Справа № 806/2802/15
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Житомир справа № 806/2802/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Коваль О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, стягнення заробітної плати, втраченої внаслідок зменшення професійної працездатності

встановив:

22 липня 2015 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (далі УМВС України в Житомирській області) про відшкодування моральної шкоди, стягнення заробітної плати, втраченої внаслідок зменшення професійної працездатності.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що він у період з 2 січня 2008 року до 9 жовтня 2014 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України. Під час проходження служби в органах внутрішніх справ, через незадовільні умови служби, постійні емоційні навантаження та стресові ситуації починаючи з 2009 року у нього почалися розлади здоровя. 22 вересня 2014 року йому було встановлено ІІІ групу інвалідності з 3 вересня 2014 року у звязку із захворюванням, що повязане із проходженням служби в органах внутрішніх прав. 9 жовтня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ через хворобу. Просить відшкодувати на його користь 60 тис. грн заподіяної моральної шкоди. Стягнути з УМВС України в Житомирській області на його користь відшкодування заробітної плати, втраченої внаслідок зменшення професійної працездатності в сумі 19183 грн 50 коп. за період з 3 жовтня 2014 року до 9 липня 2015 року та стягувати щомісячно по 2131 грн 50 коп. за період з дати звернення до суду із позовною заявою до 22 вересня 2017 року.

Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду 27 липня 2015 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити. Пояснив, що був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ через хворобу. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що у звязку із втратою здоровя під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ, він постійно відчуває фізіологічні страждання, фізичний біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, внаслідок чого не може вести повноцінний спосіб життя, став інвалідом ІІІ групи, його здоровя не може бути відновлене до нормального стану, йому протипоказані фізичні навантаження, він не може влаштуватись на роботу. На думку позивача відповідач має відшкодувати йому заробітну плату, втрачену внаслідок зменшення професійної працездатності, а також моральну шкоду у розмірі 60 тис. грн.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов (а.с.51-53). У запереченнях зазначено, що позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на Кодекс законів про працю України, однак згідно із роз'ясненням Верховного Суду України №1-4/83 від 23 березня 1998 року, порядок проходження служби рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України регулюється не Кодексом законів про працю України, а Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі - Закон України №565-ХІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української PCP, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української PCP №114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення №114).

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, зясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 2 січня 2008 року до 9 жовтня 2014 року (а.с.15).

Під час проходження служби в органах внутрішніх справ у 2009 році у позивача почались розлади здоровя, у звязку із чим він перебував на стаціонарному лікуванні з 14 вересня 2009 року до 29 вересня 2009 року (а.с.14-33).

13 серпня 2014 року відбулось засідання Військово-лікарської комісії УМВС України в Житомирській області по встановленню причинного зв'язку захворювання, поранення та травми на якому комісія дійшла висновку, що захворювання ОСОБА_1 «Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ стадії переважно виражена в вертебро-базиляному басейні головного мозку з вистибулярно-атактичними і ліквородинамічними порушеннями, вегетативно-судинними кризами в анамнезі, стійким цифалгічним синдромом. Ангіопатія сітківки обох очей. НЦД змішаного типу незначно виражена. Хронічний геморой з рідкими загостреннями», повязані з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.11).

22 вересня 2014 року ОСОБА_1 після огляду обласною МСЕК №2 було визнано інвалідом ІІІ групи з 3 вересня 2014 року за захворюванням, повязаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ з втратою працездатності 35% (а.с.8-9).

Наказом від 9 жовтня 2014 року №325 о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 «б» через хворобу (а.с.10).

У позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди та стягнення заробітної плати, втраченої внаслідок зменшення професійної працездатності, позивач посилається на положення статей 1167, 1168, 1197 Цивільного кодексу Украйни.

Наведені норми Цивільного кодексу України розміщені у підрозділі 2 розділу ІІІ книги п'ятої Цивільного кодексу України, тобто вони регулюють недоговірні зобов'язання, що виникають у зв'язку із завданням особі моральної шкоди внаслідок каліцтва, іншого ушкодження здоров'я або смертю фізичної особи, а також щодо визначення втраченого заробітку внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором та не регулюють правовідносини, що виникають із договірних зобов'язань.

Позивач отримав захворювання, пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ за трудовим договором. Тобто позивач із відповідачем перебував у договірних правовідносинах, що передбачено частиною 1 статті 17 Закону України №565-ХІІ, на які не поширюється дія підрозділу 2 розділу ІІІ книги п'ятої Цивільного кодексу України, у тому числі і статей на які посилається позивач.

За роз'ясненнями у листах Верховного Суду України від 23 березня 1998 року №1-4/83 та Міністерства праці та соціальної політики України від 17 квітня 1998 року №22-1558 дія Закону України «Про охорону праці» та Кодексу Законів про працю України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають спеціальні звання, не поширюється, оскільки вони проходять службу і їх правовий, соціальний статус регулюються відповідно Законом України №565-ХІІ та Положенням №114.

Тому суд не приймає до уваги також посилання позивача на статтю 237-1 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України №565-ХІІ порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Тобто проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ регулюється спеціальними нормами Закону України №565-ХІІ та Положення №114, дія яких поширюється і на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у даній справі.

Частиною 6 статті 23 Закону України №565-ХІІ, у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин було визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Порядок та умови проведення виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України №565-ХІІ встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» (далі Порядок №707).

Позивач, реалізуючи своє право на отримання одноразової грошової допомоги, звернувся до УМВС України в Житомирській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги з відповідним переліком документів.

22 січня 2015 року позивачу, на підставі Порядку №707 була виплачена одноразова грошова допомога та після звільнення з органів внутрішніх справ призначена та виплачується пенсія (а.с.50), а також допомога по безробіттю (а.с. 48 на звороті).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь заробітної плати, втраченої внаслідок зменшення професійної працездатності у сумі 19183 грн 50 коп. та виплати йому щомісячно по 2131 грн 50 коп., а також стягнення 60 тис грн на відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 14 вересня 2015 р.