Справа № 1570/7493/2012
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2013-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/7493/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2013 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

за участю секретаря: Казарян С.Б.

сторін:

представника позивача: ОСОБА_1 (по довіреності)

представника відповідача: ОСОБА_2 (по довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне підприємство «Волсбуд» до державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси про визнання нечинним (протиправним) та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.07.2012 року,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне підприємство «Волсбуд» до державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси про визнання нечинним (протиправним) та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.07.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновок, викладений в акті перевірки № 183/22-214/30495083/1406 від 11.07.2012р., на підставі якого винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 19.07.2012р., про нікчемність провочинів є необґрунтованим, оскільки податковим органом не наведено належних доказів того, що укладені позивачем угоди є нікчемними правочинами. Зазначений акт не містить жодного доказу порушень ТОВ «Волсбуд» вимог норм діючого податкового законодавства, натомість позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, а тому позивач вважає, що висновки податкового органу щодо завищення ТОВ «Волсбуд» податкового кредиту в сумі 26894, 18 грн. за вересень 2011 року на суму 4340 грн., жовтень 2011 року в сумі 10034, 19 грн., листопад 2011 року в сумі 12519,99 грн. є безпідставними.

У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, зазначивши, що проведеною перевіркою встановлено, що в порушення п. 198.1, 198.6 ст. 198 ПК України, підприємством завищено суму податкового кредиту на загальну суму 26894, 18 грн., в т.ч. за вересень 2011 року на суму 4340 грн., жовтень 2011 року в сумі 10034, 19 грн., листопад 2011 року в сумі 12519,99 грн. Відповідач зазначив, що наявність у платника податку податкових накладних, виданих йому продавцями товару та оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства і сплата продавцю вартості товару з ПДВ є обовязковим, але не є достатніми підставами для визначення податкового кредиту та в подальшому відшкодування цього податку з бюджету, отже будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. За наслідками перевірки було встановлено фат відсутності реальності здійснення господарської діяльності по ланцюгу.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне підприємство «Волсбуд» зареєстровано 27.07.1999р., номер запису до ЄДР №1 018808 (а.с.73).

Згідно довідки про взяття на облік платника податків №7534/29-108 від 05.10.2011р. позивач знаходиться на обліку ДПІ у Малиновському районі міста Одеси з 02.08.1999р. за №2544 та є платником податку на додану вартість згідно Свідоцтва №200005559 про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с.71-72).

З 09.07.2012р. по 10.07.2012р. на підставі п.п.75.1.2 ст.75,ст. 79 Податкового кодексу України ДПІ у Малиновському районі міста Одеси Одеської області ДПС проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «БМП Волсбуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.09.2011р. по 30.09.2011р. та з 01.11.11р. по 30.11.2011р. щодо взаєморозрахунків та правових відносин з ТОВ «Юкмас», , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011р. по 31.10.2011р. та з 01.11.2011 по 30.11.11р. щодо взаєморозрахунків та правових відносин з ТОВ «Європейські шляхові технології».

За наслідками зазначеної перевірки складено акт №183/22-214/30495083/1406 від 11.07.2012р., відповідно до висновків якого встановлено наступні порушення: п.198.1 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України , що призвело до заниження задекларованих ТОВ «БМП Волсбуд» показників у рядку 10.1 Декларацій «Придбання з податком на додану вартість на митній території України товарів, послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20%», у рядку 17 Декларацій «Усього податкового кредиту» на загальну суму 26894,18 грн., в т.ч. за вересень 2011 року на суму 4340 грн., жовтень 2011 року в сумі 10034, 19 грн., листопад 2011 року в сумі 12519,99 грн. (а.с.10-26).

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.07.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 40 341,00 грн. (а.с.9).

Позивач, не погоджуючись з зазначеним податковим повідомленням-рішенням, звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати нечинним (протиправним) та скасувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).

Відповідно п.79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно з оспорюваним податковим повідомленням-рішенням підставою його прийняття є порушення позивачем п. 198.1 п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Кодексу встановлено, що податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198. 6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Зі змісту вказаних приписів вбачається, що право на податковий кредит виникає при наявності одночасно двох обовязкових умов: за умови придбання товарів (послуг) чи основних фондів з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності та при наявності податкової накладної, оформленої відповідно до вимог Кодексу. При цьому право на податковий кредит залежить від того, чи відбувся факт придбання товару або оплати за нього.

Перевіряючи законність віднесення ПДВ за податковими накладними, отриманими від ТОВ «Юкмас», ТОВ «Європейські шляхові технології» до складу податкового кредиту за вересень-листопад 2011 року, суд виходить з наступного.

Пунктами 200.1-200.4,200.7 ст.200 ПК України передбачається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п.200.1). При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2). При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3). Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду (п.200.4). Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (п.200.7).

Пукнтами 201.1 та 201.10 ст.201 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору (п.200.1), податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до Державної податкової адміністрації України є дата та час, зафіксовані у квитанції (п.201.10).

Судом встановлено, що 01.08.2011 року між ТОВ «Юкмас» (Продавець) та ТОВ «Будівельно-монтажне підприємство «Волсбуд» (Покупець) укладено договір поставки №26, згідно умов якого Продавець зобовязується поставити, а Покупець прийняти та сплатити продукцію в кількості, якості та за цінами, зазначеними в рахунках-фактурах, які виставляються Продавцем на підставі заявок покупця (а.с.27-28).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що якість товару повинна відповідати діючій нормативно-технічній документації та підтверджуватись відповідним документом.

Відповідно п.3.2 загальна кількість та вид поставляємого товару визначається відповідно рахунків-фактур, які виставляються Продавцем на підставі заявок Покупця.

Розділом 3 зазначеного Договору врегульовано базисні умови поставки товару, відповідно п.3.1 зазначеного Розділу продавець поставляє товар покупцю згідно Правил ІНКОТЕРМС в ред. 2000 року.

На виконання умов договору, ТОВ «Будівельно-монтажне підприємство «Волсбуд» отримало податкові накладні № 35 від 08.08.2011р.; №40 від 11.08.2011р. та видаткові накладні (а.с.29-32).

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

В підтвердження факту оплати за зазначеним договором позивач надав платіжне доручення №1893 від 27.09.2011р. (а.с.89).

Суд вважає, зазначені вище докази є недостатніми для підтвердженням фактичного виконання укладеного позивачем договору поставки, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Судом встановлено, що надані на виконання зазначеного договору видаткові накладні № 35 від 08.08.2011р.; №40 від 11.08.2011р., окрім підпису не містять інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та підписувала відповідні первинні документи.

Окрім того, позивачем ані під час проведення перевірки ані під час судового розгляду справи не надано документ встановленого зразка, що є підтвердженням якості товару, обовязковість надання якого (Продавцем-покупцю) передбачена п. 2.1 Договору № 26 від 01.08.2011р., не надано рахунки-фактури, заявки покупця.

Твердження представника позивача стосовно того, що транспортування здійснювалось автомобілями, що належать та орендуються позивачем не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження транспортування товару, а саме: товарно-транспортних накладних.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні документи на підтвердження руху товару від постачальника до покупця, документи, що засвідчують факт отримання та зберігання товару. Відсутнє підтвердження фізичного переміщення товару від контрагента - постачальника ТОВ «Юкмас» до підприємства - покупця ТОВ «БМП «Волсбуд». Відсутність належним чином оформлених товарно-транспортних накладних є свідченням відсутності факту перевезення товару. За відсутності в матеріалах справи належним чином оформлених товарно-транспортних накладних неможливо визначити місце здійснення поставки, проміжок часу, момент оприбуткування даного товару позивачем, вид товару, його кількість тощо.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Європейські шляхові технології», судом встановлено, що 03.10.2011р. між Позивачем (Замовник) та ТОВ «Європейські шляхові технології» (Підрядник) укладено Договір підряду №30 від 03.10.2011р., відповідно до якого за дорученням Замовника Підрядник зобовязується на власний ризик виконати певну роботу, а саме будівельно-монтажні роботи (будівництво зєднувальної лінії СЛ 24 на ділянці: м. Одеса, вул. Крайня., (муфта) Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Авангард, ж/к «Сьоме небо» (2-ий етап) (п.п.2.1.1 п.2.1. договору (а.с.34-36).

На виконання зазначеного договору позивачем надано податкову накладну №21 від 20.10.2011р., довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2011 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2011 року, відомість витрачених ресурсів витрат підрядника (витрати за прийнятими нормами), локальний кошторис №5-1-1/2 на капітальний ремонт магістралі (а.с.37-51).

01.11.2011р. між ТОВ «БПМ «Волсбуд» та ТОВ «Європейські шляхові технології» укладено договір підряду № 32, відповідно до якого за дорученням Замовника Підрядник зобовязується на власний ризик виконати певну роботу, а саме будівельно-монтажні роботи (капітальний ремонт магістралі №8 (АТС «Полімер» - РШ 5 А) (а.с.52-55).

На виконання зазначеного Договору позивачем надано податкову накладну №7 від 07.11.2011р., довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2011 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2011 року, відомість витрачених ресурсів витрат підрядника (витрати за прийнятими нормами), локальний кошторис №5-1-1/2 на капітальний ремонт магістралі(а.с.37-51).

Суд звертає увагу, що зазначені первинні документи в порушення ч.2 ст. 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не містять дати складання останніх.

Стосовно відсутності фактичного виконання робіт за договорами, укладеними з ТОВ «Юкмас» та ТОВ «Європейські шляхові технології», судом встановлено, що відповідач посилався на висновки акту ДПІ у Приморському районі міста Одеси № 304/23-5/37009873 від 14.02.2012р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «Юкмас» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами», яким встановлено, що у ТОВ «Юкмас» вбачаються факти відсутності реальності здійснення господарської діяльності у листопаді 2011 року та акт ДПІ у Приморському районі міста Одеси № 519/22-00/35503890 від 24.02.2012р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «Європейські шляхові технології» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за 2011 рік», яким встановлено, що згідно вимог ст. 55 Господарського кодексу України відсутні факти реального здійснення господарської діяльності. ТОВ «Європейські шляхові технології» має ознаки податкової ями.

Щодо посилання позивача на відсутність повноважень податкового орану про визнання угод нікчемними, суд зазначає наступне.

Відповідні відносини у сфері оподаткування регулюються підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Указана норма встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в тому, що в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення обєкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України саме на контролюючі органи покладається обовязок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобовязань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність звязку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Таким чином, суд дійшов висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Враховуючи те, що позивачем не надано належно оформлених всіх первинних документів, що підтверджують виконання господарських операцій за договорами, укладеним з ТОВ «Юкмас»», ТОВ «Європейські шляхові технології» суд вважає, що відповідачем правомірно зроблено висновок про завищення позивачем суми податкового кредиту у розмірі 26894, 18 грн.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на зазначене суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 19.07.2012 року є таким, що відповідає нормам чинного законодавства, тому не підлягають скасуванню.

Частиною другою ст.71 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне підприємство «Волсбуд» не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69,70, 71,94,122,158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне підприємство «Волсбуд» до державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси про визнання нечинним (протиправним) та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.07.2012 року, - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15 лютого 2013 року

Cуддя: Г.П.Самойлюк

.