Справа № 811/2685/13-а
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2013-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2013 року Справа № 811/2685/13-а

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Титан-Ойл

до відповідача Знам'янської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання відсутності компетенції суб'єкта владних повноважень та скасування податкових повідомлень-рішень.

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернулося ТОВ Титан-Ойл (далі позивач) з адміністративним позовом до Знам'янської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградської області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати відсутність повноважень (компетенції) у Знам'янської об'єднаної Державної податкової інспекції щодо самостійного визнання недійсними (нікчемними) правочинів, укладених між ТОВ Титан-Ойл та ТОВ Базисстандарт, ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж, ТОВ Алікон, ТОВ ВЕНДО, згідно акту №57/22/36812455 від 26 березня 2013 року, складеного за результатами проведення планової виїзної перевірки ТОВ Титан-Ойл з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року;

- скасувати податкові повідомлення-рішення №, № від 09 квітня 2013 року.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує з позицій про те, що податковим органом неправомірно, без наявності відповідної компетенції, було зроблено висновок про недійсність правочинів, укладених між ТОВ „Титан-Ойл та ТОВ Базисстандарт, ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж, ТОВ Алікон, ТОВ ВЕНДО, ТОВ „Приємна Пропозиція, а також без дослідження всіх можливих цивільно-правових та бухгалтерських і податкових документів встановлено порушення позивачем приписів Податкового кодексу України та Цивільного кодексу України внаслідок укладення правочинів, не спрямованих на реальне настання правових наслідків. Крім того, позивач вважає помилковими твердження податкового органу про бартерний характер операцій, проведених ТОВ „Титан-Ойл за допомогою вексельних розрахунків та нарахування йому у звязку з цим відповідних податкових зобовязань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств.

У судовому засіданні представником позивача вимоги позову підтримано у повному обсязі.

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву, за змістом яких податковий орган не визнає позовні вимоги повністю. Відповідач наголошує, що працівниками податкового органу під час перевірки ТОВ Титан-Ойл виявлено неможливість здійснення господарський операцій контрагентами позивача ( ТОВ Базисстандарт, ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж, ТОВ Алікон, ТОВ ВЕНДО, ТОВ „Приємна пропозиція) у звєязку з відсутністю основних фондів, технічного персоналу тощо. У звязку з цим податковий орган дійшов висновку про ТОВ занизиження ТОВ „Титан-Ойл податкового зобовязання з податку на прибуток та неправомірне формування ним податкового кредиту з податку на додану вартість за взаємовідносинами із вказаними контрагентами. Крім того, відповідач вказав на те, що ТОВ „Титан-Ойл, виступаючи векселедержателем простих векселів, емітентом яких є ТОВ „Укрметалоконструкція, здійснило із застосуванням вказаних векселів бартерну операцію із ТОВ „ВЗП „Нафтогаззбут, занизивши при цьому зобовязання з податку на додану вартість та з податку на прибуток. За таких умов Знам'янська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені без порушення законодавства та скасуванню не підлягають (Т.3, а.с.125-126).

Представник відповідача у судовому засіданні заявив аналогічну позицію та просив відмовити позивачеві у задоволенні позову у повному обсязі.

За клопотанням представника відповідача, подальший розгляд та вирішення справи судом було здійснено у порядку письмового провадження.

Розглянувши у письмовому провадженні подані представниками позивача і відповідача документи і матеріали, заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Титан-Ойл зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Знам'янської міської ради Кіровоградської області 21 жовтня 2009 року (Т.1, а.с.54) та з того часу перебуває на обліку у податковому органі.

У період з 13 по 19 березня 2013 року посадовими особами Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби була проведена документальна позапланова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю „Титан Ойл з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки податковим органом було складено Акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 26 березня 2013 року №57/22/368812455, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пунктів, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість за лютий, березень, квітень, травень, червень, вересень, жовтень 2012 року на загальну суму 2883522,87 грн.; пунктів 138.2 статті 138, п.139.1.9 п.139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток підприємств на суму 3360174,92 грн., у тому числі: за І квартал 2012 року у сумі 454358,28 грн., за ІІ квартал 2012 року 2248996,18 грн., за ІІІ квартал 2012 року 502484,35 грн., за IV квартал 2012 року 154336,12 грн. та ч.1 статті 203,215,228,662,655,656 Цивільного кодексу України (Т.1, а.с.13-35).

На підставі висновків вказаного Акта перевірки податковим органом було винесено податкові повідомлення-рішення від 09 квітня 2013 року:

- № НОМЕР_1, яким позивачеві збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 2883522,87 грн. (із них за основним платежем 1441761,43, за штрафними (фінансовими) санкціями 1441761,44 грн.);

- №, за яким ТОВ „Титан-Ойл збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 5040262,38 грн. (із них за основним платежем 3360174,92 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1680087,46 грн.) (Т.1,а.с.36-37).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення № в частині нарахування позивачеві грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 1363522,78 грн за основним платежем та 681761,40 грн за штрафними (фінансовими) санкціями базуються на висновках акту перевірки про безпідставне формування ТОВ „Титан-Ойл податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ Базисстандарт, ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж, ТОВ Алікон, ТОВ ВЕНДО.

Аналогічні висновки податкового органу, а також позицію про безтоварність господарських операцій позивача із ТОВ „Приємна пропозиція покладено в основу податкового повідомлення-рішення № щодо нарахування ТОВ „Титан-Ойл податкового зобовязання з податку на прибуток на суму 1764174,83 грн за основним платежем та 882087,42 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

За приписами статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу, а також дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Водночас, відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У свою чергу, підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України містить застереження, за яким не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Зокрема, відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді або в електронній формі. При цьому, у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 2 Положення Про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 168/704 від 05.06.1995 року, первинні документи (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійсненні господарської операції і складання первинного документа.

Що стосується правових підстав для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: 1) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; 2) придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в пункті 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

З аналізу наведених правових норм у їх системному звязку, суд дійшов висновку, що необхідною умовою правомірності формування податкового кредиту та валових витрат є фактичне здійснення господарської операції платником податків.

У свою чергу, фактичне здійснення господарської операції платником податків посвідчується, зокрема, належно оформленими податковими накладними та іншими первинними бухгалтерськими документами.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне дослідити правомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту, включення відповідних сум до бюджетного відшкодування по взаємовідносинах контрагентами ТОВ Базисстандарт, ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж, ТОВ Алікон, ТОВ ВЕНДО та ТОВ Приємна Пропозиція.

Враховуючи викладене, судом зясовано такі обставини.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України основними видами діяльності ТОВ „Титан-Ойл за КВЕД є, зокрема, діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловим хімічними речовинами (46.12), роздрібна торгівля паливом (47.30) (Т.1, а.с.56).

Згідно ліцензії Серії АГ №504810 Головавтотрансінспекції ТОВ „Титан-Ойл дозволено надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених законом України „Про автомобільний транспорт; дозволений вид робіт внутрішні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; строк дії ліцензії необмежений (Т.2, а.с.215).

У листі Відділу державної автомобільної інспекції Знам'янського РЕВ ДАІ, зазначено, що за ТОВ „Титан-Ойл зареєстровані автомобілі НОМЕР_2 та причіп TRAILOR S383EL державний номер НОМЕР_3 (Т.2, а.с.217).

Крім того, для здійснення господарської діяльності, 02 червня 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір оренди транспортного засобу, за змістом якого, орендодавець передає у платне користування на умовах оренди майно (Renault Magnum 480 сідловий тягач-Е, державний номер НОМЕР_4; Fruehauf T34T1NL н/причіп-цистерна, державний номер НОМЕР_5) строком на 5 років (Т.2,а.с.219-221).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ Базисстандарт судом встановлено наступне.

20 квітня 2012 року між ТОВ „Титан-Ойл (покупець) та ТОВ Базисстандарт (продавець) укладено договір поставки №20/04-12 предметом якого є постачання позивачеві паливно-мастильних матеріалів (Т.2, а.с.149).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ТОВ Базисстандарт протягом квітня- червня 2012 року виконало постачання мазуту та бензину А-80 позивачеві згідно укладеного договору.

Факт постачання нафтопродуктів за вищезазначеним договором підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними від 20 квітня 2012 року №102; від 24 квітня 2012 року №104,105; від 29 квітня 2012 року №195,430; від 28 травня 2012 року № 429; від 01 червня 2012 року №582; від 02 червня 2012 року №583; від 04 червня 2012 року №584; від 05 червня 2012 року №585; від 06 червня 2012 року № 586; від 07 червня 2012 року № 587; від 08 червня 2012 року №588; від 09 червня 2012 року №589; від 11 червня 2012 року №590; від 12 червня 2012 року № 591; від 13 червня 2012 року №592; від 14 червня 2012 року №593; від 15 червня 2012 року № 594; від 16 червня 2012 року №596; від 18 червня 2012 року № 596; від 19 червня 2012 року №597; від 20 червня 2012 року № 598; від 21 червня 2012 року №599; від 22 червня 2012 року №600; від 23 червня 2012 року №601; від 25 червня 2012 року № 602,603; від 26 червня 2012 року № 604,605; від 27 червня 2012 року №606,607; від 29 червня 2012 року №608,609; від 30 червня 2012 року №610 (Т.2,а.с.6-41) та видатковими накладними (Т.1,а.с.155-159,166,168,198-226), на загальну суму 3731406,60 грн. (із них ПДВ 764281,32 грн.)

На підтвердження факту поставки нафтопродуктів позивач надав до суду товарно-транспортні накладні (Т.1,а.с.160-164,227-250; Т.2,а.с.1-5).

У матеріалах справи містяться платіжні доручення, які підтверджують часткову оплату позивачем поставленого товару (Т.2,а.с.42-45).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж судом встановлено наступне.

31 березня 2012 року між ТОВ „Титан-Ойл (покупець) та ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж (продавець) укладено договір поставки №31/03-12 предметом якого є постачання продавцем паливно-мастильних матеріалів позивачеві (Т.2, а.с.46).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж у березні 2012 року виконало постачання паливно-мастильних матеріалів позивачеві згідно укладеного договору.

Факт постачання позивачеві бензину А-80, дизпалива ЕН 590 за вищезазначеним договором підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними від 31 березня 2012 року №711,712 (Т.2,а.с.59-60) та видатковими накладними (Т.2,а.с.49,51) на загальну суму 2 289 900,00 грн. (із них ПДВ 457 980,00 грн.).

На підтвердження факту транспортування вказаного товару позивач надав до суду товарно-транспортні накладні (Т.2,а.с.52-58).

Водночас, грошові зобовязання позивача перед його контрагентом ТОВ „Логістичний центр „Укравтовантаж було уступлено згідно договору ТОВ „Бізнесстандарт ЛТД (а.с. 47).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ Алікон судом встановлено наступне.

26 березня 2012 року між ТОВ „Титан-Ойл (покупець) та ТОВ Алікон (продавець) укладено договір поставки №26/03-12 предметом якого є постачання продавцем паливно-мастильних матеріалів, а покупець, в свою чергу, зобов'язується їх оплатити (Т.2, а.с.61).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ТОВ Алікон у березні 2012 року виконало постачання нафтопродуктів позивачеві згідно укладеного договору.

Факт постачання нафтопродуктів за вищезазначеним договором підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними від 26 березня 2012 року №359; від 27 березня 2012 року №360 (Т.2,а.с.68-69) та видатковими накладними (Т.2,а.с.63,65) на загальну суму 306 433,00 грн. (із них ПДВ 61 286,60 грн.)

Так, на підтвердження факту транспортування вказаного товару до місцеперебування ТОВ „Титан-Ойл позивач надав до суду товарно-транспортні накладні (Т.2,а.с.66-67).

Часткова оплата позивачем поставленого товару посвідчується відовідними платіжними дорученнями (Т.2,а.с.70-71).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ ВЕНДО судом встановлено наступне.

01 жовтня 2012 року між ТОВ „Титан-Ойл (покупець) та ТОВ ВЕНДО (продавець) укладено договір поставки №1/10-12 предметом якого є постачання позивачеві паливно-мастильних матеріалів (Т.2, а.с.72).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ТОВ ВЕНДО у вересні, жовтні 2012 року виконало постачання нафтопродуктів (бензину, дизпалива) позивачеві згідно укладеного договору та специфікації до нього (Т.2, а.с.73).

Факт постачання нафтопродуктів за вищезазначеним договором підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними від 26 вересня 2012 року № 23; від 27 вересня 2012 року № 25; від 28 вересня 2012 року №33,34; від 31 жовтня 2012 року №62,63,64 (Т.2,а.с.88-94) та видатковими накладними (Т.2,а.с.74-77,85-87) на загальну суму 1 853 396,80 грн. (із них ПДВ 370 679,36 грн.)

Так, на підтвердження транспортування вказаного товару позивач надав до суду товарно-транспортні накладні (Т.2,а.с.78-81).

Платіжними дорученнями, що містяться у матеріалах справи, підтверджується часткова оплата позивачем придбаного товару (Т.2,а.с. 95-101).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ Приємна Пропозиція судом встановлено наступне.

31 липня 2012 року між ТОВ „Титан-Ойл (покупець) та ТОВ Приємна Пропозиція (продавець) укладено договір поставки №85, предметом якого є постачання паливно-мастильних матеріалів позивачеві (Т.2, а.с.212-213).

На виконання договірних зобов'язань ТОВ Приємна Пропозиція у липні 2012 року виконало постачання нафтопродуктів позивачеві згідно укладеного договору.

Факт постачання нафтопродуктів за вищезазначеним договором підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними від 31 липня 2012 року №85,86,87,88 (Т.2,а.с.242-245) та видатковими накладними (Т.2,а.с.225,230,234,238).

Крім того, на підтвердження транспортування вказаного товару до місцезнаходження ТОВ „Титан-Ойл, позивач надав до суду товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (Т.2,а.с.226-229,231-232,235-236,239-241).

Позивачем також надано суду належні докази як оприбуткування придбаних у вищезазначених контрагентів товарів, так і їх подальшої реалізації.

Так, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що придбані нафтопродукти, до їх подальшої реалізації позивачем, зберігаються у сховищах за договором зберігання з МПП „Елегія; зазначений договір міститься в матеріалах справи (Т.2, а.с.212-214).

На підтвердження подальшої реалізації придбаних у ТОВ Базисстандарт, ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж, ТОВ Алікон, ТОВ ВЕНДО, ТОВ Приємна Пропозиція нафтопродуктів позивачем надано до суду договори поставки, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (Т.2, а.с.183-211).

Системний аналіз вищезазначених правових норм, дослідження наявних в матеріалах справи договорів, податкових, видаткових, товарно-транспортних накладних, свідчить про те, що документи, на підставі яких позивач включив понесені витрати до складу валових витрат та сформував податковий кредит, відповідають критеріям первинного документу.

Даючи правову оцінку наведеним доказам, суд вважає, що ними підтверджується реальний характер господарських операцій ТОВ „ Титан-Ойл та ТОВ Базисстандарт, ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж, ТОВ Алікон, ТОВ ВЕНДО, а відтак і правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість. Аналогічних висновків суд доходить щодо наявності підстав для включення позивачем до складу валових витрат витрат за взаємовідносинами із зазначеними контрагентами, а також із ТОВ Приємна Пропозиція.

Вищевикладене обумовлює також висновок суду про протиправне нарахування позивачеві штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями у відповідній частині.

При цьому суд звертає увагу, що формування позивачем податкового кредиту за взаємовідносинами із ТОВ Базисстандарт, ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж, ТОВ Алікон, ТОВ ВЕНДО відбувалося відповідно до приписів пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України за фактом першої події дати отримання платником податку товарів, що підтверджено податковими накладними. За таких умов неподання позивачем доказів повної оплати товарів, отриманих у вищезазначених контрагентів, не є беззаперечним доказом безтоварності відповідних господарських операцій за умови наявності інших належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що при перевірці позивача податковим органом не було зроблено висновку про невідповідність первинних бухгалтерських документів ТОВ Титан-Ойл вимогам, що висуваються до такого роду документів, а відтак і про їх юридичну дефектність. Натомість висновки про безтоварність господарських операцій позивача зумовлені відомостями про недостовірність даних, відображених його контрагентами (ТОВ Базисстандарт, ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж, ТОВ Алікон, ТОВ ВЕНДО, ТОВ Приємна Пропозиція) у податковій звітності. Такі висновки податкового органу суперечать загальноправовим принципам. При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 в частині нарахування позивачеві грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 2045284,18 грн (1363522,78 грн за основним платежем та 681761,40 грн за штрафними (фінансовими) санкціями), а також податкового повідомлення-рішення № в частині нарахування ТОВ „Титан-Ойл податкового зобовязання з податку на прибуток на суму 2646262,25 грн (1764174,83 грн за основним платежем та 882087,42 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Разом з тим податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1, № в частині нарахування позивачеві податкових зобовязань з податку на додану вартість на суму 2280000,00 грн (1520000,00 грн за основним платежем, 760000,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями) та податкових зобовязань з податку на прибуток на суму 2394000,00 грн (1596000,00 грн за основним платежем та 7980000 грн за штрафними (фінансовими) санкціями) відповідно, грунтуються на висновках податкового органу про бартерний характер операцій, проведених позивачем із ТОВ „Виробничо-збутове підприємство „Нафтогаззбут.

Так, відповідач вважає, що операція із застосуванням векселя, емітованого третьою особою ТОВ „Укрметалконструкція є бартерною, а тому ТОВ „Титан-Ойл зобовязане врахувати відповідну суму у складі валового доходу.

Крім того, відповідач наголошує, що базою оподаткування податком на додану вартість має бути номінальна вартість переданого векселя у розмірі 7600000, 00 грн, виходячи зі змісту пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.7 статті 189 Податковгго кодексу України.

Стосовно спірних правовідносин судом встановлено наступне.

01 липня 2011 року між ТОВ „Титан-Ойл та ТОВ Укрметалоконструкція було укладено договір поставки паливно-мастильних матеріалів №0103/11-01. Так, 20 червня 2012 року між тими самими сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору від 01 липня 2011 року, за змістом якої, оплата за поставлений товар може здійснюватись в вексельній формі шляхом видачі покупцем продавцю простих безпроцентних векселів на суму, яка дорівнює або є меншою загальної заборгованості Покупця за Договором на дату видачі векселя (Т.2,а.с.104,107).

Так, судом встановлено, що 26 червня 2012 року ТОВ Укрметалоконструкція було здійснено вексельний розрахунок з ТОВ „Титан-Ойл за поставку паливно- мастильних матеріалів на загальну суму 7 600 000,00 грн шляхом видачі позивачеві протстих векселів на суму 4800000,00 грн та 2800000,00 грн (Т.2, а.с.102-103)

Факт передачі векселів підтверджується відповідними актами прийняття-передачі векселів (Т.2,а.с.105-106).

У свою чергу, згідно акту приймання передачі №1 від 26 червня 2012 року та акту приймання-передачі № 2 до договору поставки № 1706/11-01 НГЗ ТОВ „Титан-Ойл передало ТОВ „Виробничо-збутове підприємство „Нафтогаззбут в рахунок оплати нафтопродуктів вищезазначені прості векселі на суму 4800000,00 грн та 2800000, 00 грн відповідно (Т.2, а.с.107-109).

З огляду на те, що ТОВ „Титан-Ойл здійснювало розрахунки за допомогою векселів, емітованих третьою особою ТОВ Укрметалоконструкція, суд вважає за необхідне вказати таке.

Згідно із підпунктом 14.1.204 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України простий вексель, авальований банком цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ банку сплатити після настання строку платежу визначену суму векселедержателю.

Вексель засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити до Державного бюджету України відповідну суму коштів і є податковим зобов'язанням, визначеним векселедавцем самостійно і узгодженим з дня взяття на облік векселя контролюючим органом за місцезнаходженням векселедавця, а в разі, якщо законодавством передбачено відстрочення із сплати митних платежів, - з дня митного оформлення товарів у відповідний режим.

Відповідно до Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України від 16 грудня 2002 року №508, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2003 року за №174/7495) вексель - цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити у визначений строк визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю).

Згідно із визначенням, що міститься в Законі України "Про цінні папери та фондовий ринок" від 23 лютого 2006 року № 3480-IV вексель цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Отже, відповідно до норм податкового та цивільного законодавства векселі розглядаються, насамперед, як цінні папери.

Підпунктом 14.1.244 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України товари визначаються як матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Зазначене правило поширюється на всі цінні папери, в тому числі і векселі. Таким чином, в усіх операціях, крім операцій з випуску та погашення, векселі виступають як товар згідно з правилами податкового законодавства.

За таких умов суд доходить висновку, що передача векселя, раніше емітованого третьою особою, не є формою грошових розрахунків за придбані платником податку товари та послуги. Векселі для цілей оподаткування не вважаються засобом платежу або розрахунковим (первинним) документом.

У свою чергу, господарська операція, яка передбачає проведення розрахунків за товари (роботи, послуги) у будь-якій формі, іншій, ніж грошова, включаючи будь-які види заліку та погашення взаємної заборгованості, в результаті яких не передбачається зарахування коштів на рахунки продавця для компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг), є бартерною згідно з підпунктом 14.1.10 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

При цьому передача векселя (зокрема, в порядку індосаменту), раніше емітованого третьою особою, для компенсації вартості придбаних платником податку товарів чи послуг супроводжується переходом права власності на такий вексель. Отже, розглядувана операція є поставкою товару у розумінні підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Викладеним спростовується твердження позивача про те, що передача векселя як розрахунок за товар не може вважатися бартерною операцією, оскільки вексель є цінним папером, який засвідчує безумовне грошове зобовязання сплатити відповідну суму власнику векселя, і не є товаром.

Доходом, згідно підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, вважається загальна сума доходу платника податків від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами. При цьому стаття 136 Податкового кодексу України, якою всановлено перелік доходів, що не враховуються для визначення обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств, не містить застережень щодо доходу, отриманого внаслідок товарообмінної операції з використанням векселів.

В операціях з використанням векселів, раніше емітованих третіми особами, для погашення заборгованості за придбані платником податку товари чи послуги, такі векселі виступають як товар, що передається в межах бартерних операцій, а відтак відповідні суми за наслідками здійснених операцій повинні включатися платником податків до валового доходу за певний звітний період.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що частина пята пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що у разі постачання виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг без оплати, з частковою оплатою, зокрема, у межах обміну, база оподаткування визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін.

Згідно пункту 189.7 статті 189 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податку здійснює операції з постачання товарів/послуг, які є об'єктом оподаткування згідно із статтею 185 цього Кодексу, під забезпечення боргових зобов'язань покупця, наданих такому платнику податку у формі простого або переказного векселя, або інших боргових інструментів (далі - вексель), випущених таким покупцем або третьою особою, базою оподаткування є договірна вартість, визначена в порядку, встановленому пунктом 188.1 статті 188 цього Кодексу, без урахування дисконтів або інших знижок з номіналу такого векселя, а за процентними векселями - така договірна вартість, збільшена на суму процентів, нарахованих або таких, що повинні бути нараховані на суму номіналу такого векселя.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм у їх системному звязку, суд дійшов висновку що базою оподаткування податком на додану вартість у даному випадку слід вважати номінальну вартість переданих векселів 7600000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що Знам'янською об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області було правомірно встановлено порушення ТОВ „Титан-Ойл положень Податкового кодексу України щодо заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств за взаємовідносинами із ТОВ „Виробничо-збутове підприємство „Нафтогаззбут та здіснено нарахування позивачеві відповідних штрафних (фінансових) санкцій.

Стосовно позовної вимоги позивача про визнання відсутності повноважень (компетенції) у Знам'янської об'єднаної Державної податкової інспекції щодо самостійного визнання недійсними (нікчемними) правочинів укладених між ТОВ Титан-Ойл та ТОВ Базисстандарт, ТОВ Логістичний центр Укравтовантаж, ТОВ Алікон, ТОВ ВЕНДО, згідно акту №57/22/36812455 від 26 березня 2013 року складеного за результатами проведення планової виїзної перевірки ТОВ Титан-Ойл з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, суд зазначає таке.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства (стаття 1).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Виходячи зі змісту вказаного положення Кодексу адміністративного судочинства України, з вимогами щодо наявності чи відсутності компетенції (повноважень) відповідача суб'єкта владних повноважень може звернутись тільки субєкт владних повноважень.

За таких умов суд дійшов висновку про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем документально підтверджена сплата судового збору за вимоги немайнового характеру у сумі 34,41 грн та за вимоги майнового характеру в розмірі 2294,00 грн. (Т.1,а.с.2,3). Відтак, сума судового збору 1149,30 грн пропорційно до задоволених вимог майнового характеру (50,1 %) підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ТОВ Титан-Ойл.

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Знам'янської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області № НОМЕР_1 від 09 квітня 2013 року в частині, якою ТОВ Титан-Ойл збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 2045284,18 грн (із них 1363522,78 грн за основним платежем, 681761,40 грн за штрафними (фінансовими) санкціями).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Знам'янської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області № в частині, якою ТОВ „Титан-Ойл збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2646262,25 грн (із них 1764174,83 грн. за основним платежем, 882087,42 грн за штрафними (фінансовими).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю Титан-Ойл судовий збір у розмірі 1149,30 грн, зобов'язавши Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області стягнути 1149,30 грн (одну тисячу сто сорок девять гривень, тридцять копійок ) з Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання з рахунку Знам'янської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області.

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2