Справа № 2а-4535/11/0504
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кучеренко О.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року справа № 2а-4535/11/0504

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яковенка М.М.

суддів Гайдара А.В. , Ханової Р.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України Великоновосілківського району Донецької області та ОСОБА_2 на постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 21 липня 2011 року по адміністративній справі № 2а-4535/11/1214 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Великоновосілківського району Донецької області про визнання дій протиправними, зобовязання до перерахунку і виплати основної пенсії і компенсації по втраті годувальника,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 20 грудня 2010 року по адміністративній справі № 2а-7456/10/0504 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визнані протиправними дії відповідача, зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії у звязку із втратою годувальника у розмірі 50 % від пенсії годувальника, щомісячної компенсації по втраті годувальника в розмірі 50% мінімальних пенсій, з урахуванням підвищення пенсії на 25 % прожиткового мінімуму, як вдові померлого годувальника з 10 травня по 18 червня 2011 року.

Позивач в апеляційної скарзі просив змінити постанову суду, виключивши з постанови обмеження строку перерахунку пенсії, вважаючи, що вона має право на отримання такої пенсії без будь-яких строкових обмежень.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати постанову суду першої інстанції як необґрунтовану, прийняту з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, з урахуванням приписів пункту 1,2 частини 1 статті 197 КАС України.

Колегія суддів заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по втраті годувальника, є непрацездатною дружиною ОСОБА_3, 1 категорії, інваліда 2 групи, інвалідність якого встановлена внаслідок захворювання, повязаного з участю у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ветеран війни-інвалід війни, померлого 03.06.2007 року, смерть якого повязана з ЧАЕС. За заявою позивачки від 10.05.2011 року №242 та наданими документами, позивачці проведений перерахунок пенсії з 10 травня 2011 року з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Позивачка зверталась до відповідача з вимогами про перерахунок призначеної пенсії по втраті годувальника відповідно до розміру визначеного ст..ст. 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але ж їй було відмовлено у цьому.

Спірним по даній справі є питання розміру призначеної та виплачиваємої позивачці щомісячної компенсації та пенсії по втраті годувальника.

Основними законодавчими актами, що регулюють дані спірні правовідносини, є Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 (надалі Закон №796) та Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне старування» №1058 (надалі Закон 1058).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону №1058, Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1261 від 24.10.2007 р. саме органами ПФУ позивачці мають нараховуватися та виплачуватися відповідні пенсійні виплати та щомісячна компенсація по втраті годувальника. Відсутність грошових коштів для реалізації виплат не приймається не є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 (надалі-спеціальний закон).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI (надалі Закон № 107) внесені зміни, в тому числі й до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (пункт 28 розділу ІІ).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані неконституційними, серед іншого, і положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими з 1 січня 2008 року були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, і до статей 52, 54. Отже, з моменту втрати чинності відновилася дії ст.52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір пенсії для інвалідів 2 групи повинен бути не нижчим ніж 8 мінімальних пенсій за віком.

На підставі ст.52 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сімї, який був на його утриманні, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

На час розгляду цієї справи, розмір мінімальної пенсії за віком законодавче визначений ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Зазначені розміри, з який потрібно проводити розрахунок пенсійних виплат, встановлюються відповідними законами про державний бюджет України на відповідний період.

Відповідно до Закону України N 231-V від 05.10.2006 року, який набрав чинності 31.10.2006 року були внесені зміни до ч.3 ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (аналогічні з ч.3 ст.42 Закону №1058-4) в якій зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, тим більше у відповідача є обовязок щодо здійснення перерахунку по підвищенню до пенсії.

Відповідно ст.37 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне старування» пенсія у звязку з втратою годувальника призначається в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника на одного непрацездатного члена сімї.

У межах спірних відносин має місце порушення компетенції відповідача, як органа владних повноважень, а саме в нарахуванні пенсії та щомісячної компенсації по втраті годувальника не у тих розмірах, які визначені Законом №796 та без врахування положень ч.1 ст.28 Закону №1058.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач, як дружина померлого інваліда 2 групи повинна отримувати пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 %від пенсії годувальника та компенсацію за втрату годувальника у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 10 травня 2011 року.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що під час апеляційного провадження зясовано, що Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Зазначені норми набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 червня 2011 року, оскільки опублікуванні в газеті «Голос України» за 18 червня 2011 року №110 (5110). Крім того, на виконання зазначених змін, 06.07.2011 року Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», якою визначений розмір виплат за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням Постанови КМ України №745, по 22 липня 2011 року, необхідно застосовувати положення статей 50, 52, 54 Закону №796.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача-апелянта стосовно наявності її права на отримання пенсії по втраті годувальника у заявлених нею розмірах без будь-яких строкових обмежень. Наявність порушеного права діє в певних часових рамках дії відповідних законів, які у випадку скасування, перестають бути регуляторами спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, враховуючи положення частини 2 статті 11 КАС України, приходить до висновку, що в даному випадку необхідно змінити постанову суду першої інстанції, з урахуванням приписів ст..201 КАС України, в частині обмеження строку, до якого підлягає захисту порушене право позивача, тобто по день прийняття постанови визначеного судом, та задовольнити вимоги по 22 липня 2011 року.

Керуючись статтями 24, 159, 160, 167, 184, 195, 195-1, 196, 198, 201, 206, 207 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Великоновосілківського району Донецької області на постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 21 липня 2011 року по адміністративній справі № 2а-4535/11/1214 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 21 липня 2011 року по адміністративній справі № 2а-4535/11/1214 задовольнити частково.

Постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 21 липня 2011 року по адміністративній справі № 2а-4535/11/1214 змінити.

Абзац третій резолютивної частини постанови Великоновосілківського районного суду Донецької області від 21 липня 2011 року по адміністративній справі № 2а-4535/11/1214 в словах «по 18.06.2011 року» змінити словами наступного змісту «по 22 липня 2011 року». В іншій частини постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржено до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.М. Яковенко

Судді Р.Ф. Ханова

ОСОБА_4