Справа № 802/3184/15-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 вересня 2015 р. Справа № 802/3184/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Донецького національного університету

до: Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання нечинним рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Донецький національний університет (далі - ДонНУ, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання нечинним рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням заступника начальника Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_5 від 30.07.2015 року № "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" до Донецького національного університету застосовано штраф в розмірі 20% в сумі 730483,51 грн. та нарахована пеня за період з 19.01.2015 року до 05.03.2015 року в сумі 73979,60 грн. На вказане рішення була подана скарга в адміністративному порядку, яка рішенням в.о. начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_6 від 20.08.2015 року за №990/10/02-32-10-04 залишена без розгляду із підстав пропуску ДонНУ строків на оскарження.

Позивач вважаючи таке рішення безпідставним та таким, що прийняте без урахування вимог чинного законодавства в частині, що стосується строків подання скарги та усіх обставин справи, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, за вимогами якого просить визнати нечинним (незаконним) рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 20.08.2015 року за №990/10/02-32- 10-04 про залишення первинної скарги без розгляду.

Представники позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин, що наведені у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених письмово та долучених до матеріалів справи. Зазначив, що позивачем при поданні скарги на рішення про застосування штрафних санкцій від 30.07.2015р. не було дотримано визначений строк в 10 календарних днів, у звязку з чим вказана скарга правомірно залишена без розгляду. Відтак вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що рішенням заступника начальника Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_5 від 30.07.2015 року № НОМЕР_1 "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" до Донецького національного університету було застосовано штраф в розмірі 730483,51 грн. за період з 19.01.2015р. до 05.03.2015р. та нараховано пеню в сумі 73979,60 грн. Дане рішення отримане позивачем 05.08.2015 року за вх. № 713/01-09.

Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням оскаржив його до Головного управління ДФС у Вінницькій області, подавши скаргу за №1108/0102/08 від 17.08.2015 року шляхом відправлення її засобами поштового звязку 17.08.2015р.

За результатами розгляду поданої позивачем скарги виконуючим обов'язки начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_6 було прийнято рішення за №990/10/02-32-10-04 від 20.08.2015 року, яким первинну скаргу ДонНУ залишено без розгляду у зв'язку з порушенням строків на оскарження. Приймаючи таке рішення відповідач виходив із того, що скарга позивача на рішення Вінницької ОДПІ від 30.07.2015р. надійшла до ГУ ДФС у Вінницькій області 19.08.2015 року, тобто з порушенням законодавчо встановленого 10 денного строку для подання скарги.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон).

У силу приписів норм ч. 4 ст. 8 Закону, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Тобто в питаннях обліку платників єдиного внеску, своєчасності подання звітності, сервісного обслуговування, організації та контролю за сплатою відповідного збору, застосування передбачених законом фінансових санкцій за порушенням податкового чи іншого законодавства та в інших випадках прийняття рішень чи застосування певних процедур, що охоплюється поняттям «адміністрування», визначення якого дано в п.п. 14.1.1-1 ст. 14 Податкового кодексу України, застосовуються положення Податкового кодексу України (далі ПК України), загальні принципи та засади якого також застосовуються і щодо інших правовідносин платників єдиного внеску, які не врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування .

Відповідно до абз. 1 ч. 14 ст. 25 Закону про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Згідно із абз. 2 ч. 14 ст. 25 Закону, суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Зі змісту наведеної норми слідує, що строк для оскарження рішень про нарахування пені та застосування штрафів аналогічний строку для сплати пені та штрафів, передбачений цим Законом та становить десять робочих днів після надходження відповідного рішення.

Разом з тим, у абз. 4 ч. 14 ст. 25 Закону зазначено, що порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів. Тобто, згідно ч. 4 ст. 25 Закону, строк оскарження становить 10 календарних днів.

Таким чином наявні у вищезазначених нормах ст. 25 Закону суперечності стосовно строків оскарження рішень про нарахування пені та застосування штрафів, свідчать про неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників щодо строків оскарження рішень фіскального органу.

Вирішуючи дану справу та розглядаючи спірну ситуацію в контексті основоположних принципів права, практики Європейського Суду з прав людини, критеріїв правомірності рішення субєкта владних повноважень, визначених у ч. 3 ст. 2 КАС України, суд керується принципом верховенства права, який, окрім іншого, вимагає дотримання вимог якості закону, яким передбачається втручання в права особи та основоположні свободи. У відповідності до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року по справі "Михайлюк та Петров проти України" зазначено, що вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві, він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе.

Основні засади податкового законодавства України ґрунтуються на принципах, передбачених у ст. 4 ПК України, які є обовязковими для застосування контролюючими органами, в тому числі і відповідачем, при здійснення своїх повноважень. Одним із таких принципів є презумпція правомірності рішень платника податків у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів або різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов'язків платників податків чи контролюючих органів, унаслідок чого є можливість прийняти рішення як на користь платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4 п. 4.1). Даний принцип реалізовано у п. 56.21 ст. 56 ПК України, яким передбачено, що у разі якщо норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або якщо норми одного й того ж нормативно-правового акта суперечать одна одній і допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов'язків платників податків або контролюючих органів, унаслідок чого є можливість прийняти рішення як на користь платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

На необхідності дотримання судами правила вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків наголошено також в Остаточному рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України", а також у іншому рішенні від 7 липня 2011 року у справі «Серков проти України».

В обох справах Європейський Суд дійшов висновку про порушення прав заявників, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості закону» і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Відповідно, на думку Європейського Суду, відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства, яка призводила до його суперечливого тлумачення, порушує вимоги Конвенції щодо «якості закону».

Отже, у спірній ситуації щодо оскарження позивачем рішення контролюючого органу про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 30.07.2015р. в частині визначення строку оскарження слід застосовувати ту норму, яка найбільш сприятлива для позивача та є для нього зрозумілою, а саме абз. 2 ч. 14 ст. 25 Закону, згідно якою строк подання скарги становить десять робочих днів після надходження відповідного рішення.

Так, із матеріалів справи вбачається, що рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 30.07.2015 року № НОМЕР_1 "Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску" було отримане ДонНУ 05.08.2015 року за вх. №713/0109, що підтверджується відповідним відбитком штампу на отриманому рішенні (а.с. 7).

Скарга на це рішення за № 1108/01-02/08 від 17.08.2015р. (а.с. 8-10) була передана на поштове відділення звязку 17.08.2015 року, що підтверджується відповідним розрахунковим документом фіскальним чеком № 4306 (а.с. 11), та надійшла до ГУ ДФС у Вінницькій області 19.08.2015 року.

Тобто, враховуючи визначені в абз. 2 ч. 14 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" строки на оскарження рішень про застосування штрафів та нарахування пені, а саме 10 робочих днів, підстави стверджувати про пропущення позивачем вказаних строків при подані первинної скарги №1108/0102/08 від 17.08.2015 року у суду відсутні, так як такі строки в повному обсязі позивачем дотримані.

Крім того, обраховуючи зазначений строк у календарних днях, судом встановлено, що останній календарний день на оскарження рішення заступника начальника Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 30.07.2015 року № припав на вихідний день (субота) 15 серпня 2015 року.

Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" як і наказ Міністерства доходів і зборів України № 452 від 09.09.2013р. не врегульовує питання обчислення строків оскарження скаржником рішення територіальних органів доходів і зборів про нарахування пені та накладення штрафу у тому разі, якщо закінчення строку на оскарження припадає на вихідний чи святковий день.

У звязку з цим суд виходить із загальних особливостей оскарження рішень контролюючих органів, які передбачені у ст. 56 ПК України.

Так, пунктом 56.13 ст. 56 ПК України встановлено, що у разі коли останній день строків, зазначених у цій статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті (п. 56.16 ст. 56 ПК України).

Як уже було встановлено судом, скарга на рішення контролюючого органу була подана позивачем до поштового відділення в перший робочий день після вихідних - понеділок 17 серпня 2015 року, що підтверджується фіскальним чеком №4307 та не заперечується відповідачем. Отже, в силу вищезазначених вимог діючого законодавства скарга позивача вважається такою, що подана у межах встановлених строків.

Таким чином, враховуючи усі вищевикладені обставини справи, суд приходить до висновку, що строки для оскарження рішення про нарахування пені та застосування штрафів позивачем пропущені не були, а відтак рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області за №990/10/02-32-10-04 від 20.08.2015 року про залишення первинної скарги без розгляду не відповідає тим критеріям правомірності, передбаченим у ст. 2 КАС України, а тому є протиправним. Крім того, суд звертає увагу на те, що прийняте відповідачем рішення фактично позбавило позивача права до доступ до законодавчо встановленої процедури адміністративного оскарження рішення субєкта владних повноважень, що у світлі практики Європейського Суду з прав людини є порушенням статті 6 Європейської конвенції з прав людини.

Із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом позивачем обрано спосіб захисту порушеного права шляхом визнання нечинним (незаконним) рішення відповідача від 20.08.2015 року, що відображено у прохальній частині позовної заяви.

Разом із тим у відповідності до розяснень, що викладені у п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Отже зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреб захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

У даному випадку суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання нечинним рішення відповідача, як акту індивідуальної дії, не відповідає тим потребам судового захисту, які необхідні для відновлення порушеного права, оскільки протиправність оскаржуваного рішення відповідача встановлена судом від моменту його прийняття. Таким чином належним способом захисту порушеного права позивача є скасування оскаржуваного акту.

Частина 2 статті 11 КАС України передбачає можливість для суду вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням викладеного, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення про задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 20.08.2015 року № 990/10/02-32-10-04 про залишення первинної скарги без розгляду.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог частини 1 статті 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 20.08.2015 року № 990/10/02-32-10-04 про залишення первинної скарги без розгляду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області 73 (сімдесят три) гривні 08 копійок на користь Донецького національного університету в рахунок відшкодування судових витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович