Справа № 2-а-3598/10/0270
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2010-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2-а-3598/10/0270

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

м. Вінниця, вул. Островського, 14

_________________________________________________________________________________________________

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

13 вересня 2010 р. Справа № 2-а-3598/10/0270 м. Вінниця

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Чернюк Алла Юріївна, розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: Контрольно - ревізійного управління у Вінницькій області

до: Державного підприємства "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою"

про: стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Контрольно - ревізійного управління у Вінницькій області до Державного підприємства "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про стягнення коштів.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Частиною 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі-КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи підсудна позовна заява даному адміністративному суду;

5) подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо подано заяву про поновлення цього строку, то чи є підстави для її задоволення);

6) немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 104 КАС України особа має право звернутися до суду з адміністративним позовом, якщо вона вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно - правових відносин. При цьому адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви (в тому числі і шляхом заповнення бланка позовної заяви, наданого судом), яка повинна відповідати загальним вимогам, що встановлені статтею 106 КАС України.

За правилами частини 2 статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, суд керується кодексом адміністративного судочинства України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010 року, який набув чинності 30.07.2010 року.

Дослідивши матеріали позовної заяви судом встановлено, що позивачем при оформленні позовної заяви не дотримано ряд вимог передбачених статті 106 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 106 КАС України, в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. А відповідно до частини 2 статті 106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

В порушення вказаних норм позивачем не зазначено обставини на обґрунтування заявлених вимог та не вказано доказів на підтвердження цих обставин.

Так, зокрема, як вбачається із змісту та обґрунтування позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача - Державного підприємства "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (далі - ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою") кошти в сумі 4487586,0 гривень до Державного бюджету України із призначенням платежу: повернення коштів до державного бюджету, в зв`язку з порушенням вимог чинного законодавства. Таким чином предметом позову є лише майнова вимога про стягнення коштів одержаних відповідачем з порушенням чинного законодавства.

Законом України "Про державну контрольно-ре візійну службу в Україні" визначено підстави для звер нення до суду та наведено обсяг питань, які вирішуються в судовому порядку. Зокрема, органам ДКРС надано право:

1. вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями прихо вані і занижені валютні та інші пла тежі (п.7 ст.10);

2. у судовому порядку стягувати в доход держави кошти, одержані під контрольними установами за неза конними угодами, без установлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства (п.8 ст.10);

3. звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконан ня вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п. 10 ст.10).

Тобто, в пункті 8 статті 10 Закону України "Про державну контрольно-ре візійну службу в Україні" визначена як підстава звернення до суду, так і предмет майбутнього позову - стяг нення коштів.

В той же час, повноваження органів ДКРС по контролю за дотриманням бюджетного законодавства визначені у положеннях Бюджетного кодексу України (далі - БК України).

Згідно зі частиною 1 статті 113 БК України, органи ДКРС здійснюють контроль за:

1. цільовим та ефективним використанням коштів державного бюджету та місцевих бюджетів;

2. цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів, одержаних під гарантію Кабінету Міністрів України;

3. порядком ведення бухгалтерського обліку та достовірністю звітності про виконання Державного бюджету України та місцевих бюджетів, кошторисів;

Поряд з цим, статтею 51 БК України встановлено:

- одними із стадій виконання Державного бюджету України за видатками визнаються взяття бюджетних зобов'язань і отримання товарів, робіт та послуг;

- розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень,

встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися;

- після отримання товарів, робіт та послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання розпорядник бюджетних коштів приймає рішення про їх оплату та подає доручення на здійснення платежу органу Державного казначейства України, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" органи державної контрольно-ревізійної служби за результатами інспектування складають акти ревізій. У разі виявлення бюджетного правопорушення при проведенні ревізії цей факт фіксується в акті ревізії.

Відповідно до статті 116 БК України бюджетним правопорушенням визнається недотримання учасником бюджетного процесу, встановленого цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами, порядку складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету чи звіту про виконання бюджету.

Учасниками бюджетного процесу є органи та посадові особи, які наділені бюджетними повноваженнями. Бюджетними повноваженнями визнаються права і обов'язки учасників бюджетних правовідносин (ст. 20 БК України).

При цьому, стаття 7 БК України передбачає, що одним із принципів на яких ґрунтується бюджетна система України є принцип відповідальності учасників бюджетного процесу, тобто кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу. Правила цієї статті повністю кореспондують положенням Конституції України.

В свою чергу, особи винні у порушенні бюджетного законодавства, несуть цивільну, дисциплінарну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законами України (ч.1 ст. 121 БК України).

Відповідно до загальних підстав настання відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди (стягнення коштів) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв’язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Поряд з цим, слід зазначити, що в основі протиправних дій лежать певні юридичні факти, суб’єктивні обставини, застосування яких потягло за собою порушення прав сторони. При цьому такі дії носять явний характер, тобто повинні підтверджуватись відповідними доказами.

З доказів по справі не вбачається, що внаслідок протиправних дій чи бездіяльності власне посадових осіб відповідача, останнім були одержані кошти Стабілізаційного фонду в сумі 4487586,0 грн. на виготовлення технічної документації.

Також, суд вважає, що висновок позивача щодо порушення відповідачем - ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" положень пункту 7 статті 51 БК України є передчасним, оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження обставин стосовно одержання відповідачем коштів в сумі 4487586,0 грн., з порушенням вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.12.2009 №1511-р "Про здійснення попередньої оплати робіт з безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельну ділянку чинного законодавства". Адже згідно цього розпорядження Державному казначейству України доручалось здійснити до 25 грудня 2009 року попередню оплату робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, проведення державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, в тому числі заповнення бланків таких актів, що виконуватимуться одержувачами бюджетних коштів відповідно до внесених Міністерством охорони навколишнього природного середовища та Державним комітетом із земельних ресурсів пропозицій.

Більш того, у позовній заяві не наведено обґрунтування стосовно належності відповідача до категорії головного розпорядника, розпорядника чи одержувача бюджетних коштів, а тільки обмежено узагальненою характеристикою щодо підконтрольності ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" органам державної контрольно-ревізійної служби.

Втім, питання стосовно розмежування (класифікації) таких учасників бюджетного процесу, як Головне управління Державного казначейства України у Вінницькій області, Головне управління Держкомзему у Вінницькій області та ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" у даній спірній ситуації є важливим з огляду на те, що кожен з них наділений певним обсягом бюджетних повноважень і несе окрему відповідальність за свої дії або бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо обставин виявлених порушень, поверхово відображають фактичні обставини, оскільки вони дійсно містять обов'язкове посилання на норми законів та інших нормативно-правових актів, які можливо порушено, зокрема норми БК України, Постанови Кабінету Міністрів України "Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" від 09.10.2006 №1404, "Порядку обслуговування державного бюджету за видатками та операціями з надання та повернення кредитів, наданих за рахунок коштів державного бюджету" від 25.05.2004 №89, "Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ" від 28.02.2002 №228, "Порядку використання у 2009 році коштів Стабілізаційного фонду для здійснення заходів з безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки" від 05.08.2009 №844, проте не містять зазначення винних у їх допущенні осіб чи органів, а відтак має місце неконкретизований суб`єктний склад учасників публічного - правового спору.

Згідно вимог статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно частини 5 статті 2 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Абзацом 5 пункту 35 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550, передбачено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Отже, без встановлення (конкретизації) таких осіб чи органів з вини яких допущено порушення (в.т.ч. бюджетне) вищезгаданих норм законів та нормативно-правових актів, а лише допускаючи можливість неправомірної поведінки перерахованих учасників бюджетного процесу, суд не може задовольнити майнові вимоги позивача спрямовані на стягнення грошових коштів. Така форма судового захисту суперечитиме принципам та завданню адміністративного судочинства.

В протилежному випадку, позивачу необхідно навести чіткі аргументації стосовно інших осіб чи органів (так званих учасників бюджетного процесу), внаслідок дій чи бездіяльності яких, у даній спірній ситуації, ма ли місце втрата матеріальних чи не матеріальних активів через перерахування (сплату) коштів, здійснення незаконних видатків бюджетних коштів, або порушення порядку взяття бюджетних зобов`язань, проведення платежів чи отримання товарів, робіт та послуг.

Суд в даному випадку, не вбачає проблемних питань щодо визначення суб’єктного складу осіб чи органів, які мають відповідати за позовними вимогами та обґрунтування їх участі у справі, так як дані питання чітко регламентовані законодавством.

Варто відмітити, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, а тлумачення закону в жодному разі не повинно спричиняти несправедливих обмежень прав особи. Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані належним чином, що безумовно попередньо унеможливлює належний розгляд справи у суді першої інстанції. Тобто, у поданій позивачем позовній заяві має місце неконкретизований виклад обставин, що в свою чергу позбавляє суд правильно визначити зміст спірних правовідносин між позивачем та відповідачем, встановити підстави позову, а тому з метою додержання статті 107 КАС України та для вирішення питання про відкриття провадження у справі зазначені обставини потребують попереднього з’ясування.

Стаття 106 КАС України не містить виключень і поширюється на всі випадки звернення до суду з позовною заявою, у зв'язку з чим недотримання її положень свідчить про її невідповідність вимогам Закону

Вищезазначені обставини позбавляють суд можливості вирішити питання щодо відкриття провадження по справі.

За правилами визначеними ч. 1 ст. 108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених в ст. 106 КАС України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали позовної заяви слід залишити без руху та надати позивачу строк для виконання всіх вимог перелічених в ст. 106 КАС України.

Керуючись статтею 108 КАС України, –

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву Контрольно - ревізійного управління у Вінницькій області до Державного підприємства "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про стягнення коштів залишити без руху.

2. Надати позивачу десятиденний термін для усунення недоліків з моменту отримання даної ухвали.

3. Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позовна заява буде повернута позивачу.

4. Дану ухвалу направити позивачу.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна