Справа № 2-а-5060/10/0270
Суддя: Загороднюк Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2010 р. Справа № 2-а-5060/10/0270
м. Вінниця
Вінницький окружний адміністративний суд в складі
Головуючого судді Загороднюка Андрія Григоровича,
при секретарі судового засідання: Димчишиній Тетяні Вікторівні,
за участю представників сторін:
позивача : ОСОБА_1
відповідача : ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
до: управління пенсійного Фонду України у Немирівському районі Вінницької області
про: визнання дій протиправними та стягнення коштів, -
до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до управління пенсійного Фонду України у Немирівському районі Вінницької області про визнання дій протиправними та стягнення коштів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до наказу № 403-0 від 02.12.2010 р. ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу з призначення пенсій відповідно до п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, а саме у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає виконанню службових обов'язків та виходом на пенсію згідно ст. 30 Закону України "Про державну службу". На підставі листа-роз'яснення Пенсійного фонду України від 01.04.2010р. № 5699/09-01, УПФУ у Немирівському районі Вінницької області відмовлено ОСОБА_1 щодо виплатити після оформлення пенсії державного службовця, грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів. Позивач вважає такі дії протиправними та просить стягнути 10 місячних посадових окладів.
В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі за обставин, викладених вище, просила позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечила, вказавши на його повну безпідставність та не обґрунтованість, просила суд відмовити в його задоволенні.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
02.12.2010 року, на підставі наказу управління Пенсійного фонду України у Немирівському районі Вінницької області № 403-0, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу з призначення пенсій в зв'язку з виходом на пенсію та виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, присвоєно ОСОБА_1 10 ранг державного службовця поза межами шостої категорії посад за сумлінну працю.
На час звільнення позивач мала стаж державної служби - 24 років 8 місяців.
04.12.2010 року позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу". Після цього позивач звернулась до керівництва управління Пенсійного фонду України у Немирівському районні Вінницької області із заявою про виплату належної грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів, що передбачено ст. 37 Закону України "Про державну службу".
Відповідно до ст. 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, особам перед пенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії.
Оскільки в преамбулі Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні зазначено, що він гарантує ветеранам праці та громадянам похилого віку рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для повноцінного способу життя, а також у зв'язку з тим, що зазначений закон не встановлює обмежень для громадян похилого віку в залежності від посад, які вони займали до виходу на пенсію, суд прийшов до висновку, що норма, викладена у ст. 21 зазначеного закону, повинна застосовуватися також у разі призначення пенсій відповідно до Закону України „Про державну службу.
Статтю 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні виключено на підставі пп. 3 п. 22 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Але зміни, внесені до Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні підпунктом 3 пункту 22 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. №107-VI „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".
Тобто на момент звільнення позивача з роботи, стаття 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні діяла.
Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, при припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як ст. 44 КЗпП, так і іншими нормами закону. Наприклад, при звільненні державного службовця у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі вихідна допомога виплачується йому не за ст. 44 КЗпП, а згідно зі ст. 37 Закону „Про державну службу.
На підставі ч. 2 ст. 37 Закону України „Про державну службу, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.
Згідно із ч. 13 ст. 37 Закону України „Про державну службу, державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.
Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що у нього не було законних підстав для виплати позивачу зазначеної грошової допомоги, оскільки він був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України, а не у разі виходу державного службовця на пенсію, як це передбачено ч. 13 ст. 37 Закону України „Про державну службу.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України „Про державну службу, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: 1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону); 2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 цього Закону; 3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону); 4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону); 5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону); 6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону; 7) неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 цього Закону.
Проаналізувавши норми ст. 36 Кодексу законів про працю України, ст. 30 Закону України „Про державну службу можна зробити висновок про те, що немає такої окремої підстави припинення трудового договору та державної служби, як вихід особи на пенсію.
Тому суд вважає, що для виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів визначальним є факт виходу державного службовця на пенсію та припинення ним трудових відносин, а також наявність стажу державної служби не менше 10 років.
У даному випадку позивач фактично припинив трудові відносини з відповідачем, внаслідок чого УПФУ у Немирівському районі Вінницької області присвоєно ОСОБА_1 10 ранг державного службовця поза межами шостої категорії посад за сумлінну працю в зв'язку з достроковим виходом на пенсію та виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я згідно Закону України "Про державну службу".
Посилання відповідача на листи Пенсійного фонду України № 5699/09-1 від 01.04.2010р. та головного управління державної служби України від 22.12.2009 року № 363/12/22-09 є безпідставними, оскільки дані листи не носять обов'язкового характеру (не мають ознак нормативно-правового акту) та суперечить чинному законодавству.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.
Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
У судовому засіданні позивачем підтверджено, а представником відповідача не оспорювалось, що стаж державної служби ОСОБА_1 складає 24 роки 8 місяців.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Отже, суд дійшов висновку, що відповідач у даному випадку діяв неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 70, 71, 79, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, ст. 37 Закону України „Про державну службу, суд
Визнати дії управління Пенсійного фонду України у Неміривскьому районі Вінницької області у відмові виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у роз мірі 10 місячних посадових окладів протиправними.
Стягнути з управління Пенсійного фонду України у Неміривскьому районі Вінницької області на користь ОСОБА_1 10 місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу".
Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 грн. 40 коп. (три гривні 40 коп.) судового збору.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 16.12.10

Суддя Загороднюк Андрій Григорович

16.12.2010