Справа № 2-а-5069/10/0270
Суддя: Загороднюк Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2010-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 р. Справа № 2-а-5069/10/0270

м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Загороднюка Андрія Григоровича,

при секретарі судового засідання: Димчишиній Тетяні Вікторівні,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,

перекладачів: ОСОБА_5 Джама, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Ленінського районного відділу Вінницького міського управління УМВС України у Вінницькій області

до: громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_8

про: примусове видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ :

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративного позову Ленінського районного відділу Вінницького міського управління УМВС України у Вінницькій області до громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_8 про примусове видворення за межі території України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.12.2010 року посадовими особами позивача при проведенні оперативно-профілактичних заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, за адресою: АДРЕСА_1 виявлено іноземного громадянина - громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_8. У ході проведення вказаної перевірки встановлено, що відповідач потрапив до України з Російської Федерації без документів, які підтверджують його особу. По прибутті у м. Вінницю громадянин ОСОБА_7 ОСОБА_8 звернувся у відділ міграційної служби у Вінницькій області для отримання статусу біженця. Рішенням відділу міграційної служби у Вінницькій області від 16.08.2010 року за №28 громадянину ОСОБА_7 ОСОБА_8 відмовлено в наданні статусу біженця на підставі абз. 5 ст. 10 Закону України "Про біженців". Вказане рішення відповідач не оскаржував у судовому порядку та добровільно не залишив територію України. На думку позивача, громадянин ОСОБА_7 ОСОБА_8 перебуває в Україні на нелегальному становищі, не вживає заходів стосовно своєї легалізації, у нього відсутні приймаюча сторона та кошти, необхідні для проживання в Україні, уникає від добровільного виїзду з України і використовує її територію для нелегального переправлення у країни Західної Європи, а тому виникає необхідність у його затримані, поміщені у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства і подальшого видворення за межі України у примусовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні вказав, що він не має наміру покидати територію України та вважає за можливе надання йому статусу біженця на території України відділом міграційної служби у Вінницькій області.

Суд, заслухавши сторін, зясувавши обставини справи та дослідивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до Конституції України іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах, умови яких встановлюються спеціальним законодавством про статус іноземців та осіб без громадянства, перебувають в Україні, наділені такими ж правами та обовязками, як і громадяни України. Наведене положення кореспондує положенню спеціального закону.

Правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Зокрема, згідно із статтею 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачене Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Наявність прав іноземців прямо пов'язана із законністю їх перебування на території України, а в разі порушення певних встановлених державою умов їх перебування останні несуть відповідальність відповідно до зазначеного законодавства.

Як встановлено у судовому засіданні, у тому числі з пояснень відповідача, ОСОБА_2 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином ОСОБА_7, до України потрапив з території Російської Федерації без відповідних документів.

По прибутті у м. Вінницю громадянин ОСОБА_7 ОСОБА_8 звернувся у відділ міграційної служби у Вінницькій області для отримання статусу біженця в Україні, однак, документів, які б посвідчували його особу не надав.

Статтею 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземцям та особам без громадянства може надаватися статус біженця в Україні відповідно до Закону України "Про біженців", який визначає порядок надання, втрати та позбавлення статусу біженця в Україні.

29.03.2010 року відділом міграційної служби у Вінницькій області відповідачу видано довідку про особу, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їй статусу біженця № 004067 (а.с. 9).

Відповідно до абз. 5 ст. 10 Закону України "Про біженців", громадянину ОСОБА_7 ОСОБА_8 відділом міграційної служби у Вінницькій області відмовлено в надані статусу біженця, про що йому надано повідомлення №28 від 16.08.2010 року (а.с. 8).

Крім того, зазначеним вище повідомленням громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_8 попереджено, що згідно ст. 16 Закону України "Про біженців", він має право на оскарження рішення, шляхом звернення до суду у встановленому законом порядку, а, відповідно до ст. 14 того ж Закону, у випадку не використання права на його оскарження, повинен залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших законних підстав для перебування в Україні.

Відповідач не надав до суду належного підтвердження оскарження повідомлення відділу міграційної служби у Вінницькій області про відмову у наданні йому статусу біженця №28 від 16.08.2010 року. Крім того, відповідач в судовому засіданні не довів законність свого перебування на території України, не надав відповідний дозвіл або інший документ, який би підтверджував наявність підстав вважати, що вирішується питання щодо надання статусу біженця, не надано доказів, які б підтверджували реальність наміру покинути Україну.

За таких обставин, суд погоджується з позицією позивача, що громадянин ОСОБА_7 ОСОБА_8 в Україні перебуває в Україні на нелегальному становищі, не вживає заходів стосовно своєї легалізації, у нього відсутні приймаюча сторона та кошти, необхідні для проживання в Україні, уникає від добровільного виїзду з України.

У випадках, коли іноземець чи особа без громадянства після закінчення строку перебування в Україні або після відмови у продовженні такого строку без поважних причин не виїхали з України, такі особи можуть бути визнані незаконними мігрантами і щодо них відповідно до статті 32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" може бути прийнято рішення про видворення за межі України.

Статтею 32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено підстави видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України, а саме: якщо іноземець чи особа без громадянства вчинили злочин або адміністративне правопорушення, після відбуття призначеного їм покарання чи виконання адміністративного стягнення; якщо їх дії грубо порушують законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства; якщо їх дії суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до абз. 5 ст. 32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", орган внутрішніх справ чи орган охорони державного кордону можуть затримати і примусово видворити з України іноземця або особу без громадянства тільки на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням органу внутрішніх справ, органу охорони державного кордону або Служби безпеки України, якщо іноземець або особа без громадянства ухиляються від виїзду після прийняття рішення про видворення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виїзду.

Абзацом 6 ст. 32 того ж Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, затримані за незаконне перебування на території України (в порушення заборони щодо в'їзду в Україну, за відсутності визначених законодавством та міжнародними договорами України підстав для перебування в Україні (транзитного проїзду через її територію), у тому числі перебування за чужими, підробленими, зіпсованими або такими, що не відповідають встановленому зразку, візою (дозволом), паспортним документом), розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з регламентованим внутрішнім розпорядком на період, необхідний для підготовки їх видворення за межі України у примусовому порядку, але не більше ніж шість місяців.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи наявність підстав вважати, що відповідач буде ухилятись від виїзду з України та відсутність доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині примусового видворення відповідача за межі території України та його затримання на термін, необхідний для підготовки видворення за межі України у примусовому порядку, до 6 місяців, з метою підготовки документів на примусове видворення, з утриманням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтями 11, 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищезазначені положення чинного законодавства України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому підлягають задоволенню.

Що стосується розподілу судових витрат, то згідно з ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Примусово видворити громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Затримати громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на термін, необхідний для видворення у примусовому порядку до 6 (шести) місяців з метою підготовки документів на примусове видворення, з утриманням у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, при УМВС України у Волинській області (с. Журавичі, Ківерцівського району, Волинської області).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Загороднюк Андрій Григорович

23.12.2010