Справа № 2-а-5330/10/0270
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

21 грудня 2011 р. Справа № 2-а-5330/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Поліщук Ірини Миколаївни

при секретарі судового засідання: Дмитруку М.В.

за участю представників сторін:

Позивача : ОСОБА_1

Відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву у справі:

за позовом: Приватного малого підприємства - фірми "Арконі"

до: Державної податкової інспекції у м. Вінниці

про: визнання протиправними дій та скасування рішення суб'єкта владних повноважень

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом Приватного малого підприємства - фірми "Арконі" до Державної податкової інспекції у м. Вінниці про визнання протиправними дій та скасування рішення суб'єкта владних повноважень .

12 грудня 2011 року до суду надійшло клопотання представника Позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії першої податкової вимоги № 1/1431 від 10.12.2010р. та заборони ДПІ у м. Вінниці вчиняти дії, пов`язані із застосуванням податкової застави.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2010р. у справі № 2-а-20/10/0270 було задоволено апеляційну скаргу ДПІ у м. Вінниці, скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2010р. та відмовлено у позові ПМП - фірмі Арконі про скасування податкових повідомлень рішень, на підставі яких була прийнята оскаржувана перша податкова вимога. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.12.2010р. було відкрито провадження за касаційною скаргою ПМП - фірми Арконі на постанову Київського адміністративного суду від 25.11.2010р. у справі № 2-а-20/10/0270. На даний час справа № 2-а-20/10/0270 ще не вирішена по суті, однак, поряд з цим, Відповідач у даній справі, незважаючи на наявність судових спорів, не позбавлений права вчиняти дії, спрямовані на погашення суми, визначеною першою податковою вимогою, в тому числі шляхом продажу майна Позивача.

В судовому засіданні представник Позивача клопотання про вжиття заходів забезпечення позову підтримала та просила його задовольнити.

Представник Відповідача в судовому засідання щодо задоволення клопотання заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали заявленого клопотання, дійшов до наступного висновку.

Згідно вимог статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

З аналізу наведеної статті вбачається, що обовязковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, яке допускається на протязі всього терміну розгляду справи, є обґрунтована наявність такої необхідності, при цьому, саме до ухвалення рішення в адміністративній справі.

На підтвердження того, що Відповідач має намір реалізувати майно Позивача, до клопотання про забезпечення позову представником останнього додано акт № 374 опису майна від 22 вересня 2011 року. Інших доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача, що пов`язанні з продажем його майна, до ухвалення рішення, відповідно, необхідності застосування заходів забезпечення позову, представником Позивача не надано.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити й про наступне.

Положення Конституції України щодо власності кореспондуються зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, що жодним чином не обмежує право держави вводити в дію такі закони, які є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Наведені положення Конституції України та Протоколу № 1 знайшли свій подальший розвиток у Цивільному кодексі України. Зокрема, стаття 321 цього Кодексу закріплює непорушність права власності, відповідно до якої особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виконання конституційного обов'язку, передбаченого статтею 67 Конституції України, реалізується сплатою кожним податків і зборів. Встановлення системи оподаткування, податків і зборів, їх розмірів та порядку сплати є виключно прерогативою закону. При унормуванні цих суспільних відносин держава має право визначати механізми, які забезпечують платником належну сплату податків і зборів. Одним із способів такого забезпечення є інститут податкової застави. Так, зокрема, відповідно до частини 88.1. статті 88 Податкового Кодексу з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Виникнення права податкової застави врегульовано статтею 89 цього Кодексу.

Згідно із Податковим Кодексом сутність податкової застави полягає у запровадженні на певний строк особливого порядку розпорядження платником податків своїми активами. Цей інститут як спосіб забезпечення не погашеного у строк податкового зо бов'язання є джерелом наповнення бюджетів та державних цільових фондів.

Наявні законодавчі положення щодо запровадження інституту податкової застави, а також щодо можливості настання певних негативних наслідків для платника податків не суперечать вимогам статей 13, 41, 42 Основного Закону України. Факт несплати платником податків у визначений Законом строк суми податкового зобов'язання є підставою для вжиття відповідних заходів державою в особі її податкових органів з метою виконання боржником свого конституційного обов'язку.

За Конституцією України держава визначає та рівним чином захищає усі форми власності. Кожна з них може мати свої особливості, пов'язані із законодавчо визначеними умовами та підставами виникнення або припинення права власності.

Разом з тим власність гарантує не лише права власників, а й зобов'язує, покладає на них певні обов'язки.

Таким чином, мотиви Позивача викладені у заявленому клопотанні щодо необхідності забезпечити позов, з тих підстав, що можливе порушення його права власності не є достатньою підставою для задоволення клопотання

Зважаючи на відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого клопотання, та, відповідно, про відмову у його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 117,118, 165,254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання предстаника Позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії першої податкової вимоги № 1/1431 від 10.12.2010р. та заборони ДПІ у м. Вінниці вчиняти дії, пов`язані із застосуванням податкової застави - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна