Справа № 2-а-5233/09/0270
Суддя: Драчук Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2010-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2010 р. Справа № 2-а-5233/09/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Драчук Тетяни Олександрівни,

при секретарі судового засідання: Димчишина Тетяна Вікторівна

за участю представників сторін:

позивача : Лінько Олександра Володимировича

відповідача : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом: ОСОБА_2

до: Військової частини НОМЕР_1

про: стягнення грошової компенсації

ВСТАНОВИВ :

В грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними дій військової частини НОМЕР_1 щодо незабезпечення його продовольчим та речовим забезпеченням та стягнення з відповідача грошової компенсації за невидане продовольче забезпечення в сумі 45291,51 грн. та речове забезпечення в сумі 2783,09 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Позивач вважає, що зупинивши дію вказаної норми Законом України "Про деякі заходи економії бюджетних коштів", законодавцем не скасовувалась норма ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву №3350 від 24.12.2009р. та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, оскільки дія ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зупинена Законом України "Про деякі заходи економії бюджетних коштів", а іншими законами України право військовослужбовців на отримання грошової компенсації замість продовольчого та речового забезпечення не визначено.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

ОСОБА_2 проходив дійсну військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді заступника командира ІІ-го взводу охорони роти батальону забезпечення у військовому званні старший сержант та перебував на продовольчому та речовому забезпеченні.

Наказом Командувача Повітряних Сил України від 13.11.2009 року № 107-пм, ОСОБА_2 звільнений з військової служби в запас за підпунктом "а" пункту 6 (після закінчення строку контракту) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України.

Наказом начальника військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2009 року № 220 заступника командира взводу охорони-командира відділення роти охорони батальону забезпечення з 16 листопада 2009 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК м. Вінниці (а.с.12).

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить визнати незаконними дії військової частини НОМЕР_1 щодо незабезпечення його продовольчим пайком та речовим майном або грошовою компенсацією та стягнути з відповідача заборгованість за невидане продовольче та речове забезпечення, з урахуванням індексу збільшення споживчих цін, на загальну суму 48074,6 грн. за період з 14 листопада 2003 року по 16 листопада 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній до 10.03.2000р.) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Законом України від 17 лютого 2000 року N 1459-III "Про деякі заходи економії бюджетних коштів" призупинено дію частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна. Цей Закон набрав чинності з дня його опублікування, а саме з 11.03.2000р.

Тобто, після 11.03.2000р. дія правової норми, яка надавала право військовослужбовцям одержувати за рахунок держави продовольчі пайки, речове майно або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них, зупинилася, що виключає можливість задоволення позовних вимог позивача.

Крім того, в подальшому Законом України від 03.11.2006р. N328-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції та доповнено вказаний Закон ст. 9-1, відповідно до ч. 2 якої військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Згідно прикінцевих положень Закону України від 03.11.2006р. N328-V, останній набирає чинності з 1 січня 2007 року, однак, Законом України "Про державний бюджет на 2007 рік", який набрав чинності з 01.01.2007р., дію положень ч. 2 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", також зупинено.

В подальшому, Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" вказану норму взагалі виключено.

Таким чином, з аналізу вказаних норм законодавчих актів вбачається, що на даний час чинним законодавством не передбачено для військовослужбовців права одержувати за рахунок держави продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 р. N 426, яка діє на даний час, також не заслуговують на увагу, оскільки вказаною постановою КМУ затверджено норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, та жодним чином не передбачено права військовослужбовця на грошову компенсацію замість продовольчого чи речового забезпечення.

Разом з тим, розрахунок грошової компенсації за продовольчий пайок та речове майно за період з 14.11.2003р. по 16.11.2009р. проведений самим ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у тому числі: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
З огляду на вищезазначене суд прийшов до висновку, що відмовляючи у виплаті позивачу грошової компенсації замість продовольчого та речового забезпечення, відповідач діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України.

Натомість позивачем не доведено належними засобами доказування правомірності заявленого позову, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити

З приписів ст.ст.71, 86 КАС України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволені позову ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій незаконними та стягнення грошової компенсації за продовольче та речове забезпечення відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено: 11.01.2010 року.

Суддя Драчук Тетяна Олександрівна 04.01.2010