Справа № К/9991/13149/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/13149/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області, Алчевської виправної колонії № 13 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області, Перевальської виправної колонії № 15 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання перерахувати грошове забезпечення,

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів. Просив визнати неправомірними дії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області щодо недоплати заробітної плати, невірного розрахунку вислуги років, невиплати компенсації за продовольче та речове забезпечення, грошових допомог, невірного зазначення дати звільнення, невірне нарахування пенсії, зобов'язати управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області здійснити перерахунок зазначених виплат. Стягнути з управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області на користь ОСОБА_4 недоплачену заробітну плату в сумі 64480 грн. 24 коп., премію в розмірі 33,3% в сумі 6596 грн. 40 коп., компенсацію за речове забезпечення в сумі 3600 грн., компенсацію за продовольче забезпечення в сумі 15312 грн. 31 коп., одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 30195 грн. 60 коп., щорічну грошову допомогу в сумі 2206 грн. 66 коп., невиплачену доплату від суми пенсії, яка б могла бути нарахована в сумі 4353 грн. 36 коп., одноразову грошову допомогу у разі хвороби в сумі 1700 грн., індексацію в сумі 450 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн. та перерахувати його пенсію згідно вислуги років, надавши нові дані до управління Пенсійного фонду України.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що за весь період його роботи заробітна плата нараховувалась йому невірно, облік робочого часу проводився неправильно, деякі надбавки нараховувалися невірно, а деякі - не нараховувалися взагалі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2008 року до справи в якості співвідповідачів залучено Перевальську виправну колонію № 15 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області та Алчевську виправну колонію № 13 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2009 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії Перевальської виправної колонії № 15 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області (далі Перевальська виправна колонія № 15) щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за відпрацьовані понад встановлений робочий час 342,12 години в подвійному розмірі та постановлено стягнути з Перевальської виправної колонії № 15 на користь ОСОБА_4 грошове забезпечення за відпрацьовані понаднормово години з урахуванням індексації. Визнано незаконними дії Перевальської виправної колонії № 15 щодо звільнення позивача та скасовано наказ № 23 о/с від 26 березня 2007 року про звільнення ОСОБА_4, зобов'язано Перевальську виправну колонію № 15 змінити дату та підставу звільнення позивача з урахуванням висновку військово-лікарської комісії та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2011 року скасовано постанову Луганського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2009 року та ухвалено нову постанову про часткове задоволення позову. Постановлено зобов'язати Перевальську виправну колонію № 15 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за відпрацьований понад встановлений робочий час - 342,12 години, з урахуванням індексації. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 23 вересня 2002 року по 26 березня 2007 року, з яких в Алчевській виправній колонії № 13 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області (далі - Алчевська виправна колонія № 13) - з 1 липня 2003 року по 15 травня 2006 року на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки, в Перевальській виправній колонії № 15 - з 16 травня 2006 року по 26 березня 2007 року.

На підставі рапорту ОСОБА_4 від 5 березня 2007 року начальник Перевальської виправної колонії № 15 наказом № 23 о/с від 26 березня 2007 року звільнив ОСОБА_4 з органів кримінально-виконавчої служби за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Перевальською виправною колонією № 15 не було виплачено позивачу грошового забезпечення за відпрацьовані понад встановлений робочий час 342,12 години в подвійному розмірі, то зазначені кошти підлягають стягненню. Крім того, дата та підстави звільнення відповідача повинні бути змінені з урахуванням висновку військово-лікарської комісії, оскільки позивач в рапорті на звільнення від 5 березня 2007 року просив звільнити його після проходження військово-лікарської комісії, а згідно свідоцтва про хворобу № 9 ув. від 7 травня 2007 року позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у військовий час, що є підставою для звільнення за п. 63 «б» Положення. У зв'язку із зміною дати звільнення позивача з Перевальської виправної колонії № 15 на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Щодо інших позовних вимог судом першої інстанції зазначено, що позивач не має права на зазначені ним надбавки та доплати, оскільки вони не були йому встановлені, а компенсація за затримку виплати грошового забезпечення не може бути стягнута у зв'язку з тим, що зазначені види грошового забезпечення не були йому нараховані, спричинення моральної шкоди не підтверджено. А вимоги про стягнення з Алчевської виправної колонії № 13 грошового забезпечення за відпрацьовані понад встановлений робочий час години задоволенню не підлягають, оскільки докази понаднормової роботи позивача відсутні.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про часткове задоволення позову, лише в частині оплати понаднормово відпрацьованого позивачем часу, та відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що подані позивачем заяви про збільшення та уточнення позовних вимог від 28 серпня 2008 року (а.с.88-89 т.1) та від 13 травня 2009 року (а.с.6-15 т.2) не підписані позивачем, а тому безпідставно розглянуті судом першої інстанції.

Проте, погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 195 цього Кодексу суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу. Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

При цьому, згідно із пунктом 3 статті 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу, в мотивувальній її частині повинен зазначити встановлені ним обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Всупереч вищенаведених вимог закону суд апеляційної інстанції не переглянув рішення суду першої інстанції в повному обсязі, посилаючись на те, що заяви позивача про збільшення та уточнення позовних вимог ним не підписані. Цей висновок не ґрунтується не лише на законі, а й на матеріалах справи.

Так, на заяві від 28 серпня 2008 року (а.с.88-89 т.1) ОСОБА_4 на першій сторінці заяви (а.с.88 т.1) написав, що здає цю заяву в судовому засіданні, та вчинив на заяві підпис. Крім того, суд прийняв та розглядав цю заяву, надавав відповідачеві строк для ознайомлення із заявою, приєднав до матеріалів справи заперечення відповідача, як вбачається із журналів судових засідань, на яких був присутнім позивач, суд першої істанції розглядав ці вимоги, позивач у касаційній скарзі стверджує, що підтримував у судових засіданнях ці вимоги.

Проте, суд апеляційної інстанції цих обставин не врахував, рішення суду першої інстанції у цій частині позовних вимог не переглядав.

За змістом ч. 1 ст. 211 КАС України суд касаційної інстанції може переглянути постанову чи ухвалу суду першої інстанції лише після їх перегляду в апеляційному порядку.

За таких обставин, коли постанова суду апеляційної інстанції прийнята без дослідження всіх заявлених позивачем вимог та перевірки обставин, які мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи, фактично суд апеляційної інстанції не провів перегляд постанови суду першої інстанції відповідно до вимог Глави 1 Розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України, то законність постанови суду першої інстанції не може бути перевірена Вищим адміністративним судом України як судом касаційної інстанції, який в силу ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а тому судове рішення суду апеляційної інстанції не може залишатися без змін і підлягає скасуванню на підставі ч.ч. 2, 4 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2011 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк