Справа № 2-а-80/10/0270
Суддя: Курко Олег Петрович
Дата ухвалення: 2010-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2010 р. Справа № 2-а-80/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Курко Олега Петровича,

при секретарі судового засідання: Савченко Олені Олегівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області

до: відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління

про: зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області звернулось до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції у Вінницькій області про зобовязання відповідача провести своєчасно, неупереджено та в повному обсязі виконавчі дії по виконанню постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 12.11.2008р. по справі № 2-а-11019/08 про стягнення з субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 10491,56 грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані безпідставним невиконанням ВДВС Тиврівського РУЮ всіх, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" дій по примусовому виконанню судового рішення.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі за обставин, викладених вище, просила його задовольнити.

Відповідач письмових заперечень щодо позову не подав, однак його представник в судовому засіданні вказала на безпідставність заявлених вимог, оскільки державним виконавцем були здійсненні всі, передбачені законом заходи, щодо виконання рішення суду про стягнення з СПД ОСОБА_3 заборгованості.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено в судовому засіданні постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.11.2008р. у справі № 2-а-11019/08 задоволено позов та стягнуто з субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 на користь УПФ у Тиврівському районі 10491,56 грн. заборгованості. Для виконання вказаного рішення стягувачеві, за його заявою, 12.12.2008р. виданий виконавчий лист, на підставі якого 20.01.2009р. постановою державного виконавця і було відкрито виконавче провадження з наданням боржнику часу для добровільного виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

У звязку з цим, Закон, зокрема ст. ст. 1, 5, 20, 50, 55 наділяє державного виконавця відповідними правами: одержувати необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки, іншу інформацію; входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, при необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку, опечатувати ці приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізувати його в порядку, встановленому законодавством; накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження зясовано, що оскільки ОСОБА_3 не виконав рішення суду у добровільному порядку та у встановлений строк, державним виконавцем були розпочаті дії щодо його примусового виконання та 04.02.2009р. винесено постанову про розшук майна боржника.

На виконання даних заходів державним виконавцем були зроблені запити:

- в Тиврівське відділення НАСК "Оранта" щодо існування страхових полісів на імя боржника;

- в Тиврівську державну нотаріальну контору щодо відомостей про оформлення спадщини;

- в Вінницьке ВОБТІ щодо встановлення зареєстрованого за боржником майна;

- у ВАТ "Ощадбанк" та Вінницьку МДПІ щодо наявності рахунків та грошових вкладів;

- в Немирівське МРЕВ щодо існування зареєстрованого автотранспорту;

- в Інспекцію Держтехнагляду по Тиврівському районі щодо існування зареєстрованої сільгосптехніки.

Із отриманих відповідей жодною не підтверджено існування за ОСОБА_3 грошових коштів чи будь-якого іншого майна, на яке можливо було б звернути стягнення. А часткове погашення наявної заборгованості грошовими коштами здійснювалось не самим ОСОБА_3, а його представниками, діючими на підставі довіреності за рахунок коштів боржника та з використанням платіжної кредитної картки.

Як зазначила в судовому засіданні представник відповідача відшукати боржника не виявилось за можливим, оскільки за своїм місцем проживання він не знаходиться, та господарську діяльність проводить через своїх довірених осіб. Підтвердженням цього слугують акти державного виконавця від 31.10.2008р. та 01.12.2009р. про відсутність боржника за місцем свого проживання та майна, яке б належало останньому.

19.11.2009р. відповідач звернувся до позивача з листом, в якому з посиланням на ст.ст. 42, 46 Закону України "Про виконавче провадження" запропонував в 15-ти денний термін вирішити питання щодо авансування витрат на проведення розшуку боржника.

У своїй відповіді від 02.12.2009р. УПФ у Тиврівському районі відмовилось авансувати вказані виконавчі дії у звязку з відсутністю коштів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій, якщо їх авансування передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві.

За наведених обставин 03.12.2009р. державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 2-а-11019 від 12.12.2008р. стягувачу.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статтей 71, 86 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В судовому засіданні встановлено, що відділом державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції вчинені всі, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з СПД ОСОБА_3 10491,56 грн. заборгованості перед пенсійним фондом, і проведення подальших виконавчих діє є не можливим.

З огляду на це дії відповідача є законними, а тому підстав для задоволення позову в суду не має.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено: 11.02.10

Суддя Курко Олег Петрович

08.02.2010