Справа № 2а-1870/2585/11
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2011-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2011 р. Справа № 2a-1870/2585/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кравченка Є.Д., суддів: Воловика С.В., Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Єреп Ю.В.,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 2а-1870/2585/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмол" до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

06.05.2011 Товариство з обмеженою відповідальністю "Юмол" звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.03.2011 № /0 та від 01.03.2011 № /0.

25.07.2011 представником позивача подана заява про уточнення позовних вимог з урахуванням якої, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.03.2011 № /0 та від 01.03.2011 № /0.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за результатами документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмол» за період з 01.01.2009 по 30.09.2010, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 30.09.2010 відповідачем були встановлені порушення підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі Закон №334/94-ВР) та підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03.04.1997 р. №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (далі Закон № 168/97-ВР), про що був складений акт № 16/23/31324074 від 11.02.2011. На підставі цього акту були прийняті податкові повідомлення-рішення № /0 від 01.03.2011, яким визначено суму податкового зобовязання на загальну суму 1 331 222 грн. 50 коп., у тому числі за основним платежем 1 064 978 грн. 00 коп., штрафні (фінансові) санкції 266 244 грн. 50 коп., а також № /0 від 01.03.2011, яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 1 064 085 грн. 00 коп., у тому числі за основним платежем 851 268 грн. 00 коп., штрафні (фінансові) санкції 212 817 грн. 00 коп. коп.

Позивач не згоден з вказаними повідомленнями-рішеннями в повному обсязі. Посилаючись на Закон №334/94-ВР, Закон № 168/97-ВР, Цивільний кодекс України вважає, що податковим органом неправомірно зроблено висновок про те, що господарські операції між ним та ТОВ «Бастіон 2008» є безтоварними.

У позивача наявні податкові накладні, акти здачи-прийому нафтопродуктів, видаткові накладні та платіжні доручення, що підтверджують реальне виконання договору та його право на формування податкового кредиту за проведеними господарськими операціями.

Стосовно порушення підпункту 5.2.1 пункту 5.2, Закону України № 334/94-ВР, позивач зазначає, що в акті перевірки перевіряючий кваліфікує безнадійну заборгованість, як безповоротно надані товари і протиправно проводить їх подвійне оподаткування.

У звязку з цим просить скасувати податкові повідомлення-рішення № /0 та № /0 від 01.03.2011.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві, поясненнях від 17.06.2011 (а.с. 209-214) з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнали з підстав, які викладені у запереченнях на адміністративний позов від 08.06.2011 № 3525/9/ 10-c та доповненнях на заперечення на адміністративний позов від 21.07.2011 № 3941/9/10-с. Зазначають, що договір на поставку нафтопродуктів № 13/10/09-002 від 13.10.2009, укладений між позивачем та ТОВ «Бастіон-2008» складений з порушенням вимог Господарського кодексу України, а саме: - специфікація до договору відсутня, що є невідємною частиною укладеного договору; в договорі не зазначена загальна кількість товару; в договорі не визначена ціна товару, його загальна вартість, що є істотними умовами договору; відсутні сертифікати відповідності. У всіх перевізних документах (накладних), якими б підтверджувався факт відправлення товарів на залізничних станціях відповідно до укладених додаткових угод з базисом поставки СРТ ТОВ «Бастіон 2008» не значиться «Відправником» та платником витрат перевезення товару до місця призначення, а позивач за перевізними документами (накладними) не значиться «Одержувачем». Зазначене, на думку податкового органу, підтверджує відсутність доказів фактичного відвантаження нафтопродуктів від ТОВ «Бастіон» та отримання їх позивачем.

Крім того, відповідач стверджує, що позивачем для перевірки не надано акти приймання нафтопродуктів за формою № 5-НП та журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП. Складені здачі-приймання нафтопродуктів, що надані для перевірки не відповідають вимогам чинного законодавства та суперечать договору № 13/10/09-002 від 13.10.2009

Враховуючи викладене, відповідач стверджує про незаконність віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по безтоварним операціям з ТОВ «Бастіон-2008».

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

13.10.2009 року між позивачем та ТОВ «Бастіон 2008» був укладений договір поставки нафтопродуктів № 13/10/09-002 (а.с. 71-73), за яким останній (постачальник) постачає, а ТОВ «Юмол» (покупець) приймає та оплачує на умовах зазначеного договору товар нафтопродукти в асортименті, кількості та якості, вказаних в додаткових угодах (специфікаціях, протоколах узгодження ціни і т.п.), які є невідємною частиною даного договору. Ціна договору вказується в додаткових угодах (специфікаціях, протоколах узгодження ціни і т.п.), які є невідємною частиною даного договору та/або актах прийома-передачі товару.

Відповідно до розділу 4 цього договору (Умови поставки товару покупцю) поставка товару здійснюється партіями на умовах, узгоджених сторонами в додаткових угодах (специфікаціях, протоколах узгодження ціни і т.п.), які є невідємною частиною даного договору. Базисні умови поставки товару обмовляються сторонами в додаткових угодах (специфікаціях, протоколах узгодження ціни і т.п.), які є невідємною частиною даного договору та тлумачаться відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року в частині, що не суперечить даному договору.

Згідно до доповнення до даного договору від 13.10.2009 зазначений розділ було доповнено, зокрема, п. 4.5, відповідно до якого, поставка нафтопродуктів залізничним транспортом для ТОВ «Юмол» (згідно поданої заявки) здійснюється в адресу ТОВ «Нафтопродукт»: станція призначення Лебединська, Південна залізна дорога; код станції 445908; отримувач ТОВ «Нафтопродукт» (для ТОВ «Юмол»); код отримувача 5666; поштова адреса 42200, Сумська область, м. Лебедин, вул. Гастелло, 2 (а.с. 74).

Виконання даного договору підтверджується видатковими накладними: № РН-0000070 від 19.11.2009, № РН-0000106 від 21.12.2009, №-0000107 від 21.12.2010, № РН-0000001 від 13.01.2010, № РН-0000026 від 20.02.2010, № РН-0000071 від 10.03.2010№, РН-0000089 від 29.03.2010, № РН-0000111 від 21.04.2010, № РН-0000109 від 17.04.2010, № РН-0000162 від 11.06.2010, №РН-0000138 від 09.07.2010, № РН-0000172 від 30.07.2010, № РН-0000173 від 19.08.2010.

Згідно з даними накладними, товар отримано через директора ТОВ «Юмол» ОСОБА_2

Про перевезення вказаних вантажів свідчать залізничні накладні : № 52077143, № 44845611, №52163226, № 44846655, № 52165484, № 52349266, № 52350188, № 52350844, № 44859621, № 33851139, № 43033793, № 43230232.

Крім того, у судовому засіданні були досліджені акти здачи-прийому нафтопродуктів: № 1 від 19.11.2009, № 2 від 21.12.2009 та № 1-1 від 21.12.2009, №3 від 13.01.2010, № 1-2 від 19.02.2010, № 1-3 від 10.03.2010 та № 4 від 29.03.2010, № 5 від 17.04.2010 та № 3-1 від 21.04.2010, № 7 від 11.06.2010, № 9 від 30.07.2010, № 8 від 12.07.2010, № 10 від 19.08.2010.

Оплата позивачем за одержаний від вказаного підприємства товар проведена платіжними дорученнями: № 210 від 19.11.2009 на суму 540000,00 грн., № 218 від 30.11.2009 на суму 20000,00 грн., № 213 від 23.11.2009 на суму 220000,00грн., № 217 від 30.11.2009 на суму 91000,00грн., № 216 від 26.11.2009 на 350000,00 грн., № 232 від 21.12.2009 на суму 260000,00 грн., №237 від 25.12.2009 на суму 535000,00 грн., № 24 від 28.01.2010 на суму 195000,00 грн. та №10 від 20.01.2010 на суму 100000,00 грн., № 30 від 17.02.2010 на суму 65000,00 грн., №43 від 23.02.2010 на суму 368000,00 грн., №49 від 16.03.2010 на суму 180000,00 грн., №47 від 10.03.2010 на суму 90000,00 грн., № 58 від 22.03.2010 на суму 1000000грн, №100 від 19.03.2010 на суму 688646,33грн, № 65 від 31.03.2010 на суму 70000,00 грн., №63 від 29.03.2010 на суму 305000грн., №86 від 30.04.2010 на суму 170000,00 грн, та №79 від 22.04.2010 на суму 300000,00 грн., №155 від 27.07.2010 на суму 220000грн., №158 від 30.07.2010 на суму 126164 грн., №151 від 22.07.2010 на суму 231454,85 грн., №150 від 19.07.2010 на суму- 60000 грн, №141 від 15.07.2010 на суму 83914,53 грн., №139 від 12.07.2010 на суму 20000грн., № 178 від 19.08.2010 на суму 435434,36 грн.

При здійсненні вказаних господарських операцій продавцем були складені податкові накладні: № 76 від 23.11.2009, №94 від 30.11.2009, №95 від 30.11.2009, №72 від 19.11.2009, № 87 від 26.11.2009, № 128 від 21.12.2009, №129 від 21.12.2009, № 136 від 25.12.2009, № 1 від 13.01.2010, № 31 від 20.02.2010, №23 від 17.02.2010, №40 від 23.02.2010, № 82 від 10.03.2010, №83 від 10.03.2010, №96 від 22.03.2010, №106 від 29.03.2010, № 132 від 21.04.2010, №130 від 17.04.2010, № 193 від 11.06.2010, № 205 від 12.07.2010, № 208 від 27.07.2010, № 211 від 30.07.2010, № 213 від 19.08.2010.

Як вбачається з пояснень представників позивача отримані товари зберігалися на нафтобазі ТОВ «Нафтопродукт», що підтверджується наявним у матеріалах справи договором про надання послуг відповідального зберігання від 30.01.2009 № 30/01/09, укладеного між позивачем та ТОВ «Нафтопродукт» (т.1 а.с. 76-77).

Відповідачем була здійснена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 30.09.2009, наслідки якої викладені в акті від 11.02.2011 № 16/23/31324074 та 01.03.2011 прийняті спірні податкові повідомлення-рішення:

№ /0, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1 331 222 грн. 50 коп., у тому числі за основним платежем 1 064 978 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовим) санкціями 266 244 грн. 50 коп.;

№ /0, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 1 064 085 грн. 00 коп., у тому числі за основним платежем 851 268 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 212 817 грн. 00 коп.

Правовою підставою визначення зобов'язань був висновок відповідача про порушення позивачем пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі Закон №334/94-ВР) та підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (далі Закон № 168/97-ВР).

Перевіркою встановлено, що позивачем, внаслідок порушення вищезазначених норм, занижено податок на прибуток на загальну суму 1 064 978 грн. 00 коп., в тому числі: за 2009 рік у сумі 420 000 грн. 00 коп., за 2010 рік у сумі 644 978 грн. 00 коп., в тому числі: за 1 квартал 2010 року 351 799 грн. 00 коп., за 1 півріччя 2010 року 411 539 грн. 00 коп.,за 3 квартали 2010 року 644 978 грн. 00 коп., крім того занижено податок на додану вартість на загальну суму 851 268 грн. 00 коп., в тому числі: за 2009 рік у сумі 184 064 грн. 00 коп., в тому числі: за листопад 2009 року в сумі 64 989 грн. 00 коп., за грудень 2009 року 119 075 грн. 00 коп., за 2010 рік у сумі 667 204 грн. 00 коп., в тому числі за січень 2010 року у сумі 72 294 грн. 00 коп., за лютий 2010 року 63 187 грн. 00 коп., за березень 2010 року 168 184 грн. 00 коп., за квітень 2010 року 145 714 грн. 00 коп., за травень 2010 року 46 523 грн. 00 коп., за червень 2010 року 61 615 грн. 00 коп., за липень 2010 року 37 130 грн. 00 коп., за серпень 2010 року 72 557 грн. 00 коп.

Як вбачається з акту перевірки, ТОВ «Юмол» віднесло до складу валових витрат витрати по придбанню паливно-мастильних матеріалів у ТОВ «Бастіон 2008» за безтоварними операціями, на загальну суму 4 256 344 грн. 00 коп., в тому числі за 2009 рік у сумі 4 256 344 грн. 00 коп., за 2010 рік у сумі 2 576 344 грн. 00 коп., в тому числі: за 1 квартал 2010 року 1 403 627 грн.00 коп., за 1 півріччя 2010 року 1 642 589 грн. 00 коп., за 3 квартали 2010 року 2 576 344 грн. 00 коп. Відповідач в акті перевірки зазначає, що договір на поставку нафтопродуктів № 13/10/09-002 від 13.10.2009, укладений між ТОВ «Бастіон-2008» та ТОВ «Юмол» складений з порушенням вимог Господарського кодексу України, а саме: - специфікація до договору відсутня, що є невідємною частиною укладеного договору; в договорі не зазначена загальна кількість товару; в договорі не визначена ціна товару, його загальна вартість, що є істотними умовами договору; відсутні сертифікати відповідності. У всіх наданих для перевірки перевізних документах (накладних), якими б підтверджувався факт відправлення товарів на залізничних станціях відповідно до укладених додаткових угод з базисом поставки СРТ ТОВ «Бастіон 2008» не значиться «Відправником» та платником витрат перевезення товару до місця призначення ст. Лебединська ПЗД, а ТОВ «Юмол» за перевізними документами (накладними) не значиться «Одержувачем». Зазначене, як встановлено актом перевірки, підтверджує відсутність доказів фактичного відвантаження нафтопродуктів від ТОВ «Бастіон» та отримання їх ТОВ «Юмол».

Відповідач в акті перевірки стверджує, що складні первинні документи на виконання договору поставки нафтопродуктів № 13/10/09-002 від 13.10.2009, укладеного між ТОВ «Бастіон-2008» та ТОВ «Юмол» не підтверджують факт перевезення товару, його прийняття за кількістю та якістю, виконання вантажно-розвантажувальних робіт, зберігання товару.

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до Державної податкової інспекції в Сумській області. За результатами розгляду, рішенням від 22.04.2011 № 6811/10/25-005-49/97/ск первинна скарга позивача була залишена без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення без змін.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Поняття та склад валових витрат визначені статтею 5 Закону №334/94-ВР, відповідно до пункту 5.1 якої валові витрати виробництва та обігу сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Склад валових витрат наведений у пункті 5.2 даної статті.

Витрати, які не включаються до складу валових витрат, визначені пунктом 5.3 вищенаведеної статті. Відповідно до підпункту 5.3.9 даного пункту не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із змісту пункту 11.2. статті 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", якою встановлені умови визначення дати формування валових витрат, такими розрахунковими документами є або документи, що підтверджують сплату товару або документи, що підтверджують отримання товару.

Пунктом 5.11 статті 5 Закону №334/94-ВР передбачено, що встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Основні засади господарювання в Україні і господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання визначено Господарським кодексом України.

Частинами 1, 2 ст. 67 ГК України встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

З ст. 174 ГК України вбачається, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (далі Закон №996-ХІV).

Відповідно до статті 1 Закону №996-ХІV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно зі статтею 3 цього ж Закону метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Частиною 8 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні встановлено, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88 від 24.05.95 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 р. за N 168/704, в редакції наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88 первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Абзацом 1 п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку встановлено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Згідно з п. 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ може бути підписаний особисто, із застосуванням факсиміле, штампу, символу або іншим механічним чи електронним способом посвідчення. Підписи осіб, відповідальних за складання первинних документів на обчислювальних машинах та інших засобах організаційної техніки, виконуються у вигляді паролю або іншим способом авторизації, що дає змогу однозначно ідентифікувати особу, яка здійснила господарську операцію.

Документ на машинозчитуваному носії повинен мати код особи, відповідальної за правильність складання документа. Належність коду конкретній особі реєструється організацією - створювачем документа на машинозчитуваному носії, а також створюються технічні, програмні засоби та організаційні умови, що виключають можливість користування чужими кодами.

Відповідно до п. 2. 7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України. Документування господарських операцій може здійснюватись з використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні обов'язково містити реквізити типових або спеціалізованих форм.

Закон України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" визначає поняття господарської операції як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Пунктом 1.2 Наказу Мінтрансу від 21.11.2000 № 644 "Правила оформлення перевізних документiв встановлено, що накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається мiж вiдправником та залiзницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантiї внесення належної провiзної плати та iнших платежiв за перевезення. Накладна разом з дорожньою вiдомiстю супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станцiї призначення, де видається одержувачу. Квитанцiя про приймання вантажу до перевезення видається вiдправнику. Усi цi документи (надалi - перевiзний документ) заповнюються на друкарськiй машинцi або iншим друкованим способом.

Судом встановлено, що всі спірні господарські операції відображені в бухгалтерському обліку позивачем правильно, тобто з підтвердженням їх здійснення по всіх необхідних рахунках. При цьому суд зазначає, що правила податкового обліку не встановлюють конкретного переліку первинних документів, за допомогою яких повинні бути оформлені господарські операції, а також не передбачають будь-яких спеціальних вимог до форми або виду первинних документів, до їх оформлення та заповнення. До документів, які засвідчують факт придбання товару, робіт, послуг, діюче законодавством висуває лише одну умову вони повинні засвідчувати фактичне отримання товару або результатів робіт, послуг.

Факт отримання позивачем товару від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бастіон 2008" підтверджено видатковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи. Здійснення позивачем оплати отриманого товару підтверджується платіжними дорученнями, копії яких також наявні в матеріалах справи.

Стосовно твердження відповідача, що прийняття нафтопродуктів за умовами укладеного договору має підтверджуватися виключно специфікацією до договору, сертифікатами відповідності та актами приймання нафтопродуктів за формою 5-НП та 6-НП, складання яких передбачено положеннями Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, міністерства транспорту та звязку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України №281/171/578/155 від 20 травня 2008 року та товарно-транспортними накладними, дорожніми відомостями суд зазначає наступне.

Метою складання зазначених документів є визначення кількісних та якісних характеристик нафтопродуктів що поставлялися ТОВ "Бастіон-2008" з метою проведення майбутнього коригування вартості. Крім того, їх відсутність не впливає на формування валових витрат за спірними господарськими операціями. Наявність цих документів, не повязана з датою збільшення валових витрат, яка за правилами ведення податкового обліку визначена підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" або датою списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку днем їх видачі з каси платника податку, або датою оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) датою фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг). Про порушення позивачем даної норми відповідач не зазначає і, як було встановлено, факт оплати коштів за отриманий товар доведений та не заперечується відповідачем.

Відповідно до преамбули Закону України "Про податок на додану вартість", зазначений Закон, серед іншого, визначає статус платників податку на додану вартість, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету. Стаття 7 зазначеного Закону визначає порядок, підстави та терміни формування податкового кредиту.

Підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР, норми якого підлягають застосуванню до спірних відносин, визначають, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, у тому числі у звязку з придбанням послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Абзац третій даного підпункту передбачає, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників позивача, до кожної поставки нафтопродуктів укладались додаткові угоди, в яких зазначено: назву товару, станцію відправлення та призначення, кількість товару, ціна, строки поставки. При кожній поставці відправником надавався сертифікат відповідності та паспорт якості, які супроводжують вантаж до станції призначення.

За вказаних обставин, суду дійшов висновку, що долучені до матеріалів справи письмові докази, а саме укладений договір поставки нафтопродуктів від 13.10.2009 № 13/10/09-002, додаткові угоди, видаткові накладні, залізничні накладні, акти здачи-прийому нафтопродуктів, податкові накладні, спростовують висновки податкового органу щодо відсутності первинних документів, які обумовили формування валових витрат, податкового кредиту, та підтверджують правильність їх формування позивачем.

З огляду на достатню кількість доказів, які підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій, окремий недолік певних первинних документів сам по собі не може бути безумовною підставою для позбавлення їх сили звітного бухгалтерського документа, а відтак позбавлення покупця права на формування валових витрат та податкового кредиту. Отже, відсутність певних реквізитів само по собі не є підставою для висновку про нездійснення добросовісним субєктом господарювання господарських операцій.

Відповідно до ч.6 ст.267 Господарського кодексу України договором поставки може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником.

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку про те, що той факт, що контрагенти першої ланки не зазначені вантажовідправниками у залізничних накладних, не є доказом того, що товар постачався іншими особами.

Позивачем надані докази, які підтверджують реальне оприбуткування позивачем придбаних товарів та використання їх у власній господарській діяльності, а саме: договорами поставки нафтопродуктів, видатковими накладними, довіреностями на отримання нафтопродуктів, податковими накладними (а.с. 9 184, т. 2).

Крім того, в акті перевірки позивача, відповідачем не було спростовано використання позивачем товарів, придбаних у контрагентів в оподатковуваних ПДВ операціях та використання в межах господарської діяльності.

Суд вважає за необхідне зазначити, що законодавство України не містить визначення поняття безтоварної операції, однак виходячи з економічного сенсу безтоварна операція - це відображені в документах господарські операції з закупівлі, відпуску і отримання ТМЦ які не були здійснені, в такому разі документи по яким оформлені ці операції виявляються безтоварними.

Безтоварний документ - це такий документ, в якому відображена проведена товарна (матеріальна) операція в повному її об'ємі. При належному оформленні товарних операцій і при правильній постановці бухгалтерського обліку постачальник може відпустити тільки той товар, який значиться у нього на обліку. У свою чергу одержувач товару повинен прийнятий товар, узяти на облік та мати його в наявність, а у разі витрачання товару оформити це відповідними документами. При документальному оформленні безтоварних операцій такий порядок порушується.

В акті перевірки відсутній аналіз документальних даних про рух товару у постачальників, не відображено, що за документальними даними покупця ТМЦ не надходили, що дана операція в той момент, коли вона була оформлена документом здійснитися не могла, тобто джерело надходження ТМЦ не визначено, хоча надалі ТМЦ були використані в господарській діяльності.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм Закону України «Про податок на додану вартість», на переконання суду, виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими субєктами господарювання. Зокрема, платник податку не повинен нести відповідальність за невиконання постачальником його обовязку щодо декларування ПДВ. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобовязання щодо декларування чи сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії (постанови від 01.06.2010 року по справі № 21-573во10, від 19.11.2010 року по справі № 21-21а10, від 31.01.2011 року по справі № 21-47а10) та правовими позиціями Європейського Суду з прав людини (рішення від 22 січня 2009 року у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії).

За таких обставин, судом встановлено, що за період з 01.01.2009 по 30.09.2010 не підтверджуються проведення Товариством з обмеженою відповідальністю «Юмол» безтоварних операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бастіон 2008», а надані документи свідчать про використання Товариством з обмеженою відповідальністю «Юмол» в своїй діяльності товарів, отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бастіон 2008».

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, наявність у спірних правовідносинах правової підстави, з посиланням на яку субєктом владних повноважень було прийнято рішення чи вчинено діяння, а також обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмол» про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.03.2011 № /0 в частині збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 330 107,50 грн. та податкового повідомлення-рішення від 01.03.2011 № /0 в частині збільшення грошового зобовязання з податку на податок на додану вартість на загальну суму 1 064 085,0 грн., прийнятих Сумською міжрайонною державною податковою інспекцією є законними і обґрунтованими.

Стосовно позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 01.03.2011 № /0 в частині донарахування податку на прибуток пов'язане із зменшенням валових витрат на суму 3567 грн. отриманих послуг суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, позивач отримував юридичні послуги від ПП ОСОБА_8 на суму 3000 грн. 00 коп. та комунальні послуги управління сільського господарства Лебединської районної державної адміністрації у сумі 567 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1.25 ст. 1 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» безнадійна заборгованість це, зокрема, заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності.

Згідно з п.п. 1.22.1. п. 1.22 ст. 1 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після її списання, якщо така безнадійна заборгованість була попередньо включена до складу валових витрат кредитора; сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, наданих платнику податку без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» валовий доход включає Доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України "Про списання вартості несплачених обсягів природного газу".

Згідно з п. 5.1 ст. 5.4 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Судом встановлено, що позивачем не здійснено компенсацію вартості послуг, які він отримав, то підстав для віднесення цих послуг до валових витрат немає, оскільки вартість послуг не відповідає визначенню валових витрат, визначених у п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств».

Якщо сума кредиторської заборгованості платника податку перед іншою юридичною особою залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, то вона на підставі підпункту 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону про прибуток включається до складу його валових доходів. При цьому платник податків повинен одночасно зменшити валові витрати на суму отриманих послуг, оскільки ним фактично не понесено витрат відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств».

За таких обставин, суд дійшов висновку що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Сумської міжрайонної державної податкової інспекції від 01.03.2011 № /0 в частині збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 330 107,50 грн. та від 01.03.2011 № /0 в частині збільшення грошового зобовязання з податку на податок на додану вартість на загальну суму 1 064 085,0 грн.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно із статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано. Заяв чи клопотань про відшкодування судових витрат позивач суду не заявляв, таким чином, судові витрати присудженню на користь позивача з Державного бюджету України не підлягають.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмол" до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Сумської міжрайонної державної податкової інспекції від 01.03.2011 № /0 в частині збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 330 107,50 грн., у тому числі основного платежу - 1 064 086,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 266 021,50 грн. та податкове повідомлення-рішення Сумської міжрайонної державної податкової інспекції від 01.03.2011 № /0 в частині збільшення грошового зобовязання з податку на податок на додану вартість на загальну суму 1 064 085,0 грн., у тому числі основного платежу - 851 268,0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 212 817,0 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити. < Сума стягнення (цифрами) > < ОСОБА_5 >

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис) Є.Д. Кравченко

Судді (підпис) С.В. Воловик

(підпис) ОСОБА_9

Постанову складено у повному обсязі та підписано 29 липня 2011 року.

З оригіналом згідно

Головуючий суддя Є.Д. Кравченко