Справа № 2-а-4658/10/0270
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 листопада 2010 р. Справа № 2-а-4658/10/0270 м. Вінниця

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Чернюк Алла Юріївна, розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1

до: Прокуратури Рівненської області

про: визнання бездіяльності протиправною, рішення незаконним, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Прокуратури Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, рішення незаконним, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Частиною 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи підсудна позовна заява даному адміністративному суду;

5) немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 104 КАС України особа має право звернутися до суду з адміністративним позовом, якщо вона вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно - правових відносин. Відповідний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви, яка повинна відповідати загальним вимогам, що встановлені статтею 106 КАС України.

За правилами пунктів 2, 3 частини 1 статті 106 КАС України у позовній заяві зазначаються ім'я (найменування) позивача/відповідача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти.

В порушення вказаної норми, позивачем не зазначено засобу зв`язку та адреси електронної пошти - відповідача Прокуратури Рівненської області (якщо такі відомі).

Згідно приписів пункту 4 частини 1 статті 106 КАС України, в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Так, стосовно клопотання позивача щодо його етапування до Вінницького окружного адміністративного суду, то суд звертає увагу на те, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено забезпечення участі в судовому засіданні особи, яка перебуває в місцях позбавлення волі.

Відповідно до частини 6 статті 35 КАС України особі, яка бере участь у справі та на момент її розгляду відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, повістка та інші судові документи вручаються їй під розписку адміністрацією місця утримання особи, яка негайно надсилає розписку цієї особи до суду.

За бажанням, вищевказана особа може надіслати суду письмові пояснення поштою або забезпечити своє представництво в суді адвокатом чи довіреною особою на підставі належним чином засвідченої копії довіреності.

На ряду з цим, ОСОБА_1 разом з позовною заявою подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на відсутність джерела фінансового доходу та важке матеріальне становище.

Вирішуючи дане клопотання, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

В силу частини 3 статті 106 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Сплата судового збору має метою спонукати сторони утриматися від подання явно необґрунтованих позовів, стимулювати добровільне дотримання закону, а також компенсувати державі частину видатків, необхідних для здійснення правосуддя.

Сплата судового збору покладена законом на осіб, що мають зацікавленість у справі, перш за все - позивача та відповідача.

Підпунктом 2 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України встановлюється, що відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" розмір судового збору із скарг, позовних заяв на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб що ущемляють права громадян, дорівнює 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян (17х0,2=3,40 грн.), крім випадків, встановлених підпунктом 3 цього пункту. Відповідно до підпункту 3 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень розмір судового збору щодо майнових вимог про стягнення грошових коштів становить один відсоток від розміру таких вимог, але не більше 1700 грн.

Відповідно до частини першої статті 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

В поданій позовній заяві мають місце позовні вимоги, немайнового характеру (визнання бездіяльності протиправною, рішення незаконним та зобов'язання до вчинення дій) та майнового характеру (стягнення моральної шкоди). При цьому, доказів оплати судового збору чи доказів звільнення від такої сплати позивачем не додано.

В той же час, посилаючись на відсутність джерела фінансового доходу, важкого матеріального становища в силу факту знаходження у місцях позбавлення волі, позивач просить звільнити його від сплати судового збору. Однак, будь-яких доказів, які б підтверджували відсутність джерела фінансового доходу та важке матеріальне становище позивачем не надано.

Більш того, заявивши вимогу про стягнення 100000 грн. моральної шкоди, незрозуміло з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір даної моральної шкоди. Також в матеріалах позову відсутні докази, підтверджуючі ці факти, що суперечить положенням частини 2 статті 106 КАС України.

В зв'язку з викладеним слід звернути увагу, що Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року передбачено: "Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору".

Крім того, статтею 56 Конституції України визначено, що матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави, а відтак, у випадку задоволення таких вимог, стягнення має проводитись з державного бюджету.

Втім, заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди скерована до відповідача - Прокуратури Рівненської області.

Варто відмітити, що відповідно до частини 2 статті 106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Проте, вимоги вищезгаданої норми позивачем також не виконано.

Так, позивачем не надано доказів звернення 03.10.2009 року до Секретаріату Президента України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

В одній із вимог позовної заяви позивач просить: "Визнати незаконним письмову відповідь за підписом старшого помічника прокурора Рівненської області з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян старшого радника юстиції ОСОБА_2 від 30.11.2009 року за №16-43с-07".

Для визначення предмету оскарження в цій частині даної адміністративної справи необхідно зясувати зміст поняття "рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень" у розумінні статті 17 КАС України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Рішення субєкта владних повноважень у контексті даних положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації. За своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Повноваження адміністративного суду при визнанні протиправним або нечинним рішення субєкта владних повноважень згідно положень КАС України поширюються на рішення, тобто нормативно правові акти чи правові акти індивідуальної дії.

Тобто встановлені способи захисту порушеного права носять обмежений характер і не можуть бути застосовані при виникненні будь-якого спору у сфері публічних відносин.

На переконання суду, письмова відповідь (лист) старшого помічника прокурора Рівненської області з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян старшого радника юстиції ОСОБА_2 від 30.11.2009 року за №16-43с-07, не може оспорюватись саме в порядку адміністративного судочинства, оскільки ця відповідь не має обовязкового характеру.

Таким чином вищезгадана письмова відповідь (лист), не може бути предметом оскарження у даному спорі, а вимога про визнання її протиправною (незаконною) не може розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Позивачем не враховані дані положення, у звязку з чим невірно визначено спосіб захисту, що може бути здійснений судом.

У клопотанні про поновлення строку звернення до суду, позивач зазначає, що строк його звернення до суду було пропущено по незалежним від нього причинам, внаслідок прийняття 07 липня 2010 року Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №2453-VI, яким було внесено зміни до ч.2 ст. 99 КАС України і згідно яких для звернення в адміністративні суди за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався шестимісячний термін.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропущення строку звернення до суду, які встановлені ч. 3 ст. 99 КАС України, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.

Відтак, при вирішені питання щодо можливості відкриття провадження у справі, суддя зясовує чи відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду, відмови у відкриті провадження, а також чи подано адміністративний позов у строк, встановлений законом (якщо подано заяву про поновлення цього строку, то чи є підстави для її задоволення).

Разом з тим, слід зазначити, що для захисту прав, свобод та інтересів особи КАС України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В той же час, за наведених обставин суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, суд керується кодексом адміністративного судочинства України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010 року, який набув чинності 30.07.2010 року.

Отже, при вирішенні питання про подання ОСОБА_1 адміністративного позову у строк, встановлений законом, застосуванню підлягають вимоги ст. 99 КАС України чинної на момент подання матеріалів до суду.

Відповідно до частини другої цієї статті, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а не з моменту внесення змін до процесуального закону.

Частиною 1 ст. 102 КАС України передбачено, що за клопотанням особи, яка бере участь у справі пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений. Тобто для поновлення встановленого законом процесуального строку суд має встановити поважність причини його пропущення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Аргументуючи свої вимоги, позивач - ОСОБА_1 зазначає, що: "03.12.2009 року його Представником, було отримано письмову відповідь за підписом старшого помічника прокурора Рівненської області з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян старшого радника юстиції ОСОБА_2 від 30.11.2009 року за №16-43с-07 (копія якого додається на додатку №8 вказаної позовної заяви)".

За таких обставин, саме з 03.12.2009 року у ОСОБА_1 виникло право на звернення до суду у встановлений статтею 99 КАС України строк, хоча, адміністративний позов, який датований 12.11.2010 року надійшов на адресу суду 16.11.2010 року, тобто з порушенням процесуального строку звернення до адміністративного суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду №24890.

На переконання суду, позивач жодним чином не був позбавлений права (тобто мав реальну можливість) на юридичний захист в порядку адміністративного судочинства як на момент отримання письмової відповіді (листа) відповідача в особі старшого помічника прокурора Рівненської області з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян - старшого радника юстиції ОСОБА_2, так і в подальшому.

Однак, знехтувавши встановленими ч. 3 ст. 99 КАС України вимогами щодо строку зверненням до адміністративного суду, позивач втратив право на судовий захист, оскільки даний строк позивачем було пропущено.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд приходить до висновку про відсутність зазначених у поданому клопотанні поважних причин пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду, а відтак не знаходить підстав для поновлення строку.

Стаття 106 КАС України не містить виключень і поширюється на всі випадки звернення до суду з позовною заявою, у зв'язку з чим недотримання її положень свідчить про її невідповідність вимогам Закону

Вищезазначені обставини позбавляють суд можливості вирішити питання щодо відкриття провадження по справі.

За правилами визначеними ч. 1 ст. 108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених в ст. 106 КАС України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали позовної заяви слід залишити без руху та надати позивачу строк для виконання всіх вимог перелічених в ст. 106 КАС України.

Керуючись статтею 108 КАС України,

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Прокуратури Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, рішення незаконним, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди залишити без руху.

2. Надати позивачу п`ятиденний термін для усунення недоліків вказаних в даній ухвалі з моменту її отримання та зобов`язати останнього надати суду докази на підтвердження виконання вимог цієї ухвали.

3. Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позовна заява буде повернута позивачу.

4. Дану ухвалу направити позивачу.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна