Справа № 803/2470/14
Суддя: Дякович Віктор Петрович
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року Справа № 876/1298/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Сеника Р.П., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2014 року по справі № 803/2470/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничо-промислова компанія "Енергоперспектива" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гірничо-промислова компанія "Енергоперспектива" звернулося в суд з позовом, яким просило визнати не чинним податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 19.11.2014 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області постанову суду першої інстанції оскаржила, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 працює на умовах повної зайнятості на посаді директора ТзОВ «Енергооснова», у нього відсутні трудові ресурси на виконання господарських операцій з позивачем, у 2013 році він не міг надавати позивачу послуги з постачання та продажу виробів з металу у значних обсягах. Вважає, що господарські операції між позивачем та підприємцем проведено виключно шляхом формального складання документів.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовільнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції, та приймає нову постанову, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що в період з 13 жовтня 2014 року по 21 жовтня 2014 року відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «ГПК «Енергоперспектива» щодо показників, задекларованих у податкових деклараціях з податку на прибуток, податку на додану вартість за період з 01.08.2011 року по 31.08.2014 року. За результатами даної перевірки відповідачем 28 жовтня 2014 року складено акт №8616/22.1/37682870 (а.с.7-24), яким встановлено порушення позивачем пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 статті 138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 82 360 грн., в тому числі за 2013 рік - 82 360 грн.

На підставі акта перевірки Луцькою ОДПІ 19 листопада 2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 102 950,00 грн. (з них 82 360,00 грн. основний платіж, 20 590,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції) (а.с.6).

Такі донарахування грошового зобов'язання зроблено контролюючим органом на підставі висновку акта перевірки про не підтвердження товариством отриманих у 2013 році послуг по виготовленню виробів з металу за господарськими операціями з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, що мало наслідком завищення позивачем задекларованих показників у рядку 05.1 Декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 433 472,00 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов виходив з того, що ТзОВ «ГПК «Енергоперспектива» шляхом укладення договорів поставки та надання послуг з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 здійснило обробку та виготовлення запчастин та заготовок до запчастин гірничошахтного обладнання і в подальшому реалізувало їх вищезгаданим контрагентам. Як встановлено судом, до собівартості реалізованої продукції на підставі пункту 138.4 ПК України в момент реалізації було включено витрати з придбання запчастин та послуг від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на загальну суму 433 472,00 грн., що відповідає правилам податкового обліку. Суд першої інстанції зазначив, що досліджені докази, які підтверджують фактичний рух активів, свідчать про те, що операції із придбання позивачем виробів з металу, отримання послуг по обробці деталей в межах господарських операцій з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у 2013 році відбулися, тобто мають реальний характер, а тому первинні документи про їх здійснення є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Окремі недоліки накладних, актів виконаних робіт, як-от відсутність дати та номеру договору, на виконання яких вони складені, не роблять такі документи недійсними, оскільки зміст та характер господарської операції, їх обсяг та вартість за такими документами можливо ідентифікувати.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує нормам Податкового кодексу України.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами також визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року №168/704.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на купівлю товарів (робіт, послуг) повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне відвантаження таких товарів, виконання тих чи інших робіт (послуг).

З наведених законодавчих положень вбачається, що підставою виникнення у платника права на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними).

При цьому як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавством пов'язує реалізацію права платника на податковий кредит та на формування валових витрат.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Крім того, у листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України звернув увагу на те, що дослідженню підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості для здійснення тих чи інших дій, які становлять зміст господарської операції, наприклад: наявність кваліфікованого персоналу, наявність основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товару тощо.

У відповідності до наявних даних інформаційного блоку Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області судом встановлено, що ОСОБА_1 є директором ТзОВ «Енергооснова», основним видом діяльності є виробництво машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва. Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця у 2013 році ОСОБА_1 задекларовано відсутність фактичної чисельності працівників, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) за 2013 рік не подано.

Колегія суддів зазначає, що оскільки ОСОБА_1 працює на умовах повної зайнятості на посаді директора ТзОВ «Енергооснова», тому при відсутності найманих працівників він фізично не мав можливості займатися підприємницькою діяльністю та надавати послуги з виготовлення виробів з металу у значних обсягах.

Слід зазначити, що механічна обробка виробів з металу є різною за своїм методом, а саме точіння, свердління, розточування, фрезерування, стругання, шліфування є різними методами обробки. Способи обробки металів різанням - різновиди одного і того ж методу обробки, що відрізняються застосуванням різних прийомів і режимів обробки. Наприклад, способи шліфування у центрах, без центрове, внутрішнє, плоске; способи фрезерування: горизонтальне, вертикальне, зустрічне, попутне та ін.. Таким чином, замовляючи послуги із надання послуг щодо механічної обробки слід конкретизувати яка саме обробка мається на увазі. Однак, у наданих до перевірки первинних документах зазначено назву роботи механічна обробка заготовки ф505х250. Аналізуючи подібні документи неможливо в цілому встановити які саме послуги замовлялись та надавались. Будь-яких інших документів, які б конкретизували методи чи способи обробки (специфікації, заяви) позивачем не надавались.

Крім того, позивачем також були замовлені послуги із термічної обробки заготовки ф505х250. Відповідно до наказу ДКУ з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №315 від 18.12.2007 року механічна обробка виробів з металу здійснюється за допомогою відповідного устаткування та обладнання. Обладнання термічних цехів поділяється на три групи: основне, доповню вальне та допоміжне. Основне обладнання застосовується для виконання основних технологічних операцій термообробки. До нього належать нагрівальні печі й установки, механізовані агрегати, обладнання для охолодження (гартівні баки і машини, установки для обробки металу холодом тощо). Доповнювальне обладнання містить устаткування для виправлення й очищення деталей (гідравлічні та механічні правильні преси, травильні установки, мийні машини, дробо і гідро піскоструминні апарати та ін..). До допоміжного обладнання належить контрольно-вимірювальна апаратура, пристрої для охолодження гартівних рідин, підіймально-транспортне, санітарно-технічне обладнання, установки для приготування захисних атмосфер тощо.

Таким чином, здійснити механічну обробку виробів із металу без відповідного устаткування неможливо. Враховуючи той факт, що у контрагента ОСОБА_1 відсутні основні фонди для здійснення господарської діяльності, крім того, ним не подано звітність за формою 1-ДФ щодо орендованого ним нерухомого майна, тому подібний вид робіт неможливо виконати самостійно чи в домашніх умовах.

Відсутність у контрагента позивача фізичних, технічних можливостей для вчинення господарських операцій свідчить про наявність у вказаному контрагенті позивача ознак структури, яка створена про людське око з метою провадження незаконної діяльності.

На підставі цього складені від його імені первинні документи (у тому числі податкові накладні) не є достовірними, не підтверджують фактичного виконання спірних операцій, а відтак не можуть бути підставою для формування Товариством даних податкового обліку.

Посилання позивача на надані договори та спрямованість цих правочинів на настання відповідних їх змісту правових наслідків, не можуть свідчити про реальне здійснення господарських операцій, оскільки наслідки у податковому обліку породжують не укладені платниками правочини, а реально виконані ними господарські операції (що викликають зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємств), тоді як дійсність правочину та дотримання його сторонами норм цивільного чи господарського права не є беззаперечним свідченням дійсного виконання вчинення господарської операції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому постанову суду першої інстанції необхідно скасувати і винести нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 197, 198 п.3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області задоволити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2014 року по справі № 803/2470/14 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничо-промислова компанія "Енергоперспектива" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Р.П. Сеник

І.О. Яворський