Справа № 2а-4972/10/2670
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ К/800/6489/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій, скасування постанов та акту опису майна,

в с т а н о в и л а :

У березні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві щодо несвоєчасного направлення постанов про відкриття виконавчого провадження від 22 березня 2007 року № 250/7 та № 251/7; скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 березня 2007 року № 250/7 і № 251/7 та акти опису та арешту майна від 17 квітня 2007 року АА № 033083 і АА № 033084.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року частково скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 250/7 від 22 березня 2007року та № 251/7 від 22 березня 2007 року та про визнання протиправними та скасування актів опису та арешту майна АА № 033083 від 17 квітня 2007 року та АА № 033084 від 17 квітня 2007 року. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ставиться питання про зміну постанови суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах, встановлених статтею 220 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 31 липня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчі написи № 588 від та № 587 про стягнення з позивача на користь АКБ «ТАС-Комерцбанк» боргу в розмірі 4822645 грн. 45 коп. за рахунок заставленого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки розміром 0,1 га, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Олексіївська, 20.

22 березня 2007 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 251/7 та № 250/7, накладення арешту на майно боржника та встановлено строк для добровільного виконання виконавчих написів до 29 березня 2007 року. Постанови про відкриття виконавчого провадження направлені боржнику 29 березня 2007 року.

17 квітня 2007 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві складено акти опису й арешту майна серії АВ № 438057 та № 438156.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державний виконавець несвоєчасно направив копії постанов про відкриття виконавчого провадження боржнику, то вказані постанови та акти опису і арешту майна є незаконними.

Скасовуючи частково постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що порушення строків направлення копій постанов про відкриття виконавчого провадження не може бути підставою для їх скасування, оскільки у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися наданими їм цим Законом правами, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час відкриття спірних виконавчих проваджень) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений строк відповідно до ст. 24 цього Закону. У разі якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому ст. 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Статтею 32 зазначеного Закону передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій або несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості використати надані їм цим Законом права, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача або за заявою боржника, або з власної ініціативи на строк до 10 днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторони, суд або інший орган, який видав виконавчий документ.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку про протиправність дій відповідача щодо порушення строків направлення боржнику копій постанов про відкриття виконавчого провадження, однак зазначене порушення не може бути підставою для скасування оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження, а тому суд апеляційної інстанції скасував у цій частині постанову суду першої інстанції та обґрунтовано відмовив у задоволенні цих позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про невідповідність виконавчого документа вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи, які були досліджені судами.

Інші мотиви та доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року та змінену постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк