Справа № 2-а-1093/10/0270
Суддя: Чудак Олеся Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

26 березня 2010 р. м. Вінниця Справа № 2-а-1093/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Чудак Олеся Миколаївна

при секретарі судового засідання: Балан Марині Анатоліївні

за участю представників сторін:

Позивача : ОСОБА_1

Відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Вінницької міжрайонної державної податкової інспекції

до: підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та визнання протиправною й скасування постанови

ВСТАНОВИВ :

у провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом Вінницької міжрайонної державної податкової інспекції (Вінницька МДПІ) до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області (підрозділ примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Вінницькій області), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірник», про визнання дій протиправними та визнання протиправною й скасування постанови.

До початку судового засідання 26 березня 2010 року через канцелярію суду за вхідним №6066 представником позивача старшим державним податковим інспектором юридичного відділу Вінницької МДПІ ОСОБА_1 (довіреність на а.с. 19) подано клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу від 10 березня 2010 року по виконавчому провадженні №17639464 (а.с. 44-45).

В судовому засіданні на обґрунтування своєї позиції представник пояснив, що подальше проведення виконавчих дій призведе до порушення прав Вінницької МДПІ і, крім того, законність винесення вищевказаної постанови розглядається судом та ознаки протиправності дій заступника підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Вінницькій області по винесенню цієї постанови на даний час є очевидними.

Під час надання пояснень, старший державний податковий інспектор також уточнив вимогу щодо зупинення дії постанови до набрання рішенням суду законної сили.

Представник відповідача - заступник підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Вінницькій області ОСОБА_2 (довіреність на а.с. 20) про задоволення клопотання заперечила. Зі свого боку зазначила, що очевидні ознаки порушення прав Вінницької МДПІ чи протиправності її дій відсутні.

Представник третьої особи ОСОБА_3 (довіреність на а.с. 46) про необхідність забезпечення позову також заперечив. Додатково пояснив, що такі дій свідчитимуть про затягування виконавчого провадження і фактичну неможливість виконання рішення суду.

Суд, визначаючись щодо заявленого клопотання, заслухав обґрунтування представника позивача, заперечення представників відповідача й третьої особи, розглянув матеріали справи та виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Наведена частина статті визначає підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Відповідно до пункту 17 Постанови Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», перелік підстав забезпечення позову, наведений у статті 117 КАС України є вичерпним.

Згідно з частинами третьою та четвертою розглядуваної статті забезпечення позову в адміністративних справах допускається у двох формах це зупинення дії рішення субєкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються та заборона вчиняти певні дії. Цей перелік способів забезпечення позову в адміністративному процесі є вичерпним.

Звернення з адміністративним позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту від незаконних рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Як вбачається із матеріалів клопотання, представник позивача посилається на порушення прав Вінницької МДПІ у випадку подальшого проведення виконавчих дій. Однак, така підстава забезпечення позову статтею 117 КАС України не визначена. Не можна й ототожнювати дане посилання з очевидною небезпекою заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Більше того, якби вказана підставі і мала місце, то Вінницькою МДПІ не зазначено жодних ознак очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам.

На саме ж обґрунтування негативного впливу оскаржуваної постанови на подальше проведення виконавчих дій та порушення при цьому прав Вінницької МДПІ, слід зазначити, що штраф це вид майнової відповідальності боржника, який не виконав без поважних причин у строк, встановлений державним виконавцем для добровільного виконання вимог державного виконавця.

В свою чергу, згідно із статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Зокрема, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Тобто, як вбачається з наведених правових норм, винесення постанови про накладення штрафу є відповідальністю боржника саме за невиконання ним без поважних причин у встановлений строк вимоги державного виконавця, яка стосується виконання виконавчого документа.

За невиконання боржником без поважних причин у строк, встановлений державним виконавцем для добровільного виконання вимог виконавчого документа з нього стягується виконавчий збір.

Крім того, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», виконання постанови про накладення штрафу може бути виділено в окреме провадження, що також свідчить про незалежність здійсненого заходу від виконання виконавчого документа, а відтак, і виконання рішення суду в нашому випадку.

Таким чином, суд не знаходить звязку між оскарженням Вінницькою МДПІ зараз постанови про накладення штрафу та проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду по виконавчому документу, що можуть бути самостійною підставою для оскарження в установленому законом порядку.

Що стосується посилання представника позивача на очевидність протиправності дій заступника підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Вінницькій області, то без обґрунтування такої очевидності, задоволення даної підстави свідчило б про завчасне вирішення спору по суті.

Так, у випадку звернення сторони із клопотанням про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із таким клопотанням.

З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тому, у вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Будь-яких обґрунтувань на підтвердження очевидної протиправності дій заступника підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Вінницькій області, порушення прав Вінницької МДПІ на даний час та в майбутньому, неможливості виконання ними постанови на даний час, вжиття органом державної виконавчої служби заходів спрямованих на стягнення суми штрафу, застосування ними заходів примусу чи будь-яких інших дій, чи інших посилань, обрання іншої підстави позивачем не наведено.

Само по собі побоювання щодо такого порушення, незгода з діями державного виконавця та їх оскарження в судовому порядку, виключає застосування інституту забезпечення позову, оскільки не містить чітко вираженої очевидної загрози небезпеки заподіяння шкоди чи очевидної протиправності дій у розглядуваній ситуації.

Також, не може бути підставою для забезпечення позову і розгляд судом законності винесеної постанови про накладення штрафу, оскільки незгода з прийнятим рішенням та його оскарження в судовому порядку завчасно не свідчить про його протиправність та очевидну загрозу для позивача.

Таким чином, на підставі викладеного, керуючись статтями 117, 165, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

у задоволенні клопотання Вінницької міжрайонної державної податкової інспекції про забезпечення позову відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена.

Відповідно до статті 186 КАС України ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 10 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Оскарження ухвали про відмову у забезпеченні позову не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Чудак Олеся Миколаївна