Справа № 2029/2-а-6929/11
Суддя: Маслов М. І.
Дата ухвалення: 2011-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Маслов М. І.
№2029/2-а-6929/11
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2011 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Маслова М.І.

при секретарі: Дробицькій М.Ю.

.

Розглянувши в залі суду в м. Харкові у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова про визнання незаконними дій щодо призначення (встановлення) пенсії, яка є відшкодуванням особі ядерної шкоди внаслідок Чорнобильської катастрофи державою Україна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати дії відповідача незаконними та зобовязати Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова призначити (встановити) та проводити виплати державної пенсії, яка є відшкодуванням ядерної шкоди, призначеної ОСОБА_1 відповідно до ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиу розмірі не нижче 6 (шість) мінімальних пенсій за віком, а також здійснити перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії, яка є відшкодуванням ядерної шкоди, призначеної ОСОБА_1 відповідно до ст.50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиу розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, починаючи з 04.08.2011 року на весь час виплати пенсії.

Позивач позовні вимоги підтримав просить задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, розглядати справу в його відсутності .

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і дату слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач надав суду письмове заперечення, з позовними вимогами не згоден, просить суд у задоволені позову відмовити.

З огляду на таке суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, згідно ст.. ст.. 102-106 КАС України.

Суд оцінивши повідомлені сторонами обставини, та дійшов висновку що у матеріалах справи достатньо підстав для прийняття судового рішення про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Орджонікідзевського району міста Харкова. Має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, серія ХАР-06 № 014295 . Також згідно довідки медико-соціальної (експертної) комісії (№ 014295 від 27.04.2007 року) встановлена ІІІ група інвалідності безстроково. Ці обставини відповідач визнає.

Головними нормативними актами, які діють в Україні для громадян, які зазнали опромінення в зоні радіаційного забруднення, є Віденська конвенція про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21.05.1963р. (ст. І) (надалі - Конвенція), яка ратифікована Україною, Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи№ 796-ХІІ та Закон України Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку№ 39-95.

Конвенцією відповідальність за ядерну шкоду відповідно п. 1 ст. IV визнана абсолютною та покладена на оператора ядерної установки, яким з 1991р., як власник та адміністратор ЧАЕС, є держава Україна, а також зобов'язано кожну країну, яка її підписала, забезпечити можливість особам, яким завдана ядерна шкода, реалізувати свої права на відшкодування ядерної шкоди.

Суд враховує норми чинного міжнародного права та національного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофидержавна політика України в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи базується на принципах соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ст.13 вищевказаного закону держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на отримання державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до положень Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивід 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, (надалі Закон України № 796-ХІІ).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України № 796-ХІІ щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, повинна призначатися у розмірах: інвалідам 3 групи - 50 % мінімальної пенсії за віком, а розмір державної пенсії для цих осіб, щодо яких встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою, в усіх випадках не можуть бути нижчими: по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком

На даний час позивач отримує державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в значно нижчому розмірі, в звязку з чим звернувся до відповідача із заявою про встановлення (призначення) розмірів основної та додаткової пенсії відповідно до тих розмірів, що передбачені ст.ст. 50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивід 28.02.1991 р. № 796-ХІІ.

Відповідач відмовляє у встановленні розмірів пенсій відповідно до норм Закону, керуючись при цьому Постановами Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року. Постанова Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року на момент прийняття судом рішення втратила чинність.

Але відповідачем не були прийняті до уваги вимоги міжнародного права та національного законодавства. У відповідності до ст..ст.5, 9 КАС України, як правовий акт, який має вищу юридичну силу, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Віденська конвенція про цивільну відповідальність за ядерну шкоду.

Крім того, ст..ст.21 та 22 Конституції України гарантують людині, що її права та свободи, будучи невідчужуваними та непорушними, не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, ні закони, зміни до законів, не розповсюджуються на вже існуючі права та свободи людини, якщо вони звужують зміст та обсяг цих прав та свобод.

Саме ж загальне поняття пенсій визначено ст. 1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-ГУ відповідно до якого пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

З системного аналізу вказаної норми виходить, що законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. Отже визначення пенсії передбачає, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного часу, тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії. Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Вирішуючи саме ж питання щодо періоду часу, за який необхідно встановити пенсію, то пенсія, як і інвалідність призначена позивачу безстроково, тому обмеження строку призначення будь-якою датою, в тому числі датою прийняття судового рішення, є порушенням прав позивача на соціальний захист щодо своєчасного та повного відшкодування ядерної шкоди, в якості отримання сум пенсії, передбаченої нормами Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Практика виконання судових рішень, в яких вказаний не період, а лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії, з якої треба провести їй перерахунок пенсії, свідчить про те. що в таких випадках права позивачів надалі відповідачами більше не порушується, пенсії позивачам виплачуються на постійній основі, діяльність відповідачів після виконання таких рішень стає законною та правомірною.

Відповідно до положень ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, застосуванню підлягає правовий акт, який має вищу юридичну силу про це і норми ст. 8, ст. 9 Конституції України.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивід 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, яка має назву Розяснення порядку застосування цього Закону, містить положення, згідно якого розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Дана норма не дає підстав для висновку, що Кабінету Міністру України надано право змінювати норми Закону, тим більше, що це б суперечило принципу розподілу повноважень між гілками влади, оскільки єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент, тому стаття 85 Конституції України прийняття законів віднесено до повноважень Верховної Ради України, а не Кабінету Міністру України, який згідно ст. 113 Конституції України керується в тому числі і законами і про це норми ст. 92 Конституції України.

Частиною 1 ст. 67 Закону № 796-ХІІ передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Отже, Законом № 796-ХІІ не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір бази нарахувань пенсій, встановлений Законом, а надано право розяснення порядку застосування цього Закону.

Суд, зобовязуючи відповідача призначити позивачу на весь час виплати пенсії розміри пенсії, які передбачені Законом №796-XІІ, застосовує аналогію закону, а саме Рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. (надалі Рішення №6-рп/2007), яке усунуло порушення щодо постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи визнало такою, що не відповідає Конституції України ст.29 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік яка вносила зміни до діючого закону. На підтвердження неконституційності окремих положень вищезазначених законів про Держбюджет можна розглянути правові позиції Конституційного Суду України, викладені в його рішеннях від 06.07.1999 р. № 8-рп/99, від 20.03.2002р. №5-рп/2002, від 17.03.2004р. №7-рп/2004, від 01.12.2004р. №20-рп/2004 та від 11.11.2005р. №8-рп/2005.

У ч.2 ст.8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй. До повноважень Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в Україні належить прийняття законів згідно п.3 ч.1 ст.85, ст.91 Конституції України. Виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України відповідно до ч.2 ст.92 Конституції України. Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України, на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період відповідно до ч.1 ст.96 Конституції України), шляхом прийняття відповідного закону.

Питання складення, розгляду, затвердження, звіту та контролю за використанням коштів Державного бюджету України регламентовані положеннями ст.ст.95, 96, 97, 98 Конституції України та Бюджетним кодексом України.

Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в ч.2 ст. 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у Бюджетного Кодексу України. Встановлений даними статтями перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним.

Зі змісту наведених положень вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень передбачений ст.48 Конституції України.

Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Бюджетному Кодексі України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Згідно п.5 Рішення №6-рп/2007 Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає ст. 1, 3, ч.2 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст.19, ст.ст.21, 22, п.1 ч.2 ст. 92, ч.1,2 і 3 ст.95 Конституції України.

З цього слідує, що Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Згідно пп.3.2. п.3 Рішення №6-рп/2007 Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ст.29 Закону про Державний бюджет України не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними.

Такого ж висновку Конституційний Суд України дійшов у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік ,Справа N 1-28/2008 від. 22 травня 2008 року N 10-рп/2008р.

Так, Постановою № 8 Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року Про незалежність судової влади, звернуто увагу судів на те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод, та Постановою №9 Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, визначений обовязок суду оцінювати зміст закону з точки зору його відповідності Конституції та застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Керуючись ст.ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст. ст.. 2, 9,10, 17, 62-72,86, 94, 102- 106,160-162,163, 168 ч2 КАС України, ст.ст. 14, 48, 49, 50, 54, 67, 71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевського районі міста Харкова щодо відмови у призначенні (встановленні) державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії, які є відшкодуванням ядерної шкоди, призначеної ОСОБА_1 відповідно до ст.ст.50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 04.08.03.2011 року на весь час виплати пенсії.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевського районі міста Харкова призначити (встановити) та проводити виплати державної пенсії, яка є відшкодуванням ядерної шкоди, призначеної ОСОБА_1 відповідно до ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиу розмірі не нижче 6 (шість) мінімальних пенсій за віком, а також здійснити перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії, яка є відшкодуванням ядерної шкоди, призначеної ОСОБА_1 відповідно до ст.50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиу розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, починаючи з 04.08.2011 року на весь час виплати пенсії.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови.

Суддя Маслов М.І.