Справа № 2а-1870/6167/11
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2011-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2011 р. Справа № 2a-1870/6167/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кравченка Є.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Єреп Ю.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у Великописарівському районі Сумської області до Відділу Державної виконавчої служби Велико-Писарівського районного управління юстиції Сумської області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України у Великописарівському районі Сумської області (далі - позивач) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу Державної виконавчої служби Великописарівського районного управління юстиції Сумської області (далі - відповідач), в якій, з урахуванням уточнень до адміністративного позову, просить скасувати постанову від 05.08.2011 ВП 27956584 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що прийнята постанова суперечить вимогам ст.1, п.8. ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 106 ЗаконуУкраїни "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ", Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов'язкове державне соціальне страхування", а тому, підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував, в обгрунтування своєї позиції зазначив, що при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець керувався тим, що для прийняття рішення № 49 від 08.07.2011 року про застосування штрафної санкції та нарахування пені за період з 01.04.2011 року по 17.06.2011 року мали б застосовані норми, які закріплені у Законі України " Про збір та облік єдиного соціального внеску", тобто норми, що є чинними на момент виникнення вказаних відносин, а тому таке рішення не підлягало виконанню. В задоволенні позову просив відмовити в понвому обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням поданих уточнень підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав викладених у заперечннях та просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 15-16).

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 08.07.2011 року УПФУ у Великописарівському районі на підставі п.2 ч.9 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» було прийнято рішення № 49 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду (а.с.5), яким застосовано до ОСОБА_3 штраф у розмірі 20 грн. 00 коп. та нараховано пеню у розмірі 15 грн. 00 коп.

Дане рішення, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з пояснень представника позивача, не оскаржувалось та набрало законної сили 29.07.2011 (а.с.4 зв. бік). Після набрання рішенням законної сили позивач звернувся до ВДВС Великописарівського РУЮ з заявою від 01.08.2010 № 2700/02-03 про відкриття виконавчого провадження (а.с.4).

05.08.2011р. виконуючим обов'язків начальника відділу державної виконавчої служби Великописарівського районного управління юстиції Сумської області ОСОБА_4 за результатами розгляду поданої заяви було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 27956584 (а.с.4 зв. бік).

Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження»визначає обовязок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частина 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обовязок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема п. 8 ч. 1 вказаної статті, зазначає, що такими підставами можуть бути передбачені законом обставини, наявність яких виключає здійснення виконавчого провадження.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження державний виконавець посилався на те, що рішення № 49 від 08.07.2011 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені не є виконавчим документом, оскільки в ньому йде посилання на норму статті Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка втратила чинність (а.с.4 зв. бік). В своєму запереченні відповідач зазначив, що такою обставиною, яка виключає здійснення виконавчого провадження, є саме невірне застосування УПФУ у Великописарівському районі норм чинного законодавства при винесенні рішення №49 від 08.07.2011р. про застосування фінансових санкцій та нарахування пені (а.с. 15-16).

Однак, суд не погоджується з такою позицією відповідача та зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Такими виконавчими документами серед іншого можуть бути рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу (п.8 ч.2 ст. 17 Закону).

Відповідно до ч.ч.13,14 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», які були чинними під час прийняття рішення № 49 від 08.07.2011 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені та залишаються бути чинними станом і на сьогодні, про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій. Рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, є виконавчим документом. У разі якщо страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, отримали рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, і не сплатили зазначені в них суми фінансових санкцій протягом десяти робочих днів, а також не оскаржили це рішення чи не повідомили у цей строк відповідний виконавчий орган Пенсійного фонду про його оскарження, воно передається для виконання державній виконавчій службі та страхувальнику.

Виходячи з приписів вказаних норм, рішення №49 від 08.07.2011 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені у відповідності до ч.14 ст.106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є виконавчим документом, а тому доводи державного виконавця, які стали підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження є безпідставними.

Щодо посилань державного виконавця на те, що дане рішення винесено на нормі, яка втратила свою чинність, суд відмічає, що згідно статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. При цьому, ні Законом України «Про виконавче провадження», ні іншими нормами чинного законодавства не надано повноважень державному виконавцю оцінювати правомірність чи законність прийнятого та виданого виконавчого документа, який набрав законної сили, та надавати правову оцінку підстав його прийняття.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення № 49 від 08.07.2011 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, що набрало законної сили, згідно чинної частини 14 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є виконавчим документом в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», його виконання Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» покладено на органи державної виконавчої служби, а тому відповідач, приймаючи оскаржувану постанову з підстав, що дане рішення не є виконавчим документом, дійшов хибного висновку, діяв з порушенням прав та повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 19 Конституції України.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, наявність у спірних правовідносинах правової підстави, з посиланням на яку субєктом владних повноважень було прийнято рішення чи вчинено діяння, а також обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд відмічає, що заперечуючи проти позову, відповідач за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення спірної постанови.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки відповідачем, який є субєктом владних повноважень, при розгляді і вирішенні судом справи в порядку ч.2 ст.71 КАС України не доведено правомірності спірної постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 05.08.2011 ВП 27956584 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) порушує права і інтереси позивача, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України у Великописарівському районі Сумської області до Відділу Державної виконавчої служби Велико-Писарівського районного управління юстиції Сумської області про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову від 05.08.2011 ВП 27956584 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), прийняту виконуючим обов'язків начальника відділу державної виконавчої служби Великописарівського районного управління юстиції Сумської області ОСОБА_4

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) Є.Д. Кравченко

З оригіналом згідно

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст постанови складено та підписано 03.10.2011.