Справа № 2-а-2578/10/0270
Суддя: Загороднюк Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2010-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2010 р. Справа № 2-а-2578/10/0270

м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Загороднюка Андрія Григоровича,

при секретарі судового засідання: Афанасьєвій Зінаїді Володимирівні,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: ОСОБА_3 управління МВС України у Вінницькій області

про: перерахунок стажу роботи в органах внутрішніх справ, -

ВСТАНОВИВ :

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління МВС України у Вінницькій області про перерахунок стажу роботи в органах внутрішніх справ.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з жовтня 1974 року по листопад 1983 року працював на посаді інспектора, а з листопада 1983 року по травень 1985 року старшого інспектора відділення карного розшуку Томашпільського районного відділу УМВС Вінницької області.

На момент звільнення у відставку 18.02.1999 року вислуга позивача, згідно наказу начальника УМВС України у Вінницькій області №28 о/с від 23.02.1999 року, становила 28 років 05 місяців 09 днів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1497 від 16.11.2001 року для призначення пенсії час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку зараховується на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця. На думку позивача, за таких умов його вислуга років за час проходження служби у підрозділі карного розшуку має складати 14 років 4 місяці 15 днів, а не 9 років 7 місяців, і загальна вислуга років має становити близько 33 років 3 місяців. Позивач вважає, що заступником начальника ГУ МВС України у Вінницькій області полковником міліції ОСОБА_4 невірно трактовано п. 5 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992, де зазначено, що вислуга років, яка була обчислена для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" перегляду не підлягає, оскільки, вказаний Закон прийнято за 7 років до виходу його на пенсію. Вказане, на думку, позивача впливає на розмір нарахованої йому пенсії.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління МВС України у Вінницькій області позов не визнала. В обґрунтування заявленого суду пояснила наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №1497 від 16.11.2001 року доповнено пп. "в" п. 3 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 про зарахування на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці, часу проходження служби особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

Враховуючи те, що позивач був звільнений 18.02.1999 року, тобто до введення в дію постанови Кабінету Міністрів України №1497 від 16.11.2001, а відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, тому дія постанови Кабінету Міністрів України на позивача не розповсюджується.

Крім того, представник відповідача зазначила, що постанова Кабінету Міністрів України №1497 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" винесена 16.11.2001. Тобто позивач більше восьми років отримував пенсію у розмірі, який його влаштовував та, який він не оскаржував. Натомість позивач звернувся до суду лише в червні 2010 року, тобто з попущенням строку звернення до суду. На таких підставах, представник відповідача, з урахуванням норм ст.99 КАС України, заявила вимогу про те, що позивачем, пропущений річний строк звернення до адміністративного суду, а тому просила суд, керуючись ст.100 КАС України, відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх обґрунтування, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 18.02.1999 року звільнено з органів внутрішніх справ згідно п. "б" ч. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року, через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" пенсії призначаються із сум грошового забезпечення, яке особи отримували на останній штатній посаді перед звільненням. Пенсія за вислугу років призначається: за вислугу 20 років - 50%, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55% відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3% відповідних сум грошового забезпечення.

З урахуванням вищевказаних норм, наказом начальника УМВС України у Вінницькій області №28 о/с від 23.02.1999 року позивачу встановлено вислугу років на день звільнення, календарних, - 28 років 05 місяців 09 днів.

Відповідно до редакції ст. 43 Закону, яка була чинна до 01.01.2005 року зазначено, що для обчислення пенсій враховуються відповідні оклади за посадою, військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу років служби, надбавки за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію та умови служби.

З 01.01.2005 року, Законом України від 16.12.2004 року №2255, було внесено зміни до ст. 43 Закону, якими визначено, що пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

З моменту внесення вищевказаних змін, позивач отримував пенсію у перерахованому розмірі. Таким чином судом з'ясовано, що ОСОБА_1 про підстави перерахунку пенсії в бік збільшення дізнався 01.01.2005 року.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для перерахунку пенсії позивача з врахуванням часу проходження служби у підрозділі карного розшуку Томашпільського районного управління УМВС України у Вінницькій області на посадах інспектора та старшого інспектора з жовтня 1974 року по травень 1985 року до пільгового стажу, оскільки умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України - осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 17 вищезазначеного Закону визначено, що порядок обчислення вислуги років для призначення пенсій відповідно до цього Закону особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ визначається Кабінетом Міністрів України.

Урядом України прийнята постанова №393 від 17.07.1992 року (з наступними змінами) "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Постанова №393).

На час звільнення позивача зі служби та на час виникнення у нього права на пенсію за вислугу років, зазначеною постановою обчислення служби на начальницьких посадах у підрозділах карного розшуку у пільговому обчисленні не передбачалось.

Постановою Кабінету Міністрів України №1497 від 16.11.2001 року "Про доповнення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393" підпункт "в" пункту 3 Постанови № 393 доповнено новим абзацом, за змістом якого час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку за переліком посад і умовами, що визначаються Міністром внутрішніх справ, зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця. Постанова набрала чинності з листопада 2001 року без зазначення, що її дія розповсюджується на осіб звільнених до зазначеної дати.

Відповідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із зазначеним вище правилом, нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, лише тоді, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Дія закону чи іншого нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Оскільки, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ до прийняття Постанови №393 і у вказаній Постанові не міститься вказівки про те, що її дія розповсюджується на осіб звільнених до зазначеної дати, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для обчислення вислуги років на пільгових умовах позивач, а його твердження про можливість перерахунку вислуги років у зв'язку із наступними після звільнення змінами в законодавстві є помилковими.

Крім того, суд погоджується з позицією представника відповідача, що постанова Кабінету Міністрів України №1497 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" винесена 16.11.2001. Натомість позивач звернувся до суду лише в червні 2010 року, тобто з попущенням строку звернення до суду.

Позивач не навів суду причин, які б могли бути визнані поважними щодо пропущення строку звернення до адміністративного суду.

Виходячи з вищенаведеного, суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо перерахунку пільгової вислуги та пенсії в зв'язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

Суд не вбачає поважних причин пропуску позивачем строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки пенсію позивач отримував з 01.01.2005 року. Однак з позовом звернувся лише в червні місяці 2010 року.

В своїй позовній заяві позивач не ставить за вимогу поновлення строку звернення до адміністративного суду щодо поновлення порушених своїх прав, свобод чи інтересів та відсутнє обґрунтування причин пропуску позивачем цього строку. Ніяких доводів та доказів щодо пропущення строку позивач не надав суду і в засіданні. Таким чином, позивач знехтувавши, встановленими законом вимогами щодо строків зверненням до суду, втратив право на судовий захист.

Згідно з ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпричинне пропущення позивачем строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Враховуючи ті обставини, що відповідач наполягала в судовому засіданні про відмову в позовних вимогах позивача саме, в зв'язку з пропущенням строку звернення до суду, то наявні всі підстави для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене в задоволенні позову слід відмовити із-за його недоведеності та пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Що стосується розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Проте, суду не надано документально підтверджених доказів стосовно понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 79, 86, 94, ч.2 ст. 99, 100, ст.ст. 158, 162, 163, 167, 186, 254, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління МВС України у Вінницькій області про перерахунок стажу роботи в органах внутрішніх справ відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено: 23.07.10

Суддя Загороднюк Андрій Григорович

19.07.2010