Справа № 2а/0370/2594/11
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2011-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2011 року < год:хв > Справа № 2а/0370/2594/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

при секретарі Ковальчуку С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Горохівському районі про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07 вересня 2011 року № НОМЕР_1,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Горохівському районі (надалі ДПІ у Горохівському районі) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07 вересня 2011 року № НОМЕР_1, яким позивачу визначено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 154 798,09 грн., з них 123 838,47 грн. основного платежу та 30 959,62 грн. штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дане повідомлення-рішення прийняте ДПІ у Горохівському районі на підставі висновків акта документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за наслідками здійснення господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Цунамі» (ОСОБА_4 «Цунамі») від 23 серпня 2011 року № 427/17-. Актом перевірки встановлено факт порушення позивачем підпункту «а» пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», частини шостої статті 128 Господарського кодексу України в частині порушення порядку ведення книги обліку доходів і витрат, а також порушення підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8, підпункту «а» пункту 19. 2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме: ОСОБА_1 як податковим агентом не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб із сум загального місячного оподатковуваного доходу платників податку у джерела виплати доходу, всього 123 838,47 грн., в тому числі за 2009 рік 57 246,00 грн., за 2010 рік 66 592,47 грн.

Підприємець ОСОБА_1 не погоджується із висновками податкової інспекції та винесеним рішенням, вказуючи на їх необгрунтованітсь та невідповідність нормам податкового законодавства.

Висновок податкового органу про обовязок утримання та перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету базується на тому, що підприємцем при проведенні перевірки не були надані документи, які підтверджують факт закупівлі пиловника дуба та пиловника хвойного у фізичних осіб-підприємців. А тому ДПІ у Горохівському районі вважає, що зазначений товар закуплявся виключно у фізичних осіб, при виплаті винагороди яким підприємець ОСОБА_1 є податковим агентом, а тому зобовязаний утримати та перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб від імені та за рахунок таких осіб. Проте такі висновки, на думку позивача, є ґрунтуються виключно на припущеннях та є помилковими. Відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» він не зобовязаний зберігати документи про підтвердження походження придбаного товару; всі закупівлі пиловника дуба та пиловника хвойного ним проводились виключно у фізичних осіб-підприємців, по відношенню до яких він не є податковим агентом, а відтак не був зобовязаний утримувати та перераховувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб за придбаний протягом 2009 2010 року товар.

Крім того, позивач зазначив, що при прийнятті податкового-повідомлення рішення податковим органом не були враховані вимоги Податкового кодексу України в частині визначення йому суми штрафної санкції, зокрема, пункту 7 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (ПК України).

На підставі викладеного, позивач просив визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 вересня 2011 року № НОМЕР_1.

Відповідач у письмовому запереченні проти адміністративного позову (а.с.32-33) його вимог не визнав, та вказав, що згідно з поясненнями ОСОБА_1 основними постачальниками товарів для нього були приватні підприємці Волинської, Рівненської та Черкаської областей, однак під час проведення перевірки документів, які б підтверджували факт закупівлі товару у субєктів підприємницької діяльності ОСОБА_1 не надано, так само як і документів, які надають йому право не утримувати податок з доходів фізичних осіб. Відтак ДПІ у Горохівському районі зроблено висновок про порушення позивачем підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»: ОСОБА_1 як податковим агентом не утримано і не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб із сум загального місячного оподаткованого доходу платників податків у вигляді доходу, одержаного від продажу товарів. Розрахунок податку здійснено на підставі аналізу наявних у податковому органі документів щодо продажу ОСОБА_1 у 2009 2010 роках ОСОБА_4 «Цунамі» пиловника дуба та пиловника хвойного з урахуванням націнки продавця на товар.

На думку відповідача, наведені у позовній заяві доводи щодо невідповідності вимогам законодавства прийнятого рішення не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не спростовують факту виявленого порушення.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримують з підстав, викладених у позовній заяві, та просять його задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову просить відмовити з підстав, викладених у письмовому запереченні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 21 грудня 2006 року зареєстрований Горохівською районною державною адміністрацією Волинської області як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 № 293850 (а.с.7). Позивач з 25 грудня 2006 року перебуває на податковому обліку у ДПІ у Горохівському районі. ОСОБА_1 з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2010 року здійснював підприємницьку діяльність, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності як субєкт малого підприємництва, і був платником єдиного податку (а.с.34, 36).

З 10 по 16 серпня 2011 року ДПІ у Горохівському районі на підставі постанови слідчого слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації у Волинській області (а.с.48) проведено документальну виїзну позапланову перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за наслідками здійснення фінансово-господарських операцій з ОСОБА_4 «Цунамі» за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої було складено акт від 23 серпня 2011 року № 427/17- (а.с.34-39).

Вказаним актом перевірки зафіксовано факт порушення позивачем підпункту «а» пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», частини шостої статті 128 Господарського кодексу України в частині порушення порядку ведення книги обліку доходів і витрат, а також порушення підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8, підпункту «а» пункту 19. 2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме: ОСОБА_1 як податковим агентом не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб із сум загального місячного оподатковуваного доходу платників податку у джерела виплати доходу, всього 123 838,47 грн., в тому числі за 2009 рік 57 246, 00 грн., за 2010 рік 66 592,47 грн.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки, позивач подав до ДПІ у Горохівському районі заперечення від 29 серпня 2011 року № 1568/І. Розглянувши заперечення, ДПІ у Горохівському районі листом від 05 вересня 2011 року № 3111/17-014 (а.с.8-9) відмовила у задоволенні вимог, викладених у запереченні на акт перевірки.

На підставі акта перевірки ДПІ у Горохівському районі прийняла податкове повідомлення-рішення від 07 вересня 2011 року № НОМЕР_1 (а.с.10), яким позивачу було нараховане грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 154 798,09 грн. (123 838, 47 грн. основного платежу та 30 959,62 грн. штрафних санкцій).

Підставою для нарахування податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб стали висновки податкової інспекції щодо закупівлі пиловника дуба та пиловника хвойного у фізичних осі, які не є субєктами підприємницької діяльності, за готівку, без утримання та подальшого перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб. Так ДПІ у Горохівському районі на підставі накладних, які були вилучені слідчим слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації у Волинській області у ОСОБА_4 «Цунамі», було встановлено, що від приватного підприємця ОСОБА_1 товариство в 2009 2010 році отримало пиловник дуба в кількості 601,348 м. куб. та пиловник хвойний в кількості 21,62 м. куб. (а.с.44-45).

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 основними постачальниками сировини для нього були підприємці з Волинської, Рівненської та Черкаської областей (а.с.58-59). Проте ОСОБА_1 підтверджуючих документів про поставки для нього лісової продукції для перевірки не надав. У поясненні від 12 серпня 2011 року (а.с.59) ОСОБА_1 повідомив, що не зберігав накладні на придбаний товар.

На підставі первинних документів (договору купівлі-продажу лісової продукції від 01 вересня 2010 року № 01-09-2/1, угоди від 27 липня 2009 року (а.с.46-47; 51); накладних за реєстром (а.с.44-45), документів про рух коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 (а.с.55-56)) ДПІ у Горохівському районі встановила, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у липні-листопаді 2009 року продав ОСОБА_4 «Цунамі» пиловник дуба в кількості 307,02 м.куб. та чорнову заготовку дуба в кількості 125,782 м.куб. на загальну суму 424 044,48 грн.; у 2010 році 294,328 м.куб. пиловника дуба, 21,62 м.куб пиловника хвойного, а також транспортних послуг на 18 250,00 грн., всього продано товару та послуг на суму 443 949,82 грн. З врахуванням націнки на товар, що реалізовувався ОСОБА_4 «Цунамі» (8-10% відповідно до пояснення ОСОБА_1Я.), ДПІ у Горохівському районі вирахувано суму коштів, яку останній сплатив при придбанні зазначеного вище товару, послуг (а.с.38): у 2009 році 381 640,03 грн., а у 2010 році 443 949,82 грн.

Із зазначеної суми ДПІ у Горохівському районі провела розрахунок суми податку з доходів фізичних осіб за ставкою 15 % відповідно до пункту 7.1. статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що становить у 2009 році 57 246,00 грн. (381 640,03 грн. х 15%) та у 2010 році 66 592,47 грн. (443 949,82 грн. х 15 %), всього 123 838,47 грн., які за висновками податкового органу належить сплатити до бюджету разом із штрафними санкціями у розмірі 25% від суми визначеного податку (30 959,62 грн.). На думку відповідача, особи, у яких позивач придбавав товар, з огляду на недоведеність їх реєстрації як підприємців (ненадання доказів про набуття статусу субєктів підприємницької діяльності), є платниками податку з доходів фізичних осіб, а позивач був зобовязаний утримати з них цей податок як податковий агент.

З такими висновками відповідача суд не погоджується з наступних підстав.

Правові відносини, повязані із визначенням обєкта оподаткування, кола осіб, які є платниками податку з доходів фізичних осіб, умов та порядку його сплати у 2009 2010 роках (до набрання 01 січня 2011 року чинності ПК України) були врегульовані Законом України від 22 травня 2003 року N 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» (зі змінами і доповненнями).

Відповідно до пункту 1.15 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб'єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 статті.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону. 7.1. (15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 7.4 статті 7).

Особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок (підпункт 19.2 «а» зазначеного Закону).

Підпунктом 20.3.2. пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено, що у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента. При цьому платник податку отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

Отже, виходячи із законодавчого визначення податкового агента обовязок фізичної особи-підприємця нараховувати, утримувати, сплачувати податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку та нести відповідальність за порушення норм Закону покладається на фізичну особу-підприємця при використанні найманої праці інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам, а також відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 зазначеного Закону, яким встановлено, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Судом встановлено, що оподаткування власних доходів позивача, отриманих від підприємницької діяльності, здійснюється на підставі Указу Президента України від 03 липня 1998 року N 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва». Згідно з пунктом 6 цього Указу ОСОБА_1 не є платником податку на доходи фізичних осіб щодо власних доходів, отриманих від підприємницької діяльності на умовах, визначених Указом. Разом з тим, він набуває статусу податкового агента у випадках використання праці найманих осіб та виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) іншим фізичним особам.

При цьому відповідно до пункту 1.6 статті 1, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахований (виплачений) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (далі - оподатковуваний дохід). Обєктом оподаткування є загальний місячний оподатковуваний дохід резидента.

Таким чином, Закон для розрахунку податку, який належить нарахувати та сплатити до бюджету, вимагає визначення осіб, яким виплачено дохід, та суму цього доходу.

На думку суду, проведені ДПІ у Горохівському районі розрахунки по визначенню обєкта оподаткування не можуть свідчити про точну суму понесених ОСОБА_1 витрат, а відтак суму виплаченого ним доходу продавцям товару, оскільки підприємець ОСОБА_1 у Книзі обліку доходів і витрат, зареєстрованій в податковому органі 04 квітня 2008 року, не відображав дані про витрати, понесені з виробництвом (продажем) продукції (а.с.23-31).

Відповідно до пункту 8 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року №599, платник єдиного податку зобов'язаний вести Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком №10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року.

При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи Книги «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий доход».

Встановлені перевіркою порушення з боку позивача пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», частини шостої статті 128 Господарського кодексу України в частині порушення порядку ведення книги обліку доходів і витрат передбачають адміністративну відповідальність. Однак поясненнями осіб, які беруть участь у справі, встановлено, що позивач не притягувався до відповідальності за неведення (неналежне ведення) обліку доходів і витрат, за неподання податкового розрахунку (форми 1ДФ) щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку.

Водночас розрахунки відповідача не підтверджені первинними документами чи іншими доказами, які містять інформацію щодо вартості товару, придбаного позивачем. До того ж націнка на реалізований ОСОБА_4 «Цунамі» товар згідно з поясненнями ОСОБА_1 від 12 серпня 2011 року (а.с.58) коливалася у межах 8-10%, а згідно з показаннями, зафіксованими у протоколі допиту свідка від 04 серпня 2011 року (а.с.52-54), становила 20%, тобто, націнка не була сталою, а при розрахунках відповідач використав націнку 10%.

Суд зазначає, що специфікою режиму сплати єдиного податку є те, що він на відміну від податку з доходів фізичних осіб-підприємців на загальній системі оподаткування, сплачується у бюджет незалежно від розміру витрат. Правові наслідки непредявлення під час податкових перевірок платниками податків, що перебувають на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, доказів про понесені витрати, спрямовані на отримання доходу (в тому числі щодо походження товару: акти закупу, накладні, акти приймання-передачі товару, послуг, свідоцтва про державну реєстрацію субєктів підприємницької діяльності постачальників, патенти), доказів сплати (декларування) постачальниками отриманих доходів законом не визначені.

Відносно фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, які знаходяться на загальній системі оподаткування, у разі відсутності документально підтверджених витрат органи державної податкової служби використовують норми витрат (у процентах до суми виручки), які приведені у додатку 6 до Інструкції 12, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року №12.

У даному випадку коло осіб, яким виплачено дохід за придбаний ОСОБА_1 товар, та розрахунки виплаченого доходу ґрунтуються на припущеннях ДПІ у Горохівському районі. Будучи допитаний як свідок, ОСОБА_1 04 серпня 2011 року дав показання, що придбання деревини здійснював у Волинській (Ківерцівський район), Рівненській (смт. Клевань) та Черкаській (м. Звенигородка) областях тільки у фізичних осіб-підприємців, що перебувають на спрощеній системі оподаткування (а.с.52-54). Позивач на вимогу суду надав первинні документи на частину реалізованого у 2009 році ОСОБА_4 «Цунамі» товару, копії яких долучено до матеріалів справи (накладної від 26 серпня 2008 року № 26/08, товарно-транспортної накладної від 26 серпня 2009 року на перевезення товару). Зі змісту зазначених документів (а.с.61-62) вбачається, що товар пиловник дуба 1, 2, 3 сорту у кількості 16,72 м.куб. та чорнову заготовку деревини позивач придбав у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, статус якого підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію серії В 01 № 463048, свідоцтва про сплату єдиного податку серії Е № 703659 (а.с.70-71), що спростовує доводи відповідача про виплату оподатковуваного доходу виключно фізичним особам, які не є субєктами підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Виходячи з системного аналізу правил утримання податку на доходи фізичних осіб з джерел виплати податковими агентами, необхідними умовами для застосування відповідальності до податкового агента є чітке визначення особи - отримувача доходу та точної суми виплати.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, не виконав обовязку щодо доказування правомірності свого рішення: він не надав суду жодних доказів, які б свідчили про наявність операцій купівлі-продажу з громадянами, які не є субєктами господарювання; також в акті перевірки не зазначено жодної конкретної особи продавця товару, якому ОСОБА_1 виплачував винагороду, тобто, не надано жодних доказів того, що позивач в даних правовідносинах в силу Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» є податковим агентом таких осіб; жодний із доказів, наданих відповідачем, не вказує на суму виплаченої винагороди за товар, пізніше реалізований позивачем ОСОБА_4 «Цунамі». Таким чином, у даному випадку відповідач фактично проводить утримання податку з осіб, коло яких не встановлено, та із сум, що ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на доказах, що є належними та допустимим у розумінні статті 70 КАС України.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти. Суд, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України податкове повідомлення-рішення від 07 вересня 2011 року № НОМЕР_1 перевірив на відповідність критеріям, встановленим для рішень субєкта владних повноважень.

На підставі аналізу норм чинного законодавства та доказів, наданих сторонами у справі як з власної ініціативи, так і на вимогу суду, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення ДПІ у Горохівському районі від 07 вересня 2011 року № НОМЕР_1 прийнято без врахування усіх дійсних обставин справи, передчасно (без дотримання порядку щодо встановлення необхідних умов для нарахування податку), із помилковим застосуванням норм законодавства, чинного на момент виникнення правовідносин. Оскільки висновки відповідача про порушення позивачем підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8, підпункту «а» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» не знайшли підтвердження у судовому засіданні, то і застосування штрафних санкцій є безпідставним.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із повноважень, визначених частиною другою статті 162 КАС України, де передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про скасування рішення, попередньо визнавши його протиправним. Тому адміністративний позов слід задовольнити шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Горохівському районі від 07 вересня 2011 року № НОМЕР_1.

Керуючись статтею 2, частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 КАС України, на підставі Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Горохівському районі від 07 вересня 2011 року № НОМЕР_1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 19 жовтня 2011 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк