Справа № 2-а-3/2010
Суддя: Пономаренко І. П.
Дата ухвалення: 2010-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Тернівський міський суд Дніпропетровської області
Справа № 2-а-3/20І0
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ У К Р А Ї НИ

16 вересня 2010 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Пономаренко І.П.

при секретарі: Некрасовій А.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення недоплати по одноразовій виплаті пенсії та відшкодування моральної шкоди, суд,-

В С Т А Н О ВИВ:

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 24 листопада 2004 року він звернувся із заявою до Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Дніпропетровській області про нарахування мені пенсії на підставі п.«б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького та рядового .складу органів внутрішніх справ і деяких інших осіб» в редакції від 04.07.2002 року (далі Закон № 51 -IV) Управлінням МВС України у Дніпропетровській області йому було необґрунтовано відмовлено, після чого він звернувся із позовною заявою до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про визнання дій УМВС незаконними та зобовязання виконати певні дії. Постановою вказаного суду від 30 березня 2006 року за ним було визнане право на призначення пенсії за вислугу років, а Управління МВС у Дніпропетровській області було зобов'язане призначити йому пенсію за вислугу років на підставі п.«б» ст.12 Закону України № 51-ІV від 04.07.2002року. На постанову Бабушкінського районного суду УМВС України у Дніпропетровській області 26.04.2006 року подано апеляційну скаргу. 16 листопада 2006 року ухвалою колегії суддів Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційна скарга була відхилена, а постанова Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.03.2006 року залишена без змін.

В подальшому, у зв'язку зі змінами законодавства пенсійна справа позивача була передана до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області, де категорично відмовили призначити, нарахувати та виплачувати йому законну пенсію. Через що позивач був змушений 16 липня 2007 року звернутися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про зміну сторони виконавчого провадження. 27 вересня 2007 року ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська вказана заява була задоволена, тобто виконати постанову суту від 30 березня 2006 року повинно Головне управління ПФУ у Дніпропетровській області. Але замість здійснення призначення, нарахування і виплати позивачеві пенсії, відповідач на рішення Бабушкінського районного суду від 27.09.2007 року подав апеляційну скаргу. 15 січня 2008 року ухвалою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, а ухвала суду від 27 вересня 2007 року залишена без змін. Після набрання ухвалою суду від 15 січня 2008 року законної сили позивач неодноразово звертався до відповідача із питанням виплати йому пенсії і лише 10 березня 2008 року він отримав доручення на одноразову виплату пенсії на суму 24301 грн. 64 коп. за період з 22 листопада 2004 року по 29 лютого 2008 року, тобто за 39 місяців. Щомісячний розмір пенсії на момент виплати складав 753 грн. 11 коп. Позивач не погоджується із сумою одноразової виплати, а також не згоден із тим, що йому не нарахували та не сплатили надбавку до пенсії на утримання непрацюючих членів сімї, а тому 01 липня 08 року він надіслав до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області звернення, в якому просив сплатити недоплату по одноразовій виплаті пенсії в сумі 5069 грн. 65 коп. та надбавку на утримання непрацюючих членів сім'ї в сумі 6764 грн. Вважає, що відповідно діючому законодавств) одноразова виплата повинна була нараховуватися на день виплати, тому сума її повинна складати 29371.29 грн. (753, 11*39 місяців). Наполягає, що недоплата складає 5069, 65 грн. (29371 грн. 29 коп. 24301 грн. 64 коп.). Також вважає, що на 29 лютого 2008 року недоплата по одноразовій виплаті пенсії складала 5069 грн. 65 коп., а згідно чинного законодавства, грошові витрати громадян, у тому числі і суми відшкодування збитку, підлягають індексації. Тому вважає, що з урахуванням індексу споживчих цін на його користь слід стягнути 677 грн. 30 коп. на відшкодування збитків, спричинених інфляцією. Крім того вважає, що так як відповідач з самого початку не бажав сплатити йому законні кошти, противоправною поведінкою останнього, позивачеві завдана моральна шкода, яка виражається у тому, що для відповідача не існує Законів своєї держави, що був не згоден з рішенням Бабушкінського районного суду від 27 вересня 2007 року, що не згоден сплатити недоплату по одноразовій виплат і пенсії і надбавку на утримання непрацюючих членів сімї, хоча особисто друкував у своїй газеті «Пенсійна реформа» і обґрунтував необхідність передачі функцій призначення пенсії окремим категоріям пенсіонерів до органів ПФУ з 01 липня 2007 року на підставі постанови КМУ від 02.112006 року № 1522. Крім того відповідач в газеті за серпень 2007 року особисто повідомляв, що надбавка на утриманців до пенсії за вислугу років призначається непрацюючим пенсіонерам відповідно до чинного законодавства, роз'яснював ст.46 Конституції України, але сам не виконував завдань, покладених на нього державою. Стверджує, що починаючи з того часу, коли відповідач не був згоден з рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2007 року, він пізнав душевних страждань, а саме його сім'я була у важкому матеріальному становищі, він не міг сплачувати квартирну плату, комунальні послуги, був вимушений довгий час позичати гроші, щоб оплачувати послуги адвокатів, звертатись до судів, неодноразово їздити на судові засідання. Крім цього, йому було соромно серед друзів, знайомих тому, що він, як юрист, не міг більше трьох років добитися законної пенсії, а це принижувало його честь, гідність і ділову репутацію. Через неправомірну поведінку відповідача душевні страждання він відчуває і по теперішній час. Розмір моральної шкоди, завданої йому відповідачем, позивач оцінює в 1581 грн. Тому позивач просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на його користь 5069 грн. 65 коп. в рахунок відшкодування недоплати по одноразовій виплаті пенсії, суму інфляційних виплату розмірі 677 грн. 30 коп., в рахунок відшкодування несплаченої надбавки до пенсії на утримання непрацюючих членів сім'ї 6764 грн., а також суму інфляційних виплат у розмірі 903 грн. 67 коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1581 грн.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги змінив, відмовившись від стягнення несплаченої надбавки до пенсії на утримання непрацюючих членів сім'ї в сумі 6764 грн., а також інфляційних виплат у розмірі 903 грн. 67 коп. В іншій частині свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, так як вважає, що одноразова виплата пенсії повинна розраховуватися з розміру пенсії на момент виплати, тобто з суми 753 грн. 11 коп.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши в судовому засіданні наявні письмові докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування. їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій па основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого га своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обовязком держави.

Згідно ч.2 ст. 11 КАС України, у зв»язку з необхідністю повного захисту прав та інтересів позивача адміністративний суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог.

За змістом ст.ст.2, 11, 162 КАС України спосіб захисту, обраний судом, не обов'язково мас збігатися з тим, що запрошувалося позивачем у позовних вимогах. Суд може змінити чи уточнити його формулювання, а в необхідних випадках і вийти за межі позовних вимог - застосувати спосіб захисту метою повного захисту прав, свобод чи інтересів особи, про захист яких вона просить, але в межах визначених КАС України повноважень.

У відповідності до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України матеріальна та майнова шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

В судовому засіданні встановлено, що постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2006 року було задоволено позов ОСОБА_1 до УМВС України в Дніпропетровській області та зобов»язано управління МВС в Дніпропетровській області призначити позивачеві пенсію за вислугу років на підставі п.«б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців і осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ». На постанову Бабушкінського районного суду УМВС України у Дніпропетровській області 26 квітня 2006 року подано апеляційну скаргу. 16 листопада 2006 року ухвалою колегії суддів Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційна скарга була залишена без задоволення, а постанова Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2006 року залишена без змін.

У зв»язку з тим, що з 1 січня 2007 року відповідно до ст.99 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» від 02 листопада 2006 року № 1522 військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців і осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», пенсії призначаються (перераховуються) органами Пенсійного фонду України. Постановою Кабінету Міністрів України від 2 листопада 2006 року № 1522 затверджено також порядок передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деякими категоріями громадян.

У зв»язку з відмовою відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплатити пенсію, позивач був змушений 16 липня 2007 року звернутися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про зміну сторони виконавчого провадження.

27 вересня 2007 року ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська вказана заява була задоволена, тобто головне управління ПФУ у Дніпропетровській області повинно було виконати постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2006 року (а.с.7-8).

15 січня 2008 року ухвалою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційна скарга ГУ ПФУ в Дніпропетровській області залишена без задоволення, а ухвала суду від 27 вересня 2007 року залишена без змін (а.с.9).

03 березня 2008 року відповідачем було виплачено доручення на одноразову виплату пенсії пенсіонеру, згідно якої було виплачено позивачеві заборгованість по пенсії за попередні періоди в сумі 24 тис. 301 грн. 64 коп. (а.с. 10).

Вказана заборгованість складалася з сум пенсій, що повинні були нараховуватися та сплачуватися позивачеві за відповідні періоди, які не оспорюються позивачем.

При цьому чинним пенсійним законодавством, що регулює пенсійне забезпечення осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ не передбачено, що у разі наявності заборгованості по пенсіям, або несвоєчасного їх нарахування, заборгованість повинна сплачуватися саме з урахуванням розміру пенсії на момент виплати заборгованості.

Таким чином, позовні вимоги позивача по стягненню недоплати одноразової виплати пенсії а також збитків, спричинених інфляцією, суперечать чинному законодавству та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд приходить до висновку про те, що. вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, спричиненої несвоєчасним виконанням рішення суду, а також непризначенням та несвоєчасною виплатою пенсії підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.82 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців і осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» передбачено десятиденний термін розгляду відповідним органом, що призначає пенсію, документів про призначення пенсії, з дня надходження відповідних документів.

Відповідач ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, на якого з 01 січня 2007 року було покладено виконання функцій з приводу призначення та виплати пенсій особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, своєчасно не вчинив відповідних дій, спрямованих на виконання як судового рішення, яке набрало законної сили, - постанови Бабушкінського районного суду від 30 березня 2006 року, так і дій з приводу призначення та виплати пенсії позивачеві.

Як наслідок того, заборгованість по пенсії та пенсійні виплати позивач став отримувати лише майже через рік після виникнення обов»язку відповідача по здійсненню дій з призначення та виплати пенсії ОСОБА_1

Так як в даному випадку факт бездіяльності відповідача на протязі одного року було встановлено вищезазначеними судовими рішеннями, суд приходить до висновку про те, що позивачеві спричинено моральну шкоду, яка виразилася, зокрема в тому, що відповідач на протязі тривалого часу не міг отримувати пенсію за вислугу років роботи у органах внутрішніх справ, в результаті чого порушилося повсякденне життя позивача, зокрема позивач змушений був вживати додаткових заходів, спрямованих на забезпечення виконання постанови Бабушкінського районного суду м.Днігіропетровська, здійснювати чисельні поїздки як до відповідача так і в суди різних інстанцій, які знаходяться в м.Дніпропетровську, тобто на відстані понад 100 км. від м.Тернівка. Внаслідок чого позивач ніс моральні переживання, він та його сім»я відчували певний дискомфорт, не мали коштів на існування.

Тому з урахуванням вищевикладеного, суд керуючись вимогами ст.1167 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що з відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на користь позивача слід стягнути 1 тис. 200 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю та протиправними діями відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 69, 71, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А НОВИ В:

Позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення недоплати по одноразовій виплаті пенсії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 1 200 (одну тис. двісті) грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасним нарахуванням та виплатою пенсії.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Тернівський міський суд в порядку та в строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови буде складено 21 вересня 2010 року.

Головуючий