Справа № 802/104/13-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 вересня 2015 р. Справа № 802/104/13-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Череватої А.Ю.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Решетніка С.П.,

представника відповідача: Кушнір А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2

про: про скасування рішень та поновлення на військовій службі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - Бершадсько-Теплицького ОРВК, відповідач 2), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач 3). В адміністративному позові позивач просив визнати протиправним та скасувати параграф 4 пункту 9 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 601 від 7 грудня 2012 року в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас відповідно до п. "і" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та п. 1 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 121 від 14 грудня 2012 року, яким позивача виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік, поновити позивача на військовій службі та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на 20 березня 2012 року (на час вчинення позивачем адміністративного проступку) ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не містила норми, яка в подальшому була застосована до позивача як підстава звільнення. Позивач вважає, що звільнення його зі служби відбулося незаконно, оскільки в даному випадку закон зворотної дії в часі не має.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд установив наступне.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року, позов задоволено.

Ухвалою від 30 червня 2015 року Вищий адміністративний суд скасував постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові та пояснення, надані в судових засіданнях, просили задовольнити його повністю.

Представник відповідачів у судовому засіданні не погодились із заявленими позовними вимогами, зазначивши, що відповідачі, приймаючи оскаржувані накази, діяли згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню. Крім того, представник відповідачів зазначила, що службове розслідування для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні 20 березня 2012 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП України (корупційне правопорушення), не проводилося, оскільки його (позивача) вина доведена постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 1 червня 2012 року, яка набрала законної сили 17 липня 2012 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд установив наступне.

Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 1 червня 2012 року, яка набрала законної сили 17 липня 2012 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні 20 березня 2012 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі 1000 грн. з конфіскацією незаконно одержаної неправомірної вигоди матеріального характеру в сумі 1000 грн.

На підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних сил України № 601 від 7 грудня 2012 року ОСОБА_1 звільнено військової служби в запас відповідно до п. "і" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" .

Наказом військового комісара Бершадсько-Теплицького об`єднаного районного військового комісаріату Вінницької області № 121 від 14 грудня 2012 року позивач виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік.

Надаючи оцінку правомірності вищезазначених наказів відповідачів, які є предметом публічно-правового спору у цій справі, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону порядок проходження громадянами України військової служби, положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Звільнення з військової служби, в тому числі й підстави звільнення, передбачає ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

17 травня 2012 року Законом України № 4711 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" доповнено пунктами "і" та "ї", який набрав чинності з 13 червня 2012 року.

Відповідно до п. "і" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення.

Виходячи з аналізу вказаної норми випливає, що п. "і" ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" пов`язує звільнення особи з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, а не з часом скоєння такого правопорушення.

Крім того, згідно з ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України №1053/2001 від 7 листопада 2001 року затверджено і введено в дію з 1 січня 2002 року Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України.

Також, порядок та процедура звільнення з військової служби врегульовані Законом України "Про дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV від 24 березня 1999 року.

Згідно ст. 84 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваних наказів, далі - Дисциплінарний статут) прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 вказаного Статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

З аналізу зазначеним норм випливає, що службове розслідування проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, ступеня вини та у випадку доведення вини військовослужбовця, який вчинив правопорушення, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні 20 березня 2012 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП України (корупційне правопорушення), доведена постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 1 червня 2012 року, яка набрала законної сили 17 липня 2012 року. Відтак, суд погоджується з твердженнями представника відповідачів, що в даному випадку не було необхідності проводити службове розслідування.

Крім того, положення п. "і" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" носять імперативний характер та не підлягають двоякому тлумаченню.

Згідно з вимогами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що всі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Таким чином, на час звільнення позивача з військової служби у запас (у зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, та виключення із списків особового складу військової частини, постанова Бершадського районного суду Вінницької області від 1 червня 2012 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні 20 березня 2012 року корупційного правопорушення, набрала законної сили, а тому відповідачі, видаючи накази про звільнення позивача в запас з виключенням зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення, діяли правомірно.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач, в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, не довів законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість відповідачі, заперечуючи проти позову, відповідно до приписів ч. 2 ст. 71 КАС України, надали беззаперечні докази на підтвердження правомірності прийнятих рішень, що є предметом оскарження позивачем, що кореспондується з приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування оскаржуваних рішень є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, суд відмовляє в задоволенні похідних від них позовних вимог про поновлення позивача на військовій службі та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Відтак, з огляду на викладене суд відмовляє в задоволенні адміністративного позову повністю.

Підстави для присудження судових витрат у справі відповідно до положень ст. 94 КСС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Вільчинський Олександр Ванадійович
Згідно з оригіналом:

Суддя:

Секретар: