Справа № 22-а-1670/11
Суддя: Лівінський І. В.
Дата ухвалення: 2011-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-1670/11 31.03.2011
Справа №22а-1670/11
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

іменем України

31 березня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Шаманської Н.О., Вовненко Г.Ю.,

при секретарі судового засідання Поліщук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою

Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету

Миколаївської міської ради

на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі - Департамент) про стягнення щорічної грошової допомоги,

встановила:

В серпні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він є ветераном війни - учасником бойових дій і в силу Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з наступними змінами (далі - Закон № 3551-XII) має право на щорічну разову грошову допомогу до Дня Перемоги в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Проте ця допомога у 2009 році виплачена йому у меншому розмірі, ніж передбачено Законом.

Посилаючись на викладене, позивач просив зобов'язати Департамент зробити перерахунок та виплату йому щорічної разової допомоги до Дня Перемоги за 2009 рік в повному обсязі.

Справу розглянуто судом в порядку цивільного судочинства, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року № 1691VI.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Департаменту на користь позивача 2380 грн.

В апеляційній скарзі Департамент просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення підлягає зміні з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є ветераном війни - учасником бойових дій.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ (із змінами, внесеними Законом від 25 грудня 1998 року) такій категорії громадян передбачена виплата щорічно до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Між тим, оплата спірної допомоги проводилась відповідачем в розмірі 340 грн., визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 березня 2009 р. № 211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2009 році відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 3551-ХІІ, законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.

Крім того, статтею 95 Конституції України визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

За п. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.

В ст. 13 Закону № 3551-ХІІ вносилися зміни законами про Державний бюджет України на 2004-2008 роки, які містили обмеження щодо розміру виплат учасникам війни у відповідні роки.

Але на 2009 рік, на відмінність від попередніх років, обмежень щодо застосування ст. 13 Закону № 3551-ХІІ не встановлено.

Так, статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Однак, дана норма не надавала Кабінету Міністрів України права зменшувати встановлений Законом розмір разової щорічної грошової допомоги учасникам війни, яка визначена в мінімальних пенсіях за віком.

З огляду на таке та загальні засади пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні позовних вимог, застосуванню підлягає розміри спірної допомоги, визначені на підставі Закону, а не визначені відповідачем розміри допомоги на підставі постанов Кабінету Міністрів України.

Більш того, пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і тому, враховуючи ч. З ст. 22 Конституції України, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом не допускається.

У зв'язку з чим суд дійшов правильного висновку про порушення Департаментом прав позивача при нарахуванні та виплаті йому недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2009 рік у встановленому Законом розмірі.

Щодо посилань апелянта на правомірність встановлення Кабінетом Міністрів розмірів спірної допомоги у 2009 році в силу ст. 54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік», то вони є помилковими. Даною нормою визначено, що розміри державних соціальних гарантій, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно - правовими актами Кабінету Міністрів України. Між тим, ці положення закону також підкреслюють пріоритет визначення соціальних гарантій саме законами, а, крім того, спірна допомога визначена від мінімальної пенсії за віком, але не прожиткового мінімуму.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не зазначив розмір підвищення, відповідно до якого необхідно проводити нарахування та виплати, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Крім цього, за правилами адміністративного провадження можливо лише визнати дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень незаконними та покласти обов'язок на відповідача провести нарахування та виплату належних сум згідно закону за відповідний рік. Суд не є уповноваженим органом проводити розрахунок заборгованості. Тому у суду першої інстанції не було підстав для стягнення заборгованості у твердій сумі.

Доводи апеляційної скарги про відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми на повну виплату допомоги по догляду за дитиною не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів Департаменту для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходить за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради відхилити.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2010 року змінити.

Зобов'язати Департамент праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_3 щорічну разову допомогу, що передбачена ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2009 рік, виходячи з розміру п'яти мінімальних пенсій за віком.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: