Справа № 2-а/1970/2720/11
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2011-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/2720/11

"28" жовтня 2011 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді Данилевич Н.А.

суддів: Жука А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Стасюк А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певну дію, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4, надалі позивач, звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, надалі відповідач, про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певну дію.

Позов мотивовано тим, що позивач, звернувся до відповідача із зверненнями в якому просив надати йому роз'яснення, чи підпорядковуються Генеральній прокуратурі України районні та районні у містах прокуратури, також чи є районні та районні у містах прокуратури юридичними особами. Позивачем було отримано листа з Генеральної прокуратури України, в якому надано відповідь лише на частину піднятого в заяві питання, а саме було визнано, що прокуратури районі та інші прирівняні до них прокуратури не є юридичними особами. Однак, на питання чи підпорядковуються Генеральній прокуратурі України районні та районні у містах прокуратури відповіді надано не було. На думку позивача дії відповідача є незаконними, оскільки має місце умисне приховання від нього запитуваної інформації, чим порушуються його права та свободи. Тому позивач просить суд визнати незаконними дії Генеральної прокуратури України у формі ігнорування частини звернення у якому він просив вказати, чи підпорядковуються Генеральній прокуратурі України районні та районні у містах прокуратури; зобовязати Генеральну прокуратуру України надати відповідь, чи підпорядковуються Генеральній прокуратурі України районні та районні у містах прокуратури.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, що викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечив, пояснивши, що заяву позивача розглянуто Генеральною прокуратурою України в межах компетенції та в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Заслухавши в судовому засіданні позивача, представника відповідача, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого

самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Суд, згідно до вимог ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до абз.1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники установ і організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв.

Судом встановлено, що позивач 24.08.2011 року звернувся до Генерального прокурора України з приводу надання роз'яснення чи підпорядковуються Генеральній прокуратурі України районні та районні у містах прокуратури, а також, чи є районні та районні у містах прокуратури юридичними особами.

13.09.2011 р. за вих.№12/2-151 вих-11 відповідачем на адресу позивача направлено відповідь, щодо організаційно-правового статусу районних та районних у містах прокуратур.

Згідно чинного законодавства повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначаються Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», іншими законодавчими актами.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про прокуратуру»(далі Закон) органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

За змістом статті 13 Закону систему органів прокуратури становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, а також військові прокуратури.

Згідно ст. 54 Закону Генеральна прокуратура України і підпорядковані їй прокуратури є юридичними особами і мають свою печатку з зображенням Державного герба України та своїм найменуванням.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про прокуратуру»прокуратура України становить єдину систему, на яку відповідно до Конституції України та цього Закону покладаються такі функції:

1) підтримання державного обвинувачення в суді;

2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом;

3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство;

4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

На прокуратуру не може покладатися виконання функцій, не передбачених Конституцією України і цим Законом.

Отже, роз'яснення та тлумачення законів до функцій органів прокуратури не відносяться.

За змістом статей 147 та 150 Конституції України офіційне тлумачення Конституції України та законів України належить до компетенції Конституційного Суду України.

Таким чином, суд вважає, що Генеральною прокуратурою України при розгляді заяви позивача вчинено дії на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певну дію - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку встановленому ст..254 КАС України і може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, передбачені ст.186 КАС України.

Головуючий суддя Данилевич Н.А.

Судді Мартиць О.І.

ОСОБА_5