Справа № 808/3464/15
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2015 року 15:35Справа № 808/3464/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Яланської В.А.,
позивача: ОСОБА_1 ;
та представників
другого позивача: Погосян М.А.;
відповідача: Єлісеєва Д.С.;
третіх осіб: не з`явились;
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом 1. ОСОБА_1
2. малолітньої особи ОСОБА_2 в інтересах якого діє мати ОСОБА_3
до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Шевченківський районний відділ у місті Запоріжжі
треті особи 1.Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області
2.Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Півняк Олександр Сергійович
3.Відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради
4. ОСОБА_4
про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Запорізького окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 та малолітньої особа ОСОБА_2 в інтересах якого діє мати ОСОБА_3 до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Шевченківський районний відділ у місті Запоріжжі, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Півняк Олександр Сергійович, Відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, ОСОБА_4 .
В зазначеному адміністративному позові позивачі просять суд:
визнати незаконними дії відповідача щодо відмови позивачам у поновленні реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;
зобов`язати відповідача поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та малолітньої особи ОСОБА_2 уу квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначили, що 27.02.2015 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію його та його малолітнього сина в квартирі, власником якої є його малолітній син - ОСОБА_2 .
04.03.2015 року позивач 1 отримав від відповідача відповідь в якій зазначено, що зареєструвати його та його малолітнього сина не має можливості, оскільки державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , проведену на підставі договору дарування від 12.01.2014 посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за реєстровим №51, скасовано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2014, яке набрало законної сили 25.11.2014. Вважають таке рішення протиправним, оскільки відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .
В судовому засіданні позивач 1 та представник позивача 2 підтримав заявлені вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача проти заявлених вимог заперечив, зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя № 336/3206/14-ц від 18.09.2014 по справі №2/336/1779/2014, (набрало законної сили 25.11.2014) державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , проведена на підставі договору дарування від 12.01.2014 посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за реєстровим номером 51 скасовано.
Цим же рішенням поновлено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 , повернуто до первісного стану. Таким чином, наданий заявником витяг про реєстрацію права власності не може бути підставою для реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з вищевикладеним заявникові було відмовлено у здійсненні реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
На підставі викладеного в запереченнях на адміністративний позов, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
21.07.2015 від третьої особи 3 надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради не є органом опіки та піклування і може представляти інтереси дітей лише в частині забезпечення соціальних засад та гарантій державної підтримки дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Малолітня особа ОСОБА_2 має батьків, які і є його законними представниками.
27.07.2015 від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Півняк Олександра Сергійовича до канцелярії суду надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що на теперішній час неможлива перереєстрація права власності з малолітнього ОСОБА_2 на ОСОБА_4 оскільки у Вищому спеціалізованому суді України триває розгляд справи про визнання недійсним договору дарування квартири посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С.12.01.2014 за реєстровим №51., крім того нотаріус може скасувати реєстрацію права власності за малолітнім ОСОБА_2 тільки після скасування рішенням суду договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. 12.01.2014 за реєстровим №51. На теперішній час договір не скасовано.
14.08.2015 від ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення в яких вона просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
У судовому засіданні, 09 вересня 2015 року, відповідно до ст.160 КАС України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладений договір дарування двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В. та зареєстрований в реєстрі за №43.
Місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 04.10.2013 відповідно до його заяви від 04.10.2013 на підставі вищезазначеного договору дарування.
18.10.2013 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області із заявою про реєстрацію місця проживання його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який раніше ніде зареєстрований не був. Мати малолітнього ОСОБА_2 була зареєстрована в м. Нікополь Дніпропетровської області.
Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 здійснена 18.10.2013.
12.01.2014 між ОСОБА_1 та малолітньою особою ОСОБА_2 , від імені якого діє мати ОСОБА_3 , укладено договір дарування двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Півняком О.С. за №51, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.01.2014, номер запису про право власності 4220171.
В квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовом про визнання недійсними вказаних договорів дарування квартири АДРЕСА_2 та витребування цього майна від добросовісного набувача.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя № 336/3206/14-ц від 18.09.2014 по справі № 2/336/1779/2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25.11.2014, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 в його інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,2012 р.н., про визнання договору дарування квартири недійсними, витребування майна від добросовісного набувача-задоволено частково.
Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений 18.01.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В. за реєстровим № 43.
Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , проведену на підставі договору дарування від 12.01.2014 посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за реєстровим № 51.
Поновлено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29.03.2011 №22-1825/2011.
В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2012 р.н., про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за реєстровим № 51 відмовлено.
Отже, вказане рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя набрало законної сили 25 листопада 2014 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2015 касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.09.2014 та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 25.11.2014 залишені без змін.
Також, судом встановлено, що 06.01.2015 до Шевченківського РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області надійшла заява ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) щодо зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя № 336/3206/14-ц від 18.09.2014 по справі № 2/336/1779/2014, яке набрало законної сили 25.11.2014, зняті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та його малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
27.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області із заявою, в якій він просив зареєструвати його разом з малолітнім сином ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Листом від 04.03.2015 №2316-6-г відповідач повідомив ОСОБА_1 про те що зареєструвати позивача та його сина, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на підставі наданих документів не має можливості, так як державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 , проведена на підставі договору дарування від 12.01.2014 року посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за реєстровим №51, скасовано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2014 року, яке набрало законної сили. Та зазначили, що згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація може бути здійснена за згодою власника житла.
Позивачі, вважаючи відмову відповідача у реєстрації місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 протиправною, звернувся з даним позовом до суду.
Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
Для реєстрації особа або її законний представник подає:
письмову заяву;
документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;
квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;
талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;
документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;
військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються:
документ, що посвідчує особу законного представника;
документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).
Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Реєстрація місця проживання новонародженої дитини здійснюється також на підставі направлених органами соціального захисту населення даних, що зазначив законний представник, з яким постійно проживає дитина, у заяві про призначення допомоги при народженні дитини.
До заяви про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , в якості документу, що підтверджує право на проживання в житлі, долучив копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34176114 від 26.02.2015 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 на підставі договору дарування №51 від 12.01.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С.
Однак, як вже зазначалось вище, рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.09.2014 визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений 18.01.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , проведену на підставі договору дарування від 12.01.2014 та поновлено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .
Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Також, ч.1 та ч.2 ст.14 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Отже, на думку суду, відповідачем обґрунтовано не враховано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34176114 від 26.02.2015 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , як документ, який би підтверджував право власності за ОСОБА_2 , а також правомірно відмовлено в реєстрації місця проживання, оскільки подані позивачами документи не відповідали вимогам ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Що стосується посилань ОСОБА_1 на те, що відповідачем взагалі протиправно було знято з реєстрації місця проживання його та його сина ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_2 , а отже має бути поновлено за цією адресою реєстрації місця проживання позивачів, то суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;
Відповідачем знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя №336/3206/14-ц від 18.09.2014 по справі № 2/336/1779/2014 що набрала законної сили, яким скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , проведену на підставі договору дарування від 12.01.2014 посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за реєстровим № 51, тобто позбавлено права власності на житлове приміщення.
Отже, на думку суду, при прийнятті рішення про зняття з реєстрації місця проживання позивачів відповідач діяв законно та обґрунтовано.
Суд критично оцінює посилання позивачів на те, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя №336/3206/14-ц від 18.09.2014 по справі № 2/336/1779/2014 в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2012 р.н., про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за реєстровим № 51 відмовлено, то договір є дійсним, з огляду на те, що відмовляючи в частині позовних вимог, в мотивувальній частині рішення, Шевченківський районний суд м. Запоріжжя зазначив:
«Вирішуючи позов в частині заявлених вимог про визнання недійсним договору дарування спірної квартири, укладеного 12.01.2014 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за № 51 зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.01.2014 p., номер запису про право власності 1220171, суд виходить з наступного.
Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів правочинів.
Отже, на правочин, укладений з порушенням вимог закону, не поширюється дія загального правила про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо в законі передбачені інші наслідки такого порушення.
Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Частиною 3 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна безвідплатно у особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно від набувача у всіх випадках.
Таким чином, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).
Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.
Сторонами за віндикаційним позовом є власники майна або титульні володільці та незаконні володільці майна. Інші особи не є стороною в таких правовідносинах.
Зазначене також викладене у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».
Позивач не була стороною в договорі дарування від 12.01.2014 р., який нею оспорюється, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.
Разом з тим, нею заявлені вимоги з підстав, передбачених ст.388 ЦК України, про витребування майна з володіння особи,яка отримала його безвідплатно від особи,яка не мала права це майно відчужувати,шляхом скасування державної реєстрації прав власності цієї особи та поновлення реєстрації прав власності за позивачем, що за вказаних обставин є достатнім способом захисту прав власника.»
Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та малолітньої особи ОСОБА_2 в інтересах якого дії мати ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко