Справа № 541/1898/15-а
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/1898/15-а
Провадження № 2-а/541/69/2015
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі Кійченко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миргороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом в якому просить постанову № 45 від 22 липня 2015 року відносно неї, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Миргородської міської ради, про накладення адміністративного стягнення за ст. 156 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 510,00 грн. визнати незаконною та скасувати, провадження по справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що 10 червня 2015 року відносно неї було складено протокол серії ПО № 004553 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП, що нібито вона 10.06.2015 року о 14 годині в кафе «Оболонь» по вулиці Гоголя, 112, продала неповнолітній особі ОСОБА_2 50 гр. віскі. Постановою № 45 адміністративної комісії при Миргородському міськвиконкомі від 22 липня 2015 року її було визнано винною у скоєнні вказаного правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Позивачка вважає, що дана постанова є протиправною та винесеною з порушенням норм чинного законодавства, оскільки покупець не повідомила їй про свій неповнолітній вік, а зовнішній вигляд покупця не викликав жодних сумнівів щодо її повноліття, у звязку з чим вона не перевіряла її документів, вважаючи що їй більше 20 років. Також зазначила, що протокол про адміністративне правопорушення складено не правомірно та з порушенням норм чинного законодавства, зокрема: їй не була вручена копія протоколу про адміністративне правопорушення, не були розяснені її права та обовязки, не було визначено чітко неповнолітню особу, якій вона реалізувала алкогольний напій, не визначено її статус, а саме свідка чи потерпілого, не підписано даною особою протокол, не залучено свідків, які були присутні в кафе, не було вилучено як речовий доказ реалізований алкогольний напій, письмові пояснення від неповнолітніх осіб, яким було здійснено реалізацію алкогольного напою, були відібрані у відсутність законних представників або педагога, не було встановлено, чи є вона працівником підприємства торгівлі чи громадського харчування.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що при винесенні постанови було грубо порушено її права передбачені ст.268 КУпАП, в т.ч. право бути присутньою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та користуватись юридичною допомогою адвоката або іншого фахівця у галузі права, а також вимоги ст.280 КУпАП щодо зясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до притягнення її до адміністративної відповідальності за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки відповідно до ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продавець зобовязаний отримати у покупця, який купує пиво,(крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку, а неї підстав для таких сумнівів не було.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, по суті позову пояснила, що вона є студенткою Полтавського університету економіки і торгівлі та щороку під час літніх канікул працює офіціанткою у закладах громадського харчування і знає, що заборонено продаж алкоголю неповнолітнім особам а у разі виникнення сумнівів у тому, що покупець досяг 18 років, вона має право вимагати у нього надати документи, що підтверджують його вік. Так, з 01.06.2015 року вона працює офіціанткою у кафе «Оболонь» по вул.Гоголя, 112 в м.Миргороді. 10 червня 2015 року, коли вона була на роботі, до кафе зайшли хлопець та дівчина, яким на вигляд було близько двадцяти років, хлопець мав татуювання, дівчина яскраво нафарбована. Вони сіли за столик і зробили заказ, при цьому вони палили. Дівчина заказала 50 грам віскі і, не маючи сумнівів щодо досягнення покупцем повноліття, вона принесла їй заказ, за який та одразу розрахувалась. Хвилин через десять до кафе увірвались працівники міліції та почали звинувачувати її у тому, що вона продала алкоголь неповнолітній та склали протокол про адміністративне правопорушення. Вона відмовилась його підписати тому що була з ним не згодна, при цьому копію протоколу їй не дали. Коли її викликали на розгляд справи адміністративною комісією на 8 липня 2015 року вона хворіла, тому її батько відніс до міськвиконкому заяву про відкладення розгляду справи. Оскільки вона не володіє достатніми знаннями у галузі законодавства, вона за допомогою фахівця у галузі права написала клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення, призначеного на 22 липня 2015 року, на іншу дату, з метою надання їй часу для вибору захисника її прав, та особисто здала у Миргородський міськвиконком. Але адміністративна комісія розглянула справу без її участі, чим порушила її права.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 (а.с.47-49) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з тих підстав, що імперативної норми закону, яка б зобовязувала продавця перевіряти документи покупця алкогольних напоїв, немає, тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. При цьому вважала що ці дії спровоковані працівниками міліції. Також зазначила, що розгляд справи адміністративною комісією без участі позивача та з порушенням її права на надання правової допомоги призвів до винесення незаконної постанови, яку просила скасувати.

Представник відповідача ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності (а.с.20) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, оскільки постанова про притягнення до адміністративної відповідальності повністю відповідає вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення. По суті справи пояснила, що 24.06.2015 року до адміністративної комісії надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.156 КУпАП відносно ОСОБА_1 Наступного дня їй було направлено запрошення на засідання комісії на 08.07.2015р. В цей день до адміністративної комісії звернувся батько позивача та надав її заяву про відкладення розгляду справи в звязку з хворобою. Його повідомили про перенесення розгляду на 22.07.2015 року та направили відповідне повідомлення позивачу. 22 липня 2015 року о 14-00 годині відбулося засідання комісії, на якому, в звязку з тим, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду, було розглянуто справу та на підставі наявних матеріалів, які комісія визнала достатніми, винесено постанову № 45 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення. Вже після розгляду справи по суті з відділу звернень громадян надійшла заява ОСОБА_1 про повторне відкладення розгляду. Вважала, що оскільки при написанні вказаних заяв ОСОБА_1 користувалась правовою допомогою то вона мала можливість скористатись цією допомогою і при розгляді справи, тому її право на правову допомогу не було порушено. Щодо посилання позивача на відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення зазначила, що ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено заборону продажу алкогольних напоїв неповнолітнім, а надання продавцю права вимагати у покупця документи, які підтверджують його вік, має спонукати субєкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію. На підтвердження цієї позиції послалась на висновок щодо застосування цієї норми права, який міститься у постанові Верховного Суду України від 26 березня 2013 року у справі № 21-48а13.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що адміністративною комісією при виконавчому комітеті Миргородської міської ради постановою № 45 від 22 липня 2015 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.156 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 510 грн. (а.с. 8).

Зазначена постанова була винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серія ПО № 004553 від 10 червня 2015 року, згідно якого 10 червня 2015 року о 14 год. 00 хв. в м.Миргороді по вул.Гоголя, 112, офіціант кафе «Оболонь» ОСОБА_1 продала 50 гр. віскі ціною 12 грн. неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7, 22).

Відповідно до ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення за своїм характером не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки він лише встановлює та фіксує певні фактичні обставини, пов'язані з вчиненням адміністративного правопорушення, та не породжує ніяких прав та обов'язків для правопорушника. Можливість оскарження протоколу про адміністративне правопорушення не передбачена ні Кодексом України про адміністративні правопорушення, ні Кодексом адміністративного судочинства України, тому посилання позивача на те, що в звязку з не врученням їй копії протоколу вона була позбавлена можливості захистити свої права, оскарживши вказаний протокол у відповідних інстанціях, є безпідставним. До того ж, як пояснила позивач у судовому засіданні, вона відмовилась підписувати документи, які були складені працівниками міліції, фактично відмовившись таким чином і від отримання другого екземпляру протоколу, оскільки ст.254 КУпАП передбачене його вручення під розписку. При цьому позивач не була позбавлена права отримати копію протоколу та інших матеріалів справи звернувшись з відповідною заявою до органу, якому вони були направлені на розгляд, що вона і зробила, але вже після розгляду справи адміністративною комісією, про що вона зазначила у позовній заяві, але ні в заяві, ні під час розгляду справи судом не навела обставин, які б перешкоджали їй зробити це до 22 липня 2015 року.

Крім того, позивач не була позбавлена права бути присутньою при розгляді адміністративної справи, оскільки була своєчасно сповіщена про місце і час розгляду справи (а.с.32), а клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 22 липня 2015 року, на час розгляду до адміністративної комісії не надійшло, оскільки було отримане виконавчим комітетом теж 22.07.2015 року, при цьому позивач пояснила що здавала його особисто, але не в той кабінет, де знаходиться секретар адміністративної комісії. Причину, з якої позивач просила вдруге відкласти розгляд справи, суд вважає не поважною з огляду на те, що, як вбачається з пояснень позивача та форми і змісту заяви (а.с.30) та клопотання (а.с.31) про відкладення розгляду справи, позивач при їх написанні користувалась правовою допомогою фахівця у галузі права, проте в судовому засіданні не змогла пояснити та підтвердити відповідними доказами обставини, які б перешкоджали їй скористатися цією допомогою під час розгляду справи адміністративною комісією. За викладених обставин, враховуючи те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.156 КУпАП не належить до порушень, при розгляді справ про які відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов'язковою, адміністративна комісія мала право розглянути справу у відсутність ОСОБА_1

Відповідно до ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, в тому числі, правильності складення протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Зазначений вище протокол про адміністративне правопорушення серія ПО № 004553 від 10 червня 2015 року складений у відповідності до вимог ст.256 КУпАП, має необхідні відмітки, передбачені ч.ч. 3, 4 цієї статті. Як пояснила у судовому засіданні позивач вона відмовилась підписувати протокол тому що була з ним не згодна, отже була ознайомлена з його змістом, також вона відмовилась скористатися своїм правом подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Зі змісту цієї статті не вбачається, що наявність всіх цих доказів в матеріалах справи є обовязковою, тому відсутність речових доказів, на що посилається позивач, не перешкоджала розгляду справи.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, на час розгляду справи адміністративною комісією, крім протоколу ПО № 004553 від 10 червня 2015 року підтверджувалася також іншими документами, що містяться в матеріалах справи а саме письмовими поясненнями ОСОБА_6 (а.с.25) та ОСОБА_5 (а.с. 25), свідоцтвом про народження останньої (а.с.24), фотоматеріалами (а.с.29). Доводи позивача та її представника щодо незаконності згаданих письмових пояснень суд вважає безпідставними, оскільки Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачений обовязок осіб, які складають протокол про адміністративне правопорушення, отримувати пояснення від неповнолітніх осіб тільки в присутності законних представників або педагога. Також під час розгляду справи судом не було виявлено обставин, які б свідчили про те, що вчинення ОСОБА_1 правопорушення спровоковане працівниками міліції, отже це припущення позивача суд не приймає до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як у позовній заяві так і протягом судового розгляду справи позивач стверджувала, що вона дійсно, працюючи офіціантом в кафе «Оболонь» за вказаних у оскаржуваній постанові обставин продала неповнолітній особі алкогольний напій. Сторони не заперечували доведеність цих обставин, підстав сумніватися щодо їх достовірності та добровільності їх визнання у суду немає, тому суд вважає встановленим факт продажу позивачем під час роботи офіціантом в кафе «Оболонь» 10 червня 2015 року алкогольного напою особі, яка не досягла 18 років.

Щодо доводів позивача та її представника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення через те, що у неї не було сумнівів щодо досягнення покупцем 18-річного віку, а імперативної норми закону, яка б зобовязувала продавця алкогольних напоїв перевіряти вік покупця шляхом отримання відповідного документу не існує, суд вважає наступне.

Ч.2 ст.156 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу в розмірі тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за продаж працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років.

Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 15-3 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років.

Відповідно до частини четвертої статті 15-3 зазначеного Закону продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Системний аналіз зазначених вище правових норм дав колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України підстави для висновку щодо запровадження в імперативній формі заборони на продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років.

Частиною четвертою статті 15-3 зазначеного Закону продавця наділено правом отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, документи, які підтверджують вік такого покупця, а отже, ця вимога має спонукати суб'єкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію. Відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності.

Вказаний висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України від 26 березня 2013 року у справі № 21-48а13, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, і відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд вважає, що вказане у зазначеному висновку Верховного Суду України стосується як субєктів господарювання, так і їх працівників, які безпосередньо займаються реалізацією алкогольних напоїв, і враховуючи викладене вважає що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідачем рішення прийнято обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо внаслідок чого було застосовано стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі. Доводи позивача щодо неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності спростовуються матеріалами справи, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.ст. 33, 268, 283, 284, 285 КУпАП, тому підстав для задоволення адміністративного позову суд не вбачає.

Відповідно до ч.5 ст.94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. В звязку з тим, що відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, питання про їх компенсацію судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 72, 86, 94, 158-163, 171-2 КАС України, ст.ст.156 ч.2, 213, 218, 251, 254, 256, 268, 278, 288, 289 КУпАП, Законом України ««Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 22 липня 2015 року № 45 і закриття провадження по справі відмовити.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 08.04.2015 року № 3-рп/2015 постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_7