Справа № 826/16861/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 вересня 2015 року 11:46 № 826/16861/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - Марієна І.С.,

представника відповідача - Марущак Т.І., Козаченко Ю.С.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі про визнання дій протиправними та стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі про визнання дій протиправними та стягнення матеріальної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що відмова відповідача у задоволенні запиту на інформацію є необґрунтованою, базується на суб'єктивних причинах та порушує права та законні інтереси позивача.

У позовній заяві позивач просить суд: визнати дію Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, що полягає у відмові в задоволенні запиту на інформацію позивача - протиправною; стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яку з вини відповідача зазнав позивач у розмірі 6530 грн. (штрафні санкції за порушення договору про надання юридичних послуг від 09 лютого 2015 року); стягнути з відповідача матеріальну шкоду з вини відповідача поніс позивач, у зв'язку з підготовкою даної позовної заяви, сплачену позивачем відповідно до договору про надання юридичних послуг від 22 червня 2015 року у розмірі 3750 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю та просив суд їх задовольнити, зазначивши, що відмова відповідача у задоволенні запиту на інформацію порушує право позивача на доступ до публічної інформації; на одержання у порядку, визначеному законом, публічної інформації; на проведення моніторингу з питань запобігання та протидії дискримінації та провадити іншу діяльність, відповідно до законодавства.

Представники відповідача заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що позивач мав змогу отримати інформацію, яку він запитує з офіційного сайту Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, який є офіційним джерелом і є офіційним засобом публікації інформації про діяльність університету. При цьому, представники відповідача зазначили, що оскільки позивач не оплатив фактичні витрати, пов'язані з копіюванням та друком, Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі діяв на законних підставах при відмові у наданні запитуваної інформації.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2015 року всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі із запитом на інформацію №97/1-15 щодо надання публічної інформації про ВНЗ, яка є предметом суспільного інтересу, а саме - належним чином засвідчених копій: статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифіката про акредитацію освітньої програми ВНЗ; витяга ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; правил прийому до ВНЗ у 2015 році; Положення про приймальну комісію ВНЗ у 2015 році; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2015 році; переліку та вартості платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; плани роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

За результатами розгляду зазначеного запиту Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі надав позивачу відповідь листом №26/01-196 від 12.02.2015 р., яким повідомив, що надати запитувану інформацію шляхом надання копій документів, вказаних у запиті, університет не має фінансової можливості, так як УДУФМТ є бюджетною установою та фінансується Міністерством освіти і науки України виключно на захищені статті видатків.

Крім того, в даній відповіді вказано, що переважна більшість запитуваної інформації розміщена на офіційному сайті ВНЗ - Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, де з нею може ознайомитись будь-яка зацікавлена особа, в тому числі і позивач.

При цьому, в листі №26/01-196 від 12.02.2015 р. вказано, що згідно з ч.2,3 ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Враховуючи той факт, що виготовлення копій документів запитуваної інформації перевищує 10 сторінок та відсутність кошторисних призначень на копіювання документів для інших юридичних осіб, необхідно оплатити фактичні витрати на копіювання документів, оскільки передбачається виготовлення більше 10 сторінок.

Щодо надсилання перепусток для повноважних представників від Управління до ВНЗ, повідомлено, що відповідно до пункту 21.2 Умов прийому до вищих навчальних закладів України у 2015 році, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 15.10.2014 р. №1172 «Громадські організації можуть звернутися до Міністерства освіти і науки України із заявою про надання їм права вести спостереження за роботою приймальних комісій. Громадські організації, яким таке право надано Міністерством освіти і науки України, можуть направляти на засідання приймальних комісій своїх спостерігачів».

Враховуючи зазначене, позивачу повідомлено, що за умови наявності погодження органу управління вищого навчального закладу, представники організації будуть залучені до роботи приймальної комісії у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси, звернувся до суду з відповідним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 р. порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес (далі - Закон №2939-VI).

Частиною 1 ст. 1 Закону №2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI передбачено гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.

Так, право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Матеріалами справи підтверджується, що Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі є вищим навчальним закладом державної форми власності.

Положення ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» визначає вищий навчальний заклад державної форми власності як вищий навчальний заклад, заснований державою, що фінансується з державного бюджету і підпорядковується відповідному центральному органу виконавчої влади.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 13 Закону №2939-VI на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Обов'язки розпорядників інформації визначені в статті 14 Закону №2939-VI.

Так, розпорядники інформації зобов'язані:

1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації;

6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до частин 1 та 4 ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як встановлено судом, позивачу відмовлено в задоволенні запиту на публічну інформацію з підстав того, що ним не здійснено оплати фактичних витрат, що пов'язані з копіюванням або друком.

Згідно статті 21 Закону №2939-VI інформація на запит надається безкоштовно.

У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Разом з цим, частиною четвертою названої статті передбачено, що при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому, чинним законодавством не передбачено вичерпного переліку інформації, що становить суспільний інтерес.

Аналізуючи критерії та умови, за яких можна вважати, що інформація є такою, що становить суспільний інтерес, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту.

Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Таким чином, згідно аналізу положень Законів України №2939-VI та «Про інформацію» суспільно необхідною є інформація, що становить суспільний інтерес, зокрема, яка забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків, серед яких є право на освіту.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014 р. (№815/3429/14); ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 р. (№К/800/55709/14).

Так, із запиту позивача вбачається, що запитувана ним інформація відноситься до сфери освіти, стосується, у тому числі, умов вступу до ВНЗ, тобто спрямована на забезпечення права на отримання освіти, передбаченого статтею 53 Конституції України.

При цьому, як зазначено позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, зазначена інформація необхідна позивачу для проведення юридичної експертизи документів, якими регулюється прийом студентів до УДУФМТ.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що запитувана позивачем інформація необхідна останньому для забезпечення реалізації конституційного права громадян на освіту, а також для недопущення можливості порушення прав людини, введення громадськості в оману, а тому може вважатись інформацією, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у задоволенні запиту про інформацію з підстав нездійснення оплати фактичних витрат на копіювання документів, оскільки запитувана позивачем інформація становить суспільний інтерес, а згідно чинного законодавства плата за копіювання та друк інформації, що становить суспільний інтерес, не стягується.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача майнових витрат, суд зазначає, що позивачем на підтвердження укладення договору про надання юридичних послуг від 09.02.2015 року та договору про надання юридичних послуг від 26.02.2015 року позивачем не надано жодних доказів та належним чином завірених копій даних договорів, умовами б яких підтверджувалось несвоєчасність виконання позивачем його умов з підстав ненадання відповідачем запитуваної інформації, а відтак підстав для задоволення позовних вимог в цій частині судом не вбачається.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено суду правомірність оскаржуваної відмови в задоволенні запиту про надання нформації.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 3 ст. 94 КАС України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі в задоволенні запиту на інформацію всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» №97/1-15 від 02.02.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати в розмірі 73,08 грн. присудити на користь всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений 10.09.2015 р.

Суддя Є.В. Аблов