Справа № 2а-1910/10/1370
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2010-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Львів

24.03.2010 р. № 2а-1910/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Гулика А.Г.,

при секретарі судового засідання Андрушакевич Т.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1;

представник відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова
до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області
про про скасування постанови ,
в с т а н о в и в :

Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова звернулося до суду з позовом до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, в якому просить суд скасувати постанову державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про накладення штрафу від 17.02.2010 року № 16918649.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем подано до Львівського окружного адміністративного суду заяву про розяснення судового рішення та заявлено клопотання про зупинення виконавчого провадження до розгляду судом заяви про розяснення рішення суду, проте, не зважаючи на викладені вище обставини, державним виконавцем, за несвоєчасне виконання судового рішення, винесено постанову про накладення штрафу. Позивач вважає, що виконання виконавчого листа без розяснення судового рішення є неможливим, а відтак, постанова про накладення штрафу є незаконною.

Протокольною ухвалою судового засідання 16.03.2010 року суд, за усним клопотання представника позивача, в порядку ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, допустив заміну первинного відповідача у справі (підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області) належним відповідачем (відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд задоволити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце його проведення, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 23.03.2010 року № 09-01-15/В7) подала до суду клопотання від 24.03.2010 року (вх. № 10151) про розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача, а відтак, суд ухвалив продовжити судовий розгляд без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови від 26.01.2010 року ВП № 16918649 про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2а-1489, виданого 25.12.2009 року Шевченківським районним судом м. Львова про зобовязання управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова провести донарахування та виплату пенсії ОСОБА_3 з врахуванням підвищення розміру пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 03.02.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи, управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із заявою від 03.02.2010 року № 812/06-14 про розяснення постанови Шевченківського районного суду м. Львова № 2а-1489/09 від 20.11.2009 року, в якому просить розяснити порядок виконання постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 03.02.2010 року по справі № 2а-1489/09, про що повідомило підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області листом від 12.02.2010 року № 1058/06-14 з одночасно заявленим клопотанням про зупинення виконавчого провадження № 16918649.

Проте, державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову від 17.02.2010 року ВП № 16918649 про накладення штрафу, якою, за невиконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк, на боржника управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова, накладено штраф у розмірі 510 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 року № 606-XIV, примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної виконавчої влади. З урахуванням вимог ст.ст. 11, 71 КАС України, факт порушення своїх прав повинен доводити позивач.

Як вбачається зі змісту ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в виконавчому документі, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

При цьому, норма ст. 30 цього Закону передбачає обовязок державного виконавця щодо невідкладного початку примусового виконання, якщо боржник у встановлений державним виконавцем строк добровільно не виконав рішення.

Твердження позивача про незаконність постанови про накладення штрафу, у звязку із зверненням позивача з заявою про розяснення судового рішення та клопотанням про зупинення виконавчого провадження, не береться судом до уваги, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 170 КАС України, подання заяви про розяснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. Згідно із ч. 4 ст. 170 КАС України, подання заяви про розяснення судового рішення зупиняє перебіг строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Проте, положення зазначеної вище статті КАС України не передбачають можливості зупинення виконавчого провадження. Натомість, обставини, що зумовлюють обовязкове зупинення виконавчого провадження, передбачені ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», серед яких відсутня така обставина, як звернення сторони виконавчого провадження з заявою про розяснення судового рішення чи клопотанням про зупинення виконавчого провадження.

Окрім цього, суд зазначає, що, відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження може бути зупинено у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий лист, із заявою про розяснення судового рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання. При цьому положення ст. 35 цього Закону, передбачають право, а не обовязок державного виконавця щодо зупинення виконавчого провадження.

Суд вважає, що факт звернення позивача (сторони виконавчого провадження) до суду із заявою про розяснення судового рішення не є підставою для зупинення виконавчих дій відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Положення ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження»передбачають загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дій або утриматися від їх вчинення. Так, відповідно до цієї статті, після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобовязує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»визначає йому строк добровільного виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 цього Закону, у разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього, рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно із ч. 1 ст. 87 цього Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника юридичну особу від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання.

При цьому, ч. 7 ст. 11-1 Закону України «Про виконавче провадження»встановлено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення повного і своєчасного вчинення виконавчих дій.

Позивачем не доведено, а судом не встановлено поважності причин невиконання рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що державним виконавцем належним чином використано надані йому Законом України «Про виконавче провадження»права на накладення на боржника штрафу та винесення про це постанови, за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобовязує його виконати певні дії.

Узагальнюючи викладене вище, суд вважає, що дії державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області є правомірними, а постанова від 17.02.2010 року ВП № 16918649 про накладення штрафу винесена у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому не вбачає підстав для її скасування.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані, а тому адміністративний не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня постановлення постанови заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 березня 2010 року.

Суддя Гулик Андрій Григорович