Справа № 802/2599/15-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 вересня 2015 р. Справа № 802/2599/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: не прибув;

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4, ОСОБА_5

до: державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби м. Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6, реєстраційної служби по місту Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7

про: скасування рішення, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулась у Вінницький окружний адміністративний суд у власних інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 із позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби м. Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6, реєстраційної служби по м. Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (далі третя особа) ОСОБА_7.

У позовній заяві позивач просила визнати дії державного реєстратора неправомірними та скасувати рішення № 20981136 від 28 квітня 2015 року про скасування державної реєстрації права приватної власності на 1/2 частки за номером 745999 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 06, а саме квартиру АДРЕСА_1 та зобовязати відповідача поновити у Державному реєстрі запис, який існував до прийняття оскаржуваного рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача зіслалась на те, що державний реєстратор приймаючи оскаржуване рішення, вийшла за межі наданих повноважень. Зокрема, на думку позивача, підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права може бути рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Водночас, державний реєстратор приймаючи рішення № 20981136 від 28 квітня 2015 року про скасування державної реєстрації права приватної власності, зазначеного не врахував, що свідчить про незаконність такого рішення.

Відповідач у справі - державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби м. Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6 у письмових запереченнях на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Як на підставу заперечень зіслалася на те, що приймаючи оскаржуване рішення вона діяла на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, вказала, що 28 квітня 2015 року ОСОБА_7 звернувся із заявою про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Із заявою ним подано ряд документів, в тому числі і рішення суду (ухвалу апеляційного суду Вінницької області № 135/2195/13-ц від 06.02.2015 року) яким скасовано інше судове рішення (ухвалу Ладижинського суду Вінницької області від 12.02.2014 року) яка була підставою для реєстрації за позивачкою права приватної власності на 1/2 частки квартиру АДРЕСА_1. Крім цього заявником подано ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви у справі № 135/124/15-ц від 15.04.2015 року.

Державний реєстратор зазначила, що підстав для відмови у державній реєстрації на підставі вказаних документів не було, тому нею прийнято рішення про № 20981136 від 28 квітня 2015 року про скасування державної реєстрації права приватної власності.

Представником третьої особи подано письмові заперечення на позовну заяву у яких висловлено прохання про відмову у задоволенні позову повністю. В обґрунтування наданих пояснень представник зазначила те, що речове право позивача на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 зареєстровано на підставі ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.02.2014 року яка була скасована ухвалою апеляційного суду Вінницької області № 135/2195/13-ц від 06.02.2015 року, а справу при цьому апеляційним судом направлено на новий розгляд. При новому розгляді справи ОСОБА_4 відкликала позовну заяву на підставі чого Ладижинським міським судом Вінницької області постановлено ухвалу від 15.04.2015 року про залишення позовної заяви без розгляду. Тому, на думку третьої особи, оскільки підстава для реєстрації за ОСОБА_4 права власності на даний час відпала, реєстратором правомірно прийнято оскаржуване рішення.

Представник позивача у судовому засіданні відкликала позовну заяву в частині позовних вимог про зобов'язання державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби м. Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6 поновити запис в Державному реєстрі, який існував до внесення змін на підставі рішення № 20981136 від 28 квітня 2015 року.

Як наслідок, ухвалою від 09.09.2015 року позовну заяву в частині зазначених позовних вимог залишено без розгляду.

В іншій частині представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор вправі внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав лише у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Водночас у спорі який виник, державний реєстратор прийняв оскаржуване рішення лише на підставі ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 15.04.2015 року про залишення позовної заяви без розгляду. Вказане, на думку сторони позивача, свідчить про незаконність оскаржуваного рішення та наявність підстав для його скасування.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби м. Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6 яка також представляла інтереси реєстраційної служби, у наданих поясненнях просила відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначила, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стала заява ОСОБА_7 до якої долучено необхідні документи. Серед таких була ухвала апеляційного суду Вінницької області № 135/2195/13-ц від 06.02.2015 року якою скасовано ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.02.2014 року, яка у свою чергу, раніше була підставою для реєстрації права власності за позивачем. У звязку із тим і було прийнято рішення про скасування реєстрації права ОСОБА_4

Представник третьої особи у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржуване рішення реєстратора прийнято на підставі та в межах наданих законом повноважень. Зокрема представник зіслалась на те, що ОСОБА_7 до державного реєстратора подано необхідні документи, які і були достатньою підставою для припинення права власності ОСОБА_4

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши усні пояснення представників позивача, відповідачів та третьої особи, оцінивши інші докази, які є у справі, суд доходить висновку, що заявлений адміністративний позов належить частково задовольнити з огляду на наступне.

Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16734785 від 24 жовтня 2014 року за позивачкою проведено державну реєстрацію права власності на 1/2 частки квартири № 133 яка знаходиться у м. Ладижин по вул. Петра Кравчика, 15.

Підставою для прийняття зазначеного рішення стала ухвала Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.02.2014 року у справі № 135/2195/13-ц. Вказаним судовим рішенням визнано мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за умовами якої ОСОБА_4 та ОСОБА_7 набувають право власності по 1/2 частини на квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06.02.2015 року скасовано ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.02.2014 року у справі № 135/2195/13-ц, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 43-44).

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року залишено без розгляду позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог про поділ житлової квартири АДРЕСА_3 (а.с. 45).

На підставі вказаних вище рішень судів, 28.04.2015 року ОСОБА_7 звернувся до реєстраційної служби м. Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області із заявою про скасування (а.с. 59). Серед документів які подані із заявою були в тому числі ухвала Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.02.2014 року, Ухвала апеляційного суду Вінницької області від 06.02.2015 року та Ухвала Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року у справі № 135/2195/13-ц (а.с. 66-75).

Державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби м. Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6 розглянувши подані документи прийняла рішення про скасування № 20981136 від 28.04.2015 року. Згідно вказаного рішення вирішено: «внести запис про скасування державної реєстрації для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки: 1/2, за номером 7459399, розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 06 (а.с. 79).

На підставі вказаного рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про скасування права власності ОСОБА_4 на 1/2 обєкту нерухомого майна реєстраційний номер: 06 (квартира АДРЕСА_4) (а.с. 7).

Не погодившись із рішенням «про скасування» № 20981136 від 28 квітня 2015 року позивач звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню субєкта владних повноважень, суд виходить із наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року № 1952-IV

Згідно норми абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, в тому числі право власності на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 15 Закону № 1952-IV передбачено порядок проведення державної реєстрації прав який включає: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону № 1952-IV орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобовязані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, загальний перелік документів, які можуть бути підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень містять норми ст. 19 Закону. Одним із таких документів є рішення судів, що набрали законної сили (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок № 868). Пунктом 37 Порядку № 868 передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Як зазначалося, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16734785 від 24 жовтня 2014 року про державну реєстрацію права власності на 1/2 частки квартири № 133 яка знаходиться у м. Ладижин по вул. Петра Кравчика, 15 за позивачем у справі (ОСОБА_4В.) прийнято на підставі ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.02.2014 року у справі № 135/2195/13-ц. Вказаним судовим рішенням визнано мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за умовами якої ОСОБА_4 та ОСОБА_7 набувають право власності по 1/2 частини на квартиру АДРЕСА_2.

Вказане повністю узгоджується із нормами п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV та пункту 37 Порядку № 868, де передбачено, що підставою для державної реєстрації прав є судове рішення, та конкретизовано, що таким судовим рішенням може бути ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Водночас приймаючи оскаржуване рішення про скасування № 20981136 від 28.04.2015 року, згідно якого вирішено: "внести запис про скасування державної реєстрації для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності позивача на обєкт нерухомого майна", на підставі якого внесено запис у Реєстр, органом реєстрації не враховано передбачених законодавством особливостей процедури скасування державної реєстрації прав.

Так, згідно ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Процедура прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав врегульована Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно який затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3502/5 (Порядок № 3502/5).

Пунктом 2.6. Порядку № 3502/5 передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно врегульована Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (далі Порядок № 1141).

Пунктом 41 Порядок № 1141 також передбачено, що Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Аналіз норм ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-IV, п. 2.6. Порядку № 3502/5, п. 41 Порядку № 1141 дає підстави для висновку про те, що підставою для скасування державної реєстрації прав та внесення записів про це є рішення суду про скасування рішення державного реєстратора (про реєстрацію права), що набрало законної сили.

Натомість державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби м. Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6 незважаючи на відсутність такого рішення суду та без достатніх на те правових підстав прийнято рішення «про скасування» № 20981136 від 28.04.2015 року за змістом якого вирішено: «внести запис про скасування державної реєстрації для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки: 1/2, за номером 7459399, розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 06».

Із формулювання самого рішення видно, що підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності стало не рішення суду, як цього вимагає Закон, а саме оскаржуване рішення реєстратора «про внесення запису про скасування державної реєстрації для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності».

При цьому суд виходячи із фактичних обставин справи встановив, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення та внесення запису про скасування державної реєстрації права стали інші за своєю суттю судові рішення, а саме ухвала Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.02.2014 року, Ухвала апеляційного суду Вінницької області від 06.02.2015 року та Ухвала Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року у справі № 135/2195/13-ц. Жодним із вказаних судових рішень не скасовано рішення державного реєстратора від 24.10.2014 року про реєстрацію права позивача. Тому і відсутніми були законні підстави для прийняття оскаржуваного рішення про скасування.

Зазначені порушення вимог чинного законодавства при прийнятті рішення «про скасування» № 20981136 від 28.04.2015 року є підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Водночас надаючи правову оцінку доводам представника третьої особи, суд зазначає, що підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16734785 від 24 жовтня 2014 року в силу якого за позивачкою проведено державну реєстрацію права власності на 1/2 частки квартири № 133 яка знаходиться у м. Ладижин по вул. Петра Кравчика, 15 стала ухвала Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.02.2014 року у справі № 135/2195/13-ц. Вказаним судовим рішенням визнано мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за умовами якої ОСОБА_4 та ОСОБА_7 набувають право власності по 1/2 частини на квартиру АДРЕСА_2.

Водночас Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06.02.2015 року скасовано ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.02.2014 року у справі № 135/2195/13-ц, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року залишено без розгляду позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог про поділ житлової квартири АДРЕСА_3.

Тому, суд погоджується із доводами третьої особи про те, що підстава для прийняття рішення про державну реєстрацію за позивачкою прав та їх обтяжень № 16734785 від 24 жовтня 2014 року (якою стала ухвала від 12.02.2014 року про визнання мирової угоди) на даний момент відпала.

Однак, сам цей факт не дає підстав органу реєстрації для скасування державної реєстрації прав та внесення записів про це на підставі заяви зацікавленої особи, так як належною підставою для цього повинно бути рішення суду про скасування рішення державного реєстратора (про реєстрацію права), що набрало законної сили.

З огляду на це, ОСОБА_7 може захистити власний інтерес шляхом оскарження рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16734785 від 24 жовтня 2014 року, та у випадку його скасування, звернутись у визначеному порядку до органу реєстрації із заявою про скасування.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій державного реєстратора, то такі є безпідставні з огляду на те, що фактично позивачем оскаржувані дії ототожнено із самим рішенням № 20981136 від 28.04.2015 року. Проте, належним способом захисту прав позивача є скасування рішення, як такого, що є протиправним, тобто порушує права та інтереси сторони позивача. Отже, позовна заява в частині вимог про визнання протиправними дій задоволенню не підлягає.

Таким чином задоволенню підлягає одна із двох позовних вимог немайнового характеру, а саме щодо визнання протиправним та скасування рішення реєстраційної служби по місту Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області № 20981136 від 28 квітня 2015 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ч. 1 ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Із наявних у матеріалах справи письмових доказів встановлено, що позивачем понесено судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 73 грн. 08 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Слід звернути увагу, що згідно квитанції (а.с. 2) позивачем сплачено судовий збір 121 грн. 80 коп. Проте, за результатами розгляду справи розподілу підлягає належна сума судового збору (73 грн. 08 коп.) так як решта (121 грн. 80 коп. - 73 грн. 08 коп.) вважається помилково (надміру) сплаченою та підлягає поверненню в іншому порядку.

Згідно ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, враховуючи, що судом задоволено одну із двох позовних вимог немайнового характеру, в користь сторони позивача слід присудити половину від належної до сплати суми судового збору.

При розподілі витрат на правову допомогу, суд враховує, що в силу ч. 3 ст. 90 КАС України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Необхідно звернути увагу, що в загальну суму витрат на правову допомогу (в розмірі 3000 грн.), згідно наданого представником позивача ОСОБА_8 виконаних робіт № 11 від 09.09.2015 року входить: юридичні консультації, як особисто так і в телефонному режимі 300 грн.; складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову 700 грн. участь у судових засіданнях 2000 грн.

Проте, із вказаного Акту видається неможливим встановити кількість затраченого адвокатом часу з метою надання юридичних консультацій, як особисто так і в телефонному режимі, а також складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Тому, в цій частині клопотання представника позивача про присудження судових витрат задоволенню не підлягає.

Водночас, виходячи із змісту журналів судових засідань, що містяться у матеріалах справи, судом встановлено кількість часу участі представника у судових засіданнях, та із урахуванням встановлених Законом граничних розмірів компенсації суд дійшов висновку про присудження в користь позивача лише частини понесених витрат на правову допомогу.

Підсумовуючи наведене, в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 767 грн. 36 коп. із яких 36 грн. 54 коп. частина сплаченого судового збору, а 730 грн. 82 коп. частина понесених витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення реєстраційної служби по місту Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області № 20981136 від 28 квітня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із реєстраційної служби по місту Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_4 частину понесених судових витрат в сумі 767 грн. 36 коп. (сімсот шістдесят сім гривень тридцять шість копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович