Справа № 22-а/0690/1378/11
Суддя: Кашапова Л. М.
Дата ухвалення: 2011-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/1378/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді Кашапової Л.М.

суддів Зарицької Г.В.

ОСОБА_1

при секретарі Захарчук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області про визнання дій неправомірними, стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 07 травня 2009 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом, в якому посилаючись на неправомірність дій відповідача щодо нарахування коштів, передбачених ст.ст.37,39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у меншому розмірі, ніж визначено Законом, просив стягнути з відповідача доплату до заробітної плати як особі, яка працює в зоні радіоактивного забруднення, в розмірі 59588грн. та грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 10886грн. за період з 01.09.1996 року по 31.12.2008 року.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 07 травня 2009 року позов задоволено частково.

____________________________________________________________________

Справа № 22-а/0690/1378/11Головуючий у суді І інст. ОСОБА_3

Категорія 10.3.2 Доповідач суддя Кашапова Л.М.

Визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради по проведенню виплат, що встановлені в Законі України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, а згідно постанови КМ України від 26.07.1996 року №836.

Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради на користь ОСОБА_2 передбачену ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи доплату до заробітної плати за період з 01.09.1996 року по 31.12.2008 року в сумі 41929 грн. та за ст.37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за період з 01.05.2008 року по 31.08.2008 року в сумі 831грн. 60коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області просить постанову суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд не дослідив та не проаналізував Закони України про Державний бюджет на відповідні роки щодо розміру видатків для реалізації виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах:

-у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів відмінімальної заробітної плати;

-у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати;

-у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - 50 процентів від мінімальної заробітної плати.

Згідно зі ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

-у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

-у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

-у зоні посиленого радіоекологічного контролю одна мінімальна заробітна плата.

Дія вказаних норм була зупинена Законами України Про державний бюджет на 2007 та 2008 роки.

У відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення щодо зупинення дії ст.ст. 37, 39 вищевказаного Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Встановлено, що позивач віднесений до 3 категорії осіб, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та працює в м.Коростень Житомирської області машиністом локомотивного депо Коростень територіально-галузевого обєднання Південно-Західної залізниці. Вказані населені пункти згідно Переліку населених пунктів Житомирської та Київської областей, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року та розпорядженням Кабінету Міністрів України №17 від 12.01.1993 року, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а тому позивач має право на отримання спірних щомісячних компенсацій.

Позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області, де отримує з 01.09.1996 року доплату до заробітної плати як особа, яка працює на території радіоактивного забруднення, згідно зі ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в сумі 10грн. 50коп. щомісячно, тобто, у меншому розмірі, ніж визначено Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.5).

Документальних доказів про те, що позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради (не за місцем реєстрації та проживання) чи про те, що він в спірний період знявся з обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області (за місцем реєстрації та проживання), з приводу отримання щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства згідно зі ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи суду не надано, а тому встановити належного відповідача по вимогах в цій частині неможливо.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягає саме ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, та обґрунтовано задоволив позовні вимоги в частині вимог, передбачених ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в межах строку, визначеного ст.99 КАС України, в редакції, що діяла на час розгляду справи судом, тобто за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Статтею 17 Закону України від 23 .02.2006 року №3477-ІV „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

В рішеннях у справах Кечко проти України 2005, Broniowski v. Poland 1996, Azinas v. Cyprus 2002, Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що поняття „власності, яке міститься в першій частині ст.1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. До „майнових прав і „власності може бути прирівняно право заявника на матеріальний інтерес, зокрема щодо отримання пенсії чи надбавки до заробітної плати.

В рішенні у справі Кечко проти України 2005 рік Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Суд не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (рішення у справі Бурдов проти Росії, 2000 рік).

Однак, задовольняючи вимоги про стягнення недоплачених коштів, передбачених ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до змісту ст.2 Закону України „Про оплату праці доплата, передбачена ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не є складовою частиною заробітної плати. А тому на спірні правовідносини положення ст.233 КЗпП України не поширюються і суд зобовязаний був врахувати передбачений ст.99 КАС України річний строк звернення до суду, на застосуванні якого наполягав відповідач в запереченні на позовну заяву.

Також суд помилково виходив з того, що спірні кошти у визначеній позивачем грошовій сумі являються заборгованістю, оскільки такі соціальні виплати не були нараховані відповідачем, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування коштів замість органу, якому надані такі повноваження, а тому повинен був у відповідності до вимог ч.2 ст.11 КАС України обрати інший спосіб відновлення порушеного права, зокрема, зобовязання відповідача вчинити певні дії, оскільки це необхідно для повного захисту прав та інтересів позивача.

З врахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів за ст.ст.37,39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно в сумі 831грн. 60коп. та 41929грн., з ухваленням нової про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів, передбачених ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 01.05.2008 року по 31.08.2008 року за необґрунтованістю позовних вимог та передбачених ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 01.09.1996 року по 31.03.2008 року в звязку з пропуском строку звернення до суду, а за період з 01.04.2008 року по 21.05.2008 року за безпідставністю позовних вимог, а також про зобовязання управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області здійснити перерахунок та виплату доплати до заробітної плати працюючому на території радіоактивного забруднення у відповідності до вимог ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру двох мінімальних заробітних плат за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з врахуванням виплачених коштів.

Позивач не оскаржував постанову суду, а апеляційна скарга управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради не містить посилань на неправильність висновків суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому колегія суддів не перевіряє судове рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 202, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 07 травня 2009 року скасувати в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області на користь ОСОБА_2 коштів за ст.ст.37,39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно в сумі 831грн. 60коп. та в сумі 41929грн. 00коп.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Корос- тенської міської ради Житомирської області про стягнення невиплачених коштів, передбачених ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 01.05.2008 року по 31.08.2008 року та передбачених ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 01.09.1996 року по 21.05.2008 року.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплати до заробітної плати у відповідності до вимог ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру двох мінімальних заробітних плат за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з врахуванням виплачених коштів.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили.

Головуючий Судді