Справа № 284/535/13-а
Суддя: Дубовик П. В.
Дата ухвалення: 2013-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 284/535/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2013 року смт. Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовика П.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області, про визнання дій протиправними, визнання постанови про повернення виконавчого документа незаконною, її скасування, зобов'язання поновити виконавче провадження, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду та просить визнати дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області у поверненні виконавчого документа протиправними, скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області від 21.02.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, зобовязати відповідача поновити виконавче провадження, відкрите 07.12.2011 року, визнати дії начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області по поверненню виконавчого документа, як такі, що не відповідають положенням Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень , стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вказана постанова винесена протиправно, оскільки державний виконавець не вжив всіх передбачених заходів щодо примусового виконання рішення суду.

Сторони в судове засідання не зявились, позивач в заяві просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача надіслав заперечення проти позову в якому просить справу розглянути без їхньої участі та в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю за безпідставністю. В запереченні зазначається, що заходи щодо примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого листа на користь позивача вжиті всі, тому рішення прийняте щодо повернення виконавчого документа стягувачеві є правомірним.

Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів ( посадових осіб)- це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.11 вказаного Закону державний виконавець зобов"язаний вживати передбачених Законом "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Народицького районного управління юстиції Житомирської області від 07.12.2011 року було відкрито виконавче провадження №30203834 з примусового виконання постанови Народицького районного суду, на підставі виданого судом 04.11.2011 року виконавчого листа №2а-3142/11, згідно якого управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації зобов"язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства (ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ), за період 02.02.2011 року по 30.06.2011 року в розмірі 50% від мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України Про державний бюджет на 2011 рік, щомісяця, з урахуванням виплачених коштів.

Цією ж постановою боржника зобовґязано добровільно виконати постанову суду негайно.

Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов"язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлені статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження".

На вимогу державного виконавця від 06.11.2012 року, управління праці та соціального захисту населення Народицької райдержадміністрації у своєму листі №01-51/04/2356 від 07.11.2012 року зазначило, що стягувачу проведено розрахунок коштів у відповідності до судового рішення в розмірі 2351,29 грн., але через відсутність відповідного фінансування, виплата зазначених коштів не можлива.

21.02.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до ст.47 ч.1 п.9 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ на підставі якого відкрито виконавче провадження за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачеві у разі якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Статтєю 50 вказаного Закону України Про виконавче провадження передбачені наслідки завершення виконавчого провадження.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 8 КАС України встановлює, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок. Асигнування на виплату державних боргів може спричинити певні затримки у виконанні рішень з бюджету Уряду, але неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1. Державний орган влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про повернення боргу. За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 права. Не можна, посилаючись на стверджуванні фінансові труднощі, яких зазнавала держава, перешкоджати заявникові отримати вигоду від ухваленого на його користь судового рішення. Відсутність бюджетних коштів не може виправдати таке упущення (див. "Іммобільяре Саффі" проти Італії" [GC], N 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V, "Бурдов проти Росії" (Заява N 59498/00) від 07.05.2002, "Войтенко проти України" (Заява N 18966/02) від 29.06.2004 року).

Боржником у даній справі виступає держава, яка в особі компетентного органу повинна повернути борг позивачу. Відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, і повернення виконавчого листа стягувачу.

Згідно ст. 71 ч.2 , 4 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. Вищевказаний учасник повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Проте, відповідачі не надали суду докази, які б свідчили про повне вжиття, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішення суду, а також щодо проведення певних виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що прийняття державним виконавцем постанови від 21.02.2013 року про повернення виконавчого листа позивачеві на підставі ст. 47 ч.1 п.9,ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" є протиправним. Винесена ним постанова є незаконною та підлягає скасуванню, виконавче провадження відновленню.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 КАС України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно ст. 48 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Відповідно до ст. 6 Закону України Про центральні органи виконавчої влади, від 17.03.2011 року № 3166-VI, міністерство є центральним органом виконавчої влади.

Статтею 13 Закону України Про центральні органи виконавчої влади, від 17.03.2011 року № 3166-VI, встановлено, що територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права.

Згідно п.1 положення Про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року N 1707/5, головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління юстиції) підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами.

Відповідно до п.1 Положення Про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2012 року № 549/5, управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є структурним підрозділом головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління юстиції), що забезпечує реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України (далі - ДВС України).

До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

З огляду на викладене, суд вважає, що належним відповідачем у справі є Головне управління юстиції в Житомирській області.

Також, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких позивач просив, суд, на підставі ч.2 ст. 11 КАС України, вийшов за межі позовних вимог.

Вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано жодних доказів нанесення йому моральної шкоди діями відповідача, не вказано, в чому полягає ця шкода, а також не зазначено чим керувався позивач, виходячи з розміру заподіяної йому шкоди.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання дій начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області по поверненню виконавчого документа, як таких, що не відповідають положенням Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 3 серпня 2011 р. № 845, оскільки положеннями зазначеного Закону та Порядку передбачені особливості виконання рішень суду про стягнення коштів.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.8 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст.158-163, 181 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління юстиції в Житомирській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області протиправними щодо виконання виконавчого листа №2а-3142/11, виданого 04.11.2011 року Народицьким районним судом Житомирської області.

Постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.02.2013 року по виконавчому листу №2а-3142/11 визнати незаконною та скасувати.

Зобов'язати Головне управління юстиції в Житомирській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області відновити виконавче провадження №30203834 по виконанню виконавчого листа №2а-3142/11, виданого 04.11.2011 року Народицьким районним судом Житомирської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана через Народицький районний суд Житомирської області в Житомирський апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_2