Справа № 481/333/14-а
Суддя: Васильченко Н. О.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 481/333/14-а
Провадж.№ 2-а/481/11/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2014 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді - Васильченко Н.О.,

за участю секретарів Юхименко Т.М., Слюсаренко А.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новобузької міської ради Миколаївської області, третя особа: ОСОБА_3, про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Новобузької міської ради Миколаївської області про визнання протиправними дій останньої з приводу винесення на засіданні сесії міської ради рішення від 31.01.2014 року за № 670, згідно з п. 10 якого, надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_3 земельної ділянки по вул. Чапаєва, 51 в м. Новий Буг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та скасування пункту 10 вказаного рішення міської ради.

В обгрунтуванння заявлених вимог позивач ОСОБА_1, під час судового розгляду справи, зазначив, що, раніше, згідно рішення виконкому Новобузької міської ради від 29.07.1997 року за № 240, цю саме земельну ділянку було передано у приватну власність безоплатно для обслуговування житлового будинку та ведення особистого господарства громадянці ОСОБА_4 Вважає, що з часу прийняття відповідачем вказаного рішення, вказана земельна ділянка вибула з комунальної власності міської ради та перейшла у приватну власність ОСОБА_4 В той же час, прийнявши 31.01.2014 року оскаржуване рішення, міською радою було порушено вимоги ст. 12 та ч. 1 ст. 116 ЗК України, оскільки остання не мала повноважень розпоряджатися земельною ділянкою яка перебуває у приватній власності громадян. Крім цього, відповідач не скасувавши попереднє своє рішення щодо виділення цієї земельної ділянки одній особі, за оскаржуваним рішенням передає цю земельну ділянку вже іншій особі. Що свідчить про неправомірність таких дій.

При цьому, зазначив, що оскаржуване рішення порушує також і особисті його майнові права, оскільки він є власником житлового будинку розташованого по вул. Чапаєва, 51 в м. Новий Буг, який він придбав у ОСОБА_4 у 2001 році. Вказаний будинок був у занедбаному стані, і ремонту не підлягав, однак він благоустроїв присадибну земельну ділянку, садив город та садок. За порадою секретаря міської ради ОСОБА_5, він звернуся 13.01.2014 року до міської ради з заявою про списання належного йому будинку через його непридатність для проживання. Це було необхідно йому для того, щоб в подальшому міська рада виділила цю земельну ділянку для будівництва його дочці ОСОБА_1, яка звернулася до міської ради з відповідною заявою. Однак, відповідач, списавши за його заявою належний йому житловий будинок, прийняв рішення від 31.01.2014 року № 670, за яким надав дозвіл на виготовлення проектів землеустрою для відведення земельної ділянки по вул. Чапаєва, 51 в м. Новий Буг, не його дочці ОСОБА_1, як заплановувалося, а іншій собі ОСОБА_3 Його звернення до відповідача та органів прокуратури з приводу порушеного його майнового права та інтересу на спірну земельну ділянку результату не принесли, тому, посилаючись на вказані обставини, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представник Новобузької міської ради Миколаївської області ОСОБА_2, в судовому засіданні предявлений ОСОБА_1 адміністративний позов не визнав та пояснив, що право позивача оскаржуваним рішенням не було порушено, так як ОСОБА_1 власником житлового будинку по вул. Чапаєва, 51 в м. Новий Буг не являвся, оскільки цей будинок був придбаний ним у ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, який не був нотаріально посвідчений, а тому є недійсним з часу його укладення. Крім цього, попередній власник житлового будинку ОСОБА_4 рішенням міської ради від 29.07.1997 року № 240, яким її надано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування належного на той час житлового будинку, не скористалася, оскільки відповідний державний акт на землю на своє імя вона так і не виготовила, відтак не набула права власності на цю землю, а тому з продажем цього будинку ОСОБА_1, останній також такого права не набув. Наголосив, що вищевказаний будинок, не був придатний для проживання, а тому за відповідною заявою самого ОСОБА_1, виконавчим комітетом міської ради від 30.01.2014 року, цей будинок було списано. Тому, оскільки ця земельна ділянка була вільна від будівель і перебувала в комунальній власності міста, міською радою за заявою ОСОБА_3, яка надійшла першою, було прийнято рішення від 31.01.2014 року за № 670 про надання вказаному громадянину дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га по вул. Чапаєва, 51 в м. Новий Буг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. За такого, вважає позовні вимоги позивача безпідставними, які просив суд залишити без задоволення.

Третя особа без самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_3, при судовому розгляді справи заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, зазначив, що запримітивши по вул. Чапаєва, 51 в м. Новий Буг земельну ділянку, яку можливо використати для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, він звернувся 23.01.2014 року з відповідною заявою до міської ради, яка за оскаржуваним рішенням надала йому дозвіл на виготовлення відповідного проекту із землеустрою. Зазначив, що вказана земельна ділянка наразі зарощена бурянами, жодних ознак, що на ній є господар він не виявив. Хто був колишній власник чи користувач цієї земельної ділянки йому на час звернення до міської ради відомо не було.

Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходе наступного висновку.

Згідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області від 29.07.1997 року за № 240, громадянці ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, площею 1000 кв.м., 202 кв.м. та 1202 кв.м., що розташовані по вул. Чапаєва, 51 в м. Новий Буг Миколаївської області.

У відповідності до вимог положень ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року, який був чинний на час винесення вищевказаного рішення) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Таке право на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Водночас, ОСОБА_4, отримавши від виконкому міської ради вищевказане рішення, яке собою не замінювало правовстановлюючого документу на землю, а було лише підставою для набуття права власності на землю, зокрема виготовлення на своє імя відповідного державного акту, не замовила виготовлення технічної документації для одержання належного правовстановлюючого документу на землю. Відтак наданим їй виконкомом міської ради правом на приватизацію земельної ділянки, яку вона використовувала для обслуговування належного їй житлового будинку по вул. Чапаєва, 51 в м. Новий Буг, остання за життя так і не скористалася.

Як встановлено при судовому розгляді справи, зазначена громадянка наразі вже померла.

Ще за життя, 06.09.2001 року, вона продала належний їй вищезазначений будинок, позивачу у справі, ОСОБА_1, який сторони у формі угоди купівлі-продажу посвідчили на Вознесенській універсальній товарно-сровинній біржі за № 811.

Згідно ч.1 ст. 30 ЗК України (в редакції 1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

А тому, враховуючи те, що на час продажу вказаного житлового будинку ОСОБА_4 не набула права власності на земельну ділянку для його обслуговування, а була її лише користувачем, тому за приписами вищевказаної норми закону, до позивача, який придбав у неї цей будинок, перейшло тільки право користування цією земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

При цьому, суд ставить під сумність взагалі чинність такої угоди, оскільки відповідно до вимог ст. 227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (чинного на час укладення біржової угоди) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Як встановлено при судовому розгляді справи позивач ОСОБА_1 звертався до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом про визнання такої угоди дійсною, однак згідно рішенням від 23 жовтня 2013 року у задоволенні його позову було відмовлено, яке згідно рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05.12.2013 року змінено лише в частині підстав відмови від позову (у звязку з пред'явленням позивачем ОСОБА_1 вимог до неналежного відповідача).

Згодом, 13.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до міської ради з заявою про списання придбаного ним у ОСОБА_4 житлового будинку, оскільки він виявився непридатним для подальшого проживання. На засіданні виконавчого комітету Новобузької міської ради від 14.01.2014 року було прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо списання вищевказаного житлового будинку. Як вбачається з мотивувальної частини цього рішення, причиною такої відмови служила не достатня вивченість передумов такого звернення та встановлення необхідності комісійного обстеження будинку на предмет його непридатності для подальшого проживання, оскільки, як повідомив у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який на той час працював у міській раді на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, відповідна заява позивача на адресу міської ради надійшла лише напередодні відповідного засідання виконкому міської ради, що також видно з відповідної хронології таких подій.

Після комісійного обстеження 28.01.2014 року території по вул. Чапаєва, 51 в м. Новий Буг Миколаївської області, працівники міської ради переконалися, що дійсно за цією адресою будинок та інші господарчі споруди відсутні у звязку з їх знищенням, тому враховуючи те, що ОСОБА_1 свою заяву про списання будинку не відкликав, на черговому засіданні виконавчого комітету міської ради, що мало місце 30.01.2014 року, було прийнято рішення за № 19 про списання відповідного житлового будинку.

Згідно вимог ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Відтак, у звязку з списанням вказаного житлового будинку яке було викликане його знищенням, позивач ОСОБА_1 втратив відповідно і право користування земельною ділянкою для його обслуговування.

За такого, враховуючи те, що вказана земельна ділянка у весь цей час перебувала у комунальні власності міста і відносилась до земель житлової та громадської забудови, відповідна міська рада в силу положень п. «б» ч. 1 ст. 12 та п. «в» ч.3 ст. 116 ЗК України мала достатній обсяг повноважень нею розпоряджатися.

Згідно положень ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) тощо.

Земельний кодекс України не встановлює будь-кому з громадян України жодних переваг у набутті земельних ділянок із земель комунальної власності безоплатно у власність у межах норм, визначених цим Кодексом. В зв'язку з цим, при вирішенні відповідною радою питань надання громадянину дозволу на розробку проекту відведення конкретної земельної ділянки із земель комунальної власності для вищевказаних цілей, якщо заяв зацікавлених в ній осіб до ради надійшло декілька, необхідно виходити з черговості подання таких заяв.

Тому, враховуючи те, що на земельну ділянку вул. Чапаєва, 51 в м. Новий Буг для використання її за вищенаведеним призначенням, претендувало відразу дві особи, дочка позивача ОСОБА_7, яка подала відповідну заяву до міської ради 28.01.2014 року, та ОСОБА_3, який звернувся з такою заявою 23.01.2014 року, міська рада надала перевагу саме ОСОБА_3, який раніше подав таку заяву та на відміну від ОСОБА_1 мав необхідний пакет документів, зокрема схематичне зображення місця розташування бажаної земельної ділянки.

Відтак, з врахуванням відповідної рекомендації постійної депутатської комісії міської ради з питань земельної реформи та охорони довкілля від 24.01.2014 року та 31.01.2014 року, на засіданні 39 сесії 6 скликання Новобузької міської ради, яка відбулася від 31.01.2014 року, було прийнято рішення за № 670 «Про надання дозволів на виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність», за яким, в тому числі, серед інших громадян, згідно пункту 10 цього рішення, такий дозвіл також надано і гр. ОСОБА_3 відносно земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га по вул. Чапаєва, 51 в м. Новий Буг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Таким чином, суд приходе до переконання, що Новобузька міська рада при винесенні оскаржуваного рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить також із того, що позивач на принципах змагальності у відповідності до ч.1 ст. 71 КАС України не довів, що винесенням Новобузькою міською радою оспорюваного рішення його права були порушені, оскільки, як встановлено при судовому розгляді справі на вказану земельну ділянку він особисто взагалі не претендував, а його доводи, що такими діями відповідача порушені також майнові інтереси його дочки ОСОБА_1, суд до уваги не приймає, оскільки остання у вказаному адміністративному процесі виступала лише в якості свідка і з відповідними позовом до суду, в супереч положенням ч. 1 ст. 6 та ст. 104 КАС України, вона особисто або через свого представника не зверталася.

В силу вимог ст. 94 КАС України, судові витрати, понесенні позивачами у звязку з розглядом справи, слід віднести на їх рахунок.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 99-103, 160-163 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Новобузької міської ради Миколаївської області, третя особа: ОСОБА_3, про визнання протиправними дій та скасування рішення - відмовити.

Судові витрати понесені позивачем віднести на його рахунок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду, відповідно до ст. 186 КАС України.

Суддя Новобузького районного суду

Миколаївської області ОСОБА_8