Справа № 2-а-907/2010
Суддя: Ткаченко О. А.
Дата ухвалення: 2010-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-907/2010
Провадження№-
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2010 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Ткаченко О.А., за участю секретаря Юдіної М.Г. розглянувши у судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 про оскарження дій субєкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування, як незаконної, постанови серії АХ№142670 від 11.03.2010 року винесеної інспектором ДПС взводу ДП СБ ДПС ОДДЗ м.д.м.Мерефа ОСОБА_2 України в Харківській області старшиною міліції ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КУпАП про накладення на нього штрафу в розмірі 255 гривень, також просить відповідно до ст.166 КАС України винести окрему ухвалу відносно інспектора Андрусенко В.О. щодо притягнення останнього до відповідальності за порушення вимог чинного законодавства.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 11 березня 2010 року відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 11 березня 2010 року, рухаючись за маршрутом Харків Лозова, на 31 кілометрі автодороги Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта в м.Мерефа зі сторони Харкова в напрямку на м.Красноград, о 23-00 год., його автобус було зупинено інспектором ДПС взводу ДП СБ ДПС ОДДЗ м.д.м.Мерефа ОСОБА_2 України в Харківській області старшиною міліції ОСОБА_3, який без будь-якого законного обґрунтування, склав відносно нього протокол за ст.122 ч.1 КУпАП та виніс постанову серії АХ№142670 від 11.03.2010 року в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень на користь держави.

На вимогу пояснити в чому полягає його порушення, інспектор ДПС старшина міліції ОСОБА_3, зазначив, що він експлуатує належний йому автомобіль Мерседес-Бенц, державний номер НОМЕР_1 разом з причепом П-35 АХ9682ХХ, але чому це він вважає порушенням, так і не вказав. Про некоректну поведінку інспектора міліції під час складання документів про адміністративне правопорушення можуть підтвердити пасажири його автобусу, список яких він додає.

Протокол та постанову по справі про адміністративне правопорушення АХ№142670 від 11.03.2010 року, винесені інспектором дорожньо-патрульної служби старшиною міліції ОСОБА_3, вважає незаконними з наступних підстав.

Диспозиція ч.1 ст.122 КУпАП зазначає: «Порушення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки ... .

Між тим, ні в протоколі (в порушення вимог ч.1 ст.256 КУпАП відповідно до якої у протоколі про адміністративне правопорушення необхідно зазначати нормативний акт, який передбачає дане порушення), ні в постанові АХ№142670 (в порушення вимог ч.2 ст.283 КУпАП, відповідно до якої постанова поряд з іншим повинна зазначати нормативний акт, який передбачає дане порушення) складених відносно мене 11 березня 2010 року інспектором Андрусенко В.О. не міститься будь-яких посилань на нормативний акт щодо порушень правил буксування транспортних засобів.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення поряд з іншим повинна зясувати, чи винна особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до п.5 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №511) водіям транспортних засобів категорій В,СІ,С,Д1 і Д (призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16) дозволяється керувати такими засобами також з причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.

Позивач зазначає, що в нього є посвідчення водія зазначених категорій. Його причеп П-35 д/н НОМЕР_2, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів, пройшов відповідний техогляд, як і автобус Мерседес-Бенц д/н НОМЕР_1 з яким він його разом експлуатує, що вказує на те, що він мав право на рух з причепом і ніякого чинного законодавства цим не порушує. Тому його вина в даному випадку відсутня.

Згідно ч.1 ст.287 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а п.3 ч.1 ст.288 КУпАП зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена до районного суду.

Відповідно до ст.276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.122 КУпАП коли правопорушення вчинено водієм), можуть розглядатись за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Враховуючи, що він, як власник вищезазначених транспортних засобів, постійно мешкає на території м.Лозова, де вони і зареєстровані, то обєктивно, всебічно і повно можливий розгляд цієї справи за місцем його проживання, а саме: Лозівським міськрайонним судом.

Як зазначає ст.289 КУпАП України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач інспектор ДПС взводу ДП СБ ДПС ОДДЗ м.д.м.Мерефа ОСОБА_2 України в Харківській області старшина міліції ОСОБА_3 та представник третьої особи -ДПС взводу ДП СБ ДПС ОДДЗ м.д.м.Мерефа ОСОБА_2 України в Харківській області, яка залучена в якості співвідповідача по справі, в судове засідання не зявились, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи та заперечення проти позову не надіслали.

Відповідно до ст.128 ч.4 КАС України, у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень,належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних в них доказів.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.18 КАС України, місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 11 березня 2010 року відповідачем винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення, згідно якої на позивача ОСОБА_1 накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП.

В постанові в справі про адміністративне правопорушення серії АХ №142670 відповідачем зазначено, що розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, він встановив, що 11 березня 2010 року, о 23-00 годині, на 31 кілометрі автодороги Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта в м.Мерефа, ОСОБА_1 керував пасажирським автобусом Мерседес-Бенц 313ПЕ, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом П-3,5 реєстраційний номер НОМЕР_2, який буксирував на жорсткій сцепці зі сторони м.Харків в напрямку м.Красноград, згідно свідоцтва про реєстрацію АХС 111360 ВРЕР №12 ГУМВС України в Харківській області в автобусі встановлено 18 пасажирських місць, чим порушив вимоги пунктів 23.10 (д),23.12 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.7).

До постанови доданий протокол серії АХ№196920 від 11.03.2010 року, згідно якого ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення при викладених вище обставинах, в протоколі зазначено, що останній порушив вимоги пунктів 23.10 (д),23.12 Правил дорожнього руху за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, а також йому повідомлено про місце розгляду справи, з правами та обовязками, відповідно до ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, ознайомлений, копію протоколу та постанови отримав, поставив свій підпис в протоколі, та дав пояснення, що здійснював буксирування причепа (а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст.222, п.3 ч.2 ст.222 КУпАП органи внутрішніх справ розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені ст.122 ч.1 КУпАП, від імені органів внутрішніх справ (міліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 122 КУпАП, - працівники Державтоінспекції МВС України, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст.276 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.80,81,121-126,127-1 129 КУпАП, ч.1,2,3,4 ст.130 і ст.139 (коли правопорушення вчинене водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушника, що не забороняє працівникам Державтоінспекції МВС України, які мають спеціальні звання, розглядати справу про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення.

Разом з тим, згідно ст.122 ч.1 КУпАП наступає адміністративна відповідальність, за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги в русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порушення буксирування транспортних засобів, відповідно до ст.122 ч.1 КУпАП є складом адміністративного правопорушення.

Пунктом 1.1.Загального положення Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, закріплено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пункту 1.3. зазначених Правил, учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху, терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

- автобус - автомобіль з кількістю місць для сидіння більше девяти з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їхнього багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки;

- причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в зєднанні з іншим транспортним засобом, до цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски;

- транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;

- буксирування - переміщення одним транспортним засобом іншого транспортного засобу, яке не належить до експлуатації транспортних составів на жорсткому чи гнучкому зчепленні або способом часткового навантаження на платформу чи на спеціальне опорне пристосування;

- експлуатація транспортного состава - транспортування тягачем причепа згідно з інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового зєднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).

Підпунктом д) пункту 23.10 Правил дорожнього руху передбачено, що буксирування причепів будь-якого типу автобусами забороняється, а відповідно до пункту 23.12 зазначених Правил - експлуатація состава транспортних засобів у складі автобуса і причепа забороняється.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №511 від 20.05.2009 року «Про внесення змін до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», визначені транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

- D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;

- D призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;

- BE,C1E,CE,D1E,DE состави транспортних засобів з тягачем категорії B,C1,C,D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів.

Пунктом 4 зазначеної Постанови передбачено, що у посвідченні водія, у графі «10» проставляється дата надання права на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Згідно пункту 5 Постанови, водіям транспортних засобів категорій В,С1,С,D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів. До керування транспортними засобами категорій В,С1,С,D1 і D з причепами, повна маса яких становить більш як 750 кілограмів, а також зчепленими автобусами допускаються водії, які мають право на керування транспортними засобами категорій ВЕ, С1Е, СЕ, D1E і DE.

ОСОБА_1 має транспортний засіб автобус пасажирський Мерседес-Бенц 313ПЕ з 18 місцями для сидіння разом з місцем водія, посвідчення водія АХВ 092058 на право керування транспортним засобом, як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС111359, повна маса легкового причепу марки П моделі 3,5 750кг.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується позивачем, послуги з перевезення пасажирів здійснюються позивачем на договірних умовах, за плату, транспортним засобом. Таким чином, в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» позивач є автомобільним перевізником.

Статтею 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 року передбачено, що автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів, забезпечувати безпеку дорожнього руху.

Стаття 40 зазначеного Закону визначає основні права та обовязки водія автобуса, який зобовязаний: виконувати правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту загального користування і технічної експлуатації автобуса; мати з собою і предявляти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством; дотримуватися визначеного маршруту та розкладу руху автобуса; приймати, розміщати та видавати багаж пасажирам на зупинках, передбачених розкладом руху; стежити за виконанням пасажирами своїх обовязків та безпечним розміщенням ними багажу і ручної поклажі в автобусі; оголошувати назви зупинок і час стоянки на них; здійснювати висадку пасажирів у відведеному для цього місці в разі заправлення автобуса паливом під час виконання перевезень; вживати необхідних заходів для безпеки пасажирів у разі виникнення перешкод для руху на маршруті (туман, ожеледь тощо), які не дають змоги продовжити поїздку, а також у разі вимушеної зупинки автомобільного транспортного засобу на залізничному переїзді; зупиняти автобус за сигналом контролера, виконувати його вказівки та сприяти у здійсненні контролю.

Статтею 1 Закону України «Про дорожній рух» №3353-XII від 30 червня 1993 року регулюються суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки .

Відповідно до ст.2,3 Закону України «Про дорожній рух» №3353-XII від 30 червня 1993 року, законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього , державне управління у сфері дорожнього руху та його безпеки здійснюється Кабінетом Міністрів України, спеціально уповноваженими на це центральними органами виконавчої влади, органами виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні покладається на Державну автомобільну інспекцію (далі - Державтоінспекція Міністерства внутрішніх справ України), яка входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.

Стаття 14 зазначеного Закону вимагає від учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно вимог ст.41 Закону України «Про дорожній рух» №3353-XII від 30 червня 1993 року, в Україні питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з вимог Законів України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 року та «Про дорожній рух» №3353-XII від 30 червня 1993 року, які мають преюдиціальне значення, питання організації руху та його безпеки регулюються виключно Правилами дорожнього руху, тому суд, ПКМУ №511 від 20.05.2009 року, якою затверджений порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами не бере до уваги. Вказані нормативні акти: Правила дорожнього руху, затверджені ПКМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року та ПКМУ №511 від 20.05.2009 року «Про внесення змін до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», мають різні сфери регулювання.

Не підлягає задоволенню вимога позивача про винесення окремої ухвали щодо притягнення старшини міліції ОСОБА_3 до відповідальності за порушення вимог чинного законодавства, оскільки у відповідності до ст.166 КАС України, винесення окремої ухвали є правом а не обовязком суду. Підстав для винесення такої ухвали суд не вбачає.

Виходячи з вимог ст.ст.87-94 КАС України, витрати понесені позивачем по сплаті судового збору при зверненні до суду, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст.10,11,71,94,159,160-163,167 КАС України, ст.ст.9,122,247,257,258,276-279, 289,293 КУпАП, суд, -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора ДПС взводу ДП СБ ДПС ОДДЗ м.д.м.Мерефа ОСОБА_2 України в Харківській області старшини міліції ОСОБА_3, третя особа ДПС взводу ДП СБ ДПС ОДДЗ м.д.м.Мерефа ОСОБА_2 України в Харківській області про скасування постанови серії АХ№142670 від 11.03.2010 року в справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі зави про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанову в повному обсязі складено та підписано 21 червня 2010 року.

Суддя Ткаченко О.А.