Справа № 826/12766/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 вересня 2015 року 09:54 № 826/12766/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Федорчука А.Б.,

судді Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Мовіле О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що наказ про оголошення ОСОБА_3 догани суперечить нормам законодавства, а його прийняття спричинило порушення прав та завдання шкоди діловій репутації позивача. Крім того, позивач зазначив, що виконання вказівки керівництва не може вважатись неналежним виконанням своїх посадових обов'язків.

У позовній заяві позивач просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ МОЗ України від 28.05.2015 року №2-кд «Про оголошення догани ОСОБА_4, ОСОБА_3» щодо оголошення догани завідувачу сектору державного контролю ліцензування медичної практики Відділу з питань якості надання медичної допомоги ОСОБА_3; зобов'язати відповідача відшкодувати мені матеріальну шкоду шляхом нарахування надбавок та премій, яких мене позбавлено внаслідок неправомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності; зобов'язати відповідача відшкодувати завдану мені моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, з огляду на те, що позивачем неналежно виконано покладені на неї завдання, наслідком чого стало застосування до ОСОБА_3 дисциплінарних заходів у вигляді оголошення догани.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, суд дійшов висновків про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства охорони здоров'я України №127-к від 27.04.2007 р. ОСОБА_3 призначено на посаду головного спеціаліста відділу медичних кадрів, у порядку переводу з Головного управління охорони здоров'я Київської області державної адміністрації.

На підставі наказу Міністерства охорони здоров'я України №604-к від 06.11.2014 р. ОСОБА_3 призначено з 07.11.2014 року заступником начальника Управління - начальником відділу з питань якості та оцінки відповідності Управління з питань якості надання медичної допомоги, на посаду завідувача сектору державного контролю ліцензування медичної практики Відділу з питань якості надання медичної допомоги.

28.05.2015 р. Міністерством охорони здоров'я України видано наказ №2-кд «Про оголошення догани ОСОБА_4, ОСОБА_3», яким у відповідності до вимог статті 14 Закону України «Про державну службу», статті 147 Кодексу законів про працю України за неналежне виконання своїх посадових обов'язків оголошено догану ОСОБА_3.

Незгода позивача із наказом про оголошення догани, зумовила її звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України.

Водночас, пунктом 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України «Про державну службу», який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті (далі - Закон №3723-XII).

Статтею 10 Закону № 3723-XIІ встановлено, що основними обов'язками державних службовців є: зокрема, забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Як вбачається з матеріалів справи, відділом з питань якості надання медичної допомоги МОЗ України отримано звернення народного депутата України ОСОБА_5 стосовно незаконної діяльності головного лікаря комунальної установи «Дніпропетровська дитяча стоматологічна поліклініка №3» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_6

У зв'язку з численними зверненнями народних депутатів України та Генеральної прокуратури України підготовано службову записку на ім'я заступника Міністра ОСОБА_8 з пропозицією щодо проведення аналізу діяльності комунальної установи «Дніпропетровська дитяча стоматологічна поліклініка №3» Дніпропетровської обласної ради комісією МОЗ України.

Судом встановлено, що на зазначеній службовій записці наявна резолюція заступника Міністра охорони здоров'я України ОСОБА_8 «Не заперечую».

18.05.2015 р. Міністерство охорони здоров'я України листом №17/Д-1/1518-15/15457 повідомило народному депутату України ОСОБА_5, що комісією МОЗ України буде проведено аналіз діяльності головного лікаря комунальної установи Дніпропетровської дитячої стоматологічної поліклініки №3 Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_6

Водночас, 18.05.2015 р. начальником Відділу з питань якості надання медичної допомоги підготовано службову записку на ім'я Першого заступника Міністра охорони здоров'я України ОСОБА_9 щодо прийняття рішення стосовно подальших дій аналізу діяльності комунальної установи «Дніпропетровська дитяча стоматологічна поліклініка №3» Дніпропетровської обласної ради.

20.05.2015 р. першим заступником Міністра ОСОБА_9 проставлено на зазначеній службовій записці резолюцію «З пропозицією щодо проведення аналізу діяльності згодна. Прошу готувати наказ МОЗ».

На виконання вказаної резолюції підготовано проект наказу на проведення аналізу діяльності комунальної установи «Дніпропетровська дитяча стоматологічна поліклініка №3» Дніпропетровської обласної ради, який надано на візування в структурні підрозділи МОЗ України.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2.2 Положення про сектор державного контролю ліцензування медичної практики Відділу з питань якості надання медичної допомоги Міністерства охорони здоров'я України, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.12.2014 р. №662-к, основними завданнями Сектору є здійснення у встановленому порядку контролю за додержанням вимог законодавства про охорону здоров'я.

Згідно з п.3.12 зазначеного Положення Сектор у відповідності до покладених на нього завдань здійснює надання пропозицій про створення, в рамках своєї діяльності, комісій, науково-експертних та консультативних рад, робочих груп.

Крім того, пунктом 4.3 Положення визначено, що сектор має право вносити на розгляд керівництва МОЗ України, Колегії МОЗ України, керівників структурних підрозділів з питань охорони здоров'я обласних, Київської, Севастопольської міських держадміністрацій пропозиції, спрямовані на покращення організації і контролю за якістю надання медичної допомоги населенню.

Наведене свідчить, що саме з метою виконання резолюції керівництва та у межах наданих Сектору повноважень відділом з питань якості надання медичної допомоги підготовано проект наказу, а відтак судом не вбачається підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Крім того, суд зазначає, що проставлення резолюції та подальше візування службової записки щодо аналізу діяльності комунальної установи «Дніпропетровська дитяча стоматологічна поліклініка №3» Дніпропетровської обласної ради не заперечується відповідачем.

При цьому, представник відповідача зазначив, що саме проект наказу був відкликаний з візування після усного доручення першого заступника Міністра ОСОБА_9, що додатково підтверджує, що на момент підготовки позивачем тексту проекту наказу резолюції та візування були чинними та обов'язковими до виконання підпорядкованими посадовими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 3723-XIІ дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

При цьому, до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Частиною 3 ст. 149 КЗпП України визначено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

При цьому, суд звертає увагу, що порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника без поважних причин, покладених на нього трудових або службових обов'язків, тягне за собою застосування заходів дисциплінарного стягнення, а також інших заходів, передбачених чинним законодавством.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується виконання позивачем резолюцій керівництва, які хоча в подальшому і були відкликані, однак на момент підготовки проекту наказу були обов'язковими до виконання.

При цьому, відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу дана обставина не врахована, як і не встановлено невиконання чи неналежне виконання саме з вини працівника та без поважних причин.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ підлягає скасуванню як протиправний.

В частині позовних вимог про зобов'язання відповідача відшкодувати моральну і матеріальну шкоду позивачу, суд зазначає наступне.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. № 6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Позивачем у позовній заяві не вказано в чому саме полягає завдання їй моральної шкоди, при цьому, наведене не підтверджене жодними належними доказами, як і не доведено завдання матеріальної шкоди у вигляді позбавлення надбавок та премій, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено суду правомірність прийнятого оскаржуваного наказу.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ МОЗ України від 28.05.2015 року №2-кд «Про оголошення догани ОСОБА_4, ОСОБА_3» в частині оголошення догани завідувачу сектору державного контролю ліцензування медичної практики Відділу з питань якості надання медичної допомоги ОСОБА_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений 09.09.2015 р.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Федорчук А.Б.

Суддя Шулежко В.П.