Справа № 805/2667/15-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2015 р. Справа № 805/2667/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Козаченка А.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МІКО-ФУД до Відділу державної виконавчої служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції про визнання неправомірними виконавчих дій,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю МІКО-ФУД звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції про визнання неправомірними виконавчих дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис № 2997 про вилучення та повернення фронтального навантажувача лізингоодержувачем ТОВ «МІКО-ФУД» на користь лізінгодавця ТОВ «Український лізинг».

12.06.2015 року відповідачем, на підставі відповідної заяви ТОВ «Український лізінг», було відкрито виконавче провадження. Посилаючись на ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», позивач зазначає, що він не отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, натомість 17.06.2015 року вказана постанова була отримана позивачем електронною поштою. Керуючись положенням ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до відповідача з клопотанням про зупинення виконавчого провадження, проте державний виконавець провадження не зупинив, про причини відхилення клопотання не повідомив та не відобразив надходження даного клопотання в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень. Таким чином, на думку позивача, вищевказані дії відповідача порушують приписи ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Також позивач зазначає, що винесення постанови про відкриття провадження у день надходження виконавчого документу до відповідача призвело до того, що позивач заздалегідь був позбавлений можливості отримати, виконати в добровільному порядку та у встановлений строк вимоги постанови про відкриття виконавчого провадження, що порушує положення ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з іншим позивач зазначає, що електронною поштою отримав постанову відповідача про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, проте розрахунку витрат позивач не отримав, крім того, позивач вважає, що відповідач не здійснював жодних виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документу, а тому дана постанова є безпідставною.

На підставі викладеного позивач просив визнати дії відповідача по примусовому виконанню виконавчого напису № 2997, вчиненому 09.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу незаконними та неправомірними; визнати протиправною та скасувати постанову від 17.06.2015 року про стягнення виконавчого збору, прийняту в рамках виконавчого провадження № 47843241; визнати протиправною та скасувати постанову від 22.06.2015 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, прийняту в рамках виконавчого провадження № 47843241.

Представник позивача до судового засідання не зявився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

09.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про вилучення та повернення лізингоодержувачем-Товариством з обмеженою відповідальністю «МІКО-ФУД» відповідно до рішення Господарського суду Запорізької області від 03.02.2015 року по справі № 908/5021/14 на користь лізингодавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» обєкта фінансового лізингу-навантажувача фронтального, марка JCB 426ZX, 2013 року випуску, заводський номер JCB426Z0T02274579, двигун № НОМЕР_1, державний номер 59870АА, захват для компосту марки В 680 НXG, 2013 року випуску, загальною вартістю 1 340 000, 00грн., в т.ч. ПДВ-20% (далі-навантажувач), що були передані в користування на підставі Договору фінансового лізингу від 27.08.2013 року № ФЛ-125-1, укладеного між ТОВ «Український лізинг» та ТОВ «МІКО-ФУД» та підлягає поверненню за невиплачені платежі за період з 28.07.2014 року по 09.06.2015 року за користування обєктом лізингу в сумі 615 359, 49грн.

12.06.2015 року, на підставі вищевказаного виконавчого напису та заяви про відкриття виконавчого провадження від 12.06.2015 року, відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47843241 про вилучення та повернення навантажувача, боржнику запропоновано у добровільному порядку виконати дану постанову до 16.06.2015 року. Вищевказана постанова була направлена на адресу позивача рекомендованим листом 12.06.2015 року та отримана ним 02.07.2015 року, про що свідчить підпис уповноваженої особи позивача.

17.06.2015 року відповідачем була отримана заява від 16.06.2015 року, в якій позивач, посилаючись на відсутність у нього постанови про відкриття виконавчого провадження, просив відкласти виконавчі дії на десять робочих днів.

Також 17.06.2015 року відповідачем було винесено постанову про створення виконавчої групи.

19.06.2015 року відповідачем було складено акт про вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду та передачі їх стягувачу.

Відповідно акту від 22.06.2015 року, при примусовому виконанні виконавчого напису № 2987 від 09.06.2015 року державним виконавцем було здійснено витрати, повязані з проведенням виконавчих дій на суму 300, 00грн.

22.06.2015 року, відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47925799, в якій запропоновано боржнику у добровільному порядку сплатити до 28.06.2015 року 300 грн. у якості витрат на проведення виконавчих дій. Постановою відповідача від 22.06.2015 року № 47843241 постановлено стягнути з боржника витрати на проведення виконавчих дій у сумі 300, 00грн.

22.06.2015 року відповідачем винесено постанову ВП № 27925527 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника 2040грн. Постановою відповідача від 17.06.2015 року в рамках виконавчого провадження № 47843241 було постановлено стягнути з боржника 2 040, 00грн.

09.07.2015 року постанова ВП № 47843241 від 17.06.2015 року, від 22.02.2015 року була приєднана до зведеного виконавчого провадження № 48073209.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (надалі Закон України Про виконавче провадження), цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

У відповідності до вимог ст. 2 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження», для проведення виконавчих дій державний виконавець за необхідності залучає понятих, працівників органів внутрішніх справ, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом. При виконанні рішень судів та ухвал про зміну органів управління та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності можуть залучатися виключно працівники органів внутрішніх справ. Залучення інших осіб у процесі виконання таких рішень не допускається.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі написи нотаріусів.

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 20 Закону України Про виконавче провадження, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною 1 та ч. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. За письмовою заявою учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Відповідно до вищевказаного, суд зазначає, що 16.06.2015 року до відповідача надійшло клопотання, в якому позивач, фактично визнавши наявність виконавчого провадження, разом з іншим просив визнати відповідну електронну адресу додатковою адресою для листування.

Також суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст. ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. У відповідності до вищезазначеного представником відповідача було надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та копію поштової квитанції за якими постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена на адресу позивача. Таким чином суд вважає, що позивачем були здійснені всі дії, передбачені положеннями ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», для повідомлення боржника про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

У відповідальності до положень даної статті, суд зазначає, що відкладення виконавчих дій є безумовним правом державного виконавця, яке він може реалізувати за своїм особистим переконанням, а не його обовязком. Також суд звертає увагу, що положеннями вищезазначеної статті не передбачено обовязку державного виконавця повідомляти сторін виконавчого провадження про відмову в клопотанні про відкладення виконавчих дій.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з вищенаведених правових норм та досліджених обставин, суд вважає, що відповідачем доведений факт правомірності вчинених ним дій та винесення постанови від 17.06.2015 року про стягнення виконавчого збору та постанови від 22.06.2015 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, що прийняті в рамках виконавчого провадження № 47843241, у звязку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю МІКО-ФУД до Відділу державної виконавчої службі Ясинуватського міськрайонного управління юстиції про визнання неправомірними виконавчих дій - відмовити.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова в адміністративній справі може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Донецький окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Козаченко А.В.