцією України та іншими Законами України, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

З огляду на передбачене п.1 ч.2 ст.162 КАС України повноваження суду при вирішенні справи на визнання дій (бездіяльності) протиправними, вимоги про визнання дій (бездіяльності) незаконними (неправомірними) задовольняються частково, а висновок суду викладається згідно до вищенаведеного передбаченого законом формулювання.

Керуючись статтями 94, 158, 159, 162, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області по невиконанню приписів ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка призвела до порушення прав ОСОБА_1 на отримання підвищення до пенсії в належному розмірі за період 01 вересня 2010 року по 18 квітня 2011 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум за період з 01 вересня 2010 року по 18 квітня 2011 року.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню і може бути оскаржена сторонами до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Оскарження постанови не зупиняє її негайного виконання.

Суддя