Справа № 2а-1870/2051/11
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2011-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2011 р. Справа № 2a-1870/2051/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кравченка Є.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Єреп Ю.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 2a-1870/2051/11 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області (далі відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 16.12.2010 № /1 по визначенню йому податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 32 910 грн. 19 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно визначив йому податкове зобовязання, адже висновки посадових осіб податкового органу про безпідставність віднесення позивачем до витрат 76 000 грн. 66 коп. у 2 півріччі 2009 року та 143 400 грн. 57 коп. у 1 півріччі 2010 року є необгрунтованими та понесені у звязку з отриманими від ПП ОСОБА_4 послугами по навантаженню та розвантаженню вантажів (автозапчастин), жодним чином не підтверджуються. Таким чином, позивач просив суд податкове повідомлення-рішення визнати протиправним і скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволені позовних вимог з огляду на те, що надані позивачем для перевірки документи не мають доказової бази про фактичне виконання навантажувально-розвантажувальних послуг фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, що вказує на відсутність реального виконання договорів. Також, відповідач, заперечуючи проти позову вказує на відсутність у первинних документах наданих позивачем при проведенні перевірки усіх обовязкових реквізитів, передбачених п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, відповідач зазначає, що аналіз заробітної плати найманих працівників та виплаченого доходу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 свідчить про недоцільність з боку економічного обґрунтування, залучення вказаного субєкта господарювання до виконання навантажувально-розвантажувальних робіт та систематичного отримання від нього зазначених послуг.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_3 має статус фізичної особи підприємця, зареєстрований 03.01.1997 Виконавчим комітетом Конотопської міської ради Сумської області (а.с. 9), як платник податків перебуває на обліку в Конотопській міжрайонній державній податковій інспекції з 03.01.1997 за № 503 (а.с. 165), є платником єдиного податку (а.с. 39 - 40).

Згідно з реєстраційними даними, видами господарської діяльності позивача визначено 51.30.1 оптова торгівля автомобільними деталями та приладдям.

У період з 19.10.2010 по 01.11.2010 посадовими особами відповідача проведено планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обовязкових платежів) за період з 01.07.2009 по 30.06.2010 (акт перевірки від 17.11.2010 № 441/17-1//495) (а.с. 166-189).

В акті перевірки (пункт 2.2.2) відображено, що протягом періоду з 03.08.2009 по 30.06.2010 позивач щомісячно отримував послуги з виконання вантажно-розвантажувальних робіт на загальну суму 219 401 грн. 23 коп., у тому числі: за II півріччя 2009 року у розмірі 76 000 грн. 66 коп. та за I півріччя 2010 року у розмірі 143 401 грн. 44 коп. В ході перевірки було встановлено, що первинні документи на підставі яких позивач включав до складу валових витрат вартість послуг з виконанням вантажно - розвантажувальних робіт, не містить таких обовязкових реквізитів, як зміст та об'єм господарської операції, які повинні передбачити конкретний перелік (склад) наданих послуг з їх вартістю та датою надання. Крім цього, первинні документи по зазначеним послугам носять поверховий характер та не містять даних, які б свідчили про звязок вказаних послуг з господарською діяльністю підприємця та про те, що у звітному податковому періоді за участю вказаних операцій було безпосередньо отримано дохід. Так, зокрема акти прийому - передачі виконаних робіт не містять інформації, які саме послуги були виконані виконавцем (завантаження чи розвантаження); відсутні конкретні дати надання таких послуг (зазначено лише період протягом якого відбувалось надання послуг, наприклад з 01 серпня 2010 року по 31 серпня 2010 року); відсутні дані щодо транспортних засобів, які були завантажені чи розвантажені; відсутня кількість товару, який завантажений або розвантажений (зазначено лише загальну кількість вантажів).

За наслідками перевірки посадовими особами відповідача зроблено висновок про порушення позивачем вимог ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.2002 № 13-92, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб за II півріччя 2009 року у сумі 11 400 грн. 10 коп. та за I півріччя 2010 року у сумі 21 510 грн. 09 коп.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення 24.11.2010 № /0, яким визначено суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 32 910 грн. 19 коп.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, оскаржив його до вищестоящих податкових органів у порядку апеляційного узгодження, проте, за результатами розгляду скарг позивача податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

У звязку із зміною строків сплати визначеного податкового зобовязання та строків на оскарження прийнятого повідомлення-рішення відповідачем з тих самих підстав приймались нові податкові повідомлення рішення.

Так, окрім податкового повідомлення-рішення від 24.11.2010 № /0, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.12.2010 № /1 та від 09.03.2011 № /2.

Листом від 30.03.2011 № 4692/М/17-1 відповідач відкликав податкове повідомлення-рішення від 09.03.2011 № /2.

Таким чином, на день судового розгляду чинним залишається податкове повідомлення-рішення від 16.12.2010 № /1.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (замовник) та ПП ОСОБА_4 (виконавець) укладено договір від 03.08.2010 № 2 про надання послуг з транспортної обробки вантажів (навантажувально-розвантажувальні послуги) (а.с. 22) та договір від 01.01.2010 № 1 про надання послуг з транспортної обробки вантажів (навантажувально розвантажувальні послуги) (а.с. 21).

За умовами договору виконавець зобовязується здійснити навантажувально розвантажувальні послуги, складування грузу на складі, здійснювати навантажувальні роботи при реалізації грузу та розвантажувальні роботи при отриманні грузу на склад, а замовник сплачувати навантажувально розвантажувальні послуги згідно актів прийому передачі виконаних робіт.

Відповідно до предмету договору суборенди, укладеного 1 серпня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лодіс-Суми» (орендодавець) та позивачем (орендар), «орендодавець» зобовязується передати «орендарю» в тимчасове користування нежиле приміщення, загальною площею 80 кв. м., розташоване за адресою: Сумська область, м. Конотоп, 4-й провулок вулиці Успенсько-Троїцької, 5 «б» в належному технічному стані. Строк дії договору з 01.08.2009 по 31.12.2009.

30.11.2009 між ОСОБА_5 (орендодавець) та позивачем (орендар), укладено договір оренди складу № 30/11-09, відповідно до предмету якого, «орендодавець» зобовязується передати «орендарю» в тимчасове користування нежиле приміщення, загальною площею 116 кв. м., розташоване за адресою: Сумська область, м. Конотоп, 4-й провулок вулиці Успенсько-Троїцької, 5 «а» в належному технічному стані та за умовами зазначеного договору. Строк дії договору з 30.11.2009 по 31.12.2010.

Як убачається з пояснень представника позивача, зазначені склади орендувалися з метою здійснення його основного виду діяльності, тобто, оптової торгівлі автомобільними деталями та приладдям і було місцем де безпосередньо здійснювалось навантаження та розвантаження товарів.

Виконання навантажувально розвантажувальних послуг було оформлено актами прийому-передачі виконаних робіт, а саме: актом прийому-передачі виконаних робіт від 31 серпня 2009 року до договору № 2 від 3 серпня 2009 року на суму 11 996 грн. 75 коп.; актом прийому-передачі виконаних робіт від 30 вересня 2009 року до договору № 2 від 3 серпня 2009 року на суму 27 003 грн. 91 коп.; актом прийому-передачі виконаних робіт від 31 жовтня 2009 року до договору № 2 від 3 серпня 2009 року на суму 10 489 грн. 54 коп.; актом прийому-передачі виконаних робіт від 30 листопада 2009 року до договору № 2 від 3 серпня 2009 року на суму 4 020 грн. 95 коп.; актом прийому-передачі виконаних робіт від 31 грудня 2009 року до договору № 2 від 3 серпня 2009 року на суму 22 489 грн. 51 коп.; актом прийому-передачі виконаних робіт від 31 січня 2010 року до договору № 1 від 1 січня 2010 року на суму 8 553 грн. 08 коп.; актом прийому-передачі виконаних робіт від 28 лютого 2010 року до договору № 1 від 1 січня 2010 року на суму 27 652 грн. 79 коп.; актом прийому-передачі виконаних робіт від 31 березня 2010 року до договору № 2 від 1 січня 2010 року на суму 17 395 грн. 00 коп.; актом прийому-передачі виконаних робіт від 30 квітня 2010 року до договору № 2 від 1 січня 2010 року на суму 55 286 грн. 57 коп.; актом прийому-передачі виконаних робіт від 31 травня 2010 року до договору № 2 від 1 січня 2010 року на суму 7 819 грн. 71 коп.; актом прийому-передачі виконаних робіт від 30 червня 2010 року до договору № 2 від 1 січня 2010 року на суму 26 694 грн. 29 коп.

Копії вказаних актів надані позивачем під час перевірки та знаходяться в матеріалах справи.

Оплата за поставлений товар проведена готівкою згідно приходних касових ордерів, що відображено у акті перевірки на а.с. 176-177 та не оспорюється сторонами.

У судовому засіданні були досліджені товарно-транспортні накладні на поставку товару, які були надані позивачем при проведенні перевірки, перелік та реквізити яких відображені на а.с. 197-203. Зазначений факт не заперечується представниками сторін.

Як убачається з матеріалів справи, за перевіряємий період позивач отримував автомобільні запчастини від наступних контрагентів-постачальників: ТОВ «ТД «Укртехзапчасть», ВАТ «Одеський завод поршневих кілець», ТОВ «Мрія», ТОВ «Моторкомплект», ТОВ «Веха», ТОВ «Техснаб ЛЗВК». Актом перевірки та матеріалами справи підтверджується, що автомобільні запчастини були реалізовані позивачем контрагентам-покупцям, зокрема: ТОВ «Промкомплект К», ТОВ «Агроінвест Конотоп», ВАТ «Агродизель», ПП «ОСОБА_6М.», ТОВ «Моторкомплект», ПП ОСОБА_7, ТОВ «Регата».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Закону України від 25.06.1991 № 1251-XII «Про систему оподаткування» (був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

В силу пункту 1.1 статті 1 Закону України від 21.12.2000 №2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) фізичні особи, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки, є платниками податків.

За законодавством України (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) фізичні особи, які отримують доходи від ведення підприємницької діяльності сплачують податок з доходів фізичних осіб передбачений Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІУ. У перехідний період оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців провадиться за нормами, передбаченими Декретом Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 №13-92.

Відповідно до п.п.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Згідно з вимогами ст. 13 Декрету № 13-92 для громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до ст. 664 ЦКУ моментом виконання обов'язку продавця щодо передачі товару є: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару

Пунктом 1, 2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажно-автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009р. № 207, зокрема встановлено, що для водія юридичної особи та фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, крім інших документів необхідно мати товарно-транспортну накладну, для водія юридичної особи та фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб накладну, або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

Пунктом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363, зареєстрованих в Мінюсті України 20.02.1998р. № 128/2568 (далі Правила № 363) встановлено, що товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля (п.п. 11.1 п. 11 Правил № 363). Перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною (п.п. 13.1 п. 13 Правил № 363).

Враховуючи наведені норми законодавець поставив в залежність право платника податку включити до складу валових витрат звітного періоду, лише ті витрати, які пов'язані з виробничою діяльністю та підтверджені відповідними документальними доказами.

Відсутність однієї із зазначених умов (пов'язаності з виробничою діяльністю та наявність документального підтвердження) не дає платникові податків включати суми витрат до валових витрат бази оподаткування податку з доходів фізичних осіб.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV ) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Фактичне виконання послуг зазначений акт може підтверджувати у бухгалтерському обліку за умови виконання наведених вище умов.

Згідно з пп. 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.п.2.15 та п.п.2.16 п.2 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З матеріалів справи вбачається, що первинні документи, надані позивачем при проведенні перевірки, а саме, акти прийому-передачі виконаних робіт містять усі передбачені пунктом 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Твердження відповідача про відсутність у первинних документах позивача таких обовязкових реквізитів, як: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції спростовується наявними матеріалами справи, а саме актами прийому-передачі товару.

Суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем не надано будь-яких доказів стосовно недоцільності залучення фізичної особи підприємця ОСОБА_4 з боку економічного обґрунтування до виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, систематичного отримання від нього зазначених послуг та завищення позивачем ціни за отримані послуги від нього.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки. Згідно з пунктом 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за №925/11205), факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Відповідно до пп.2.3.2 зазначеного Наказу за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів.

Відповідачем на порушення зазначених вимог наказу ДПА України в акті перевірки не зазначено жодних доказів на підтвердження відсутності реального виконання укладених угод та не доведено невикористання наданих послуг у власній господарській діяльності позивача.

Відповідачем, також, не заперечується та не оспорюється необхідність навантажувально-розвантажувальних послуг для здійснення позивачем господарської діяльності.

Згідно відомостей зазначених в акті перевірки, основним видом діяльності позивача є здійснення оптової торгівлі автомобільними деталями та приладдям. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що перевезення і доставка автомобільних деталей та приладдя, а також організація господарської діяльності позивача в цілому, зокрема, укладення та виконання договорів, оплата за постановлений товар тощо, повязані з господарською діяльністю позивача. Зазначена діяльність була спрямована на отримання доходу за рахунок продажу автомобільних деталей та приладдя.

У звязку з чим суд погоджується з позовними вимогами та скасовує податкове повідомлення-рішення про визначення податкового зобовязання з податку з фізичних осіб за зазначеними операціями.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, наявність у спірних правовідносинах правової підстави, з посиланням на яку субєктом владних повноважень було прийнято рішення чи вчинено діяння, а також обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд відмічає, що заперечуючи проти позову, відповідач за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки відповідачем, який в силу Податкового кодексу України та за ознаками ст. 3 КАС України є субєктом владних повноважень, при розгляді і вирішенні судом справи в порядку ч.2 ст.71 КАС України не доведено правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, суд дійшов висновку, що спірний правовий акт індивідуальної дії порушує права і інтереси позивача, а тому підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.12.2010 № /1, прийняте Конотопською міжрайонною державною податковою інспекцією по визначенню фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 32 910 (тридцять дві тисячі дев'ятсот десять) грн. 19 коп.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.Д. Кравченко

Постанову складено у повному обсязі та підписано 14 червня 2011 року.