Справа № 820/2311/15
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 р.Справа № 820/2311/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2015р. по справі № 820/2311/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Мегабанк"

до Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області

треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Мегабанк", звернулося до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, в якому просить скасувати постанови Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, в частині накладання арешту на квартиру №7, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, внесені державним виконавцями та котрими накладено арешт нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 9726720 від 14.04.2010р. щодо суб'єкта ОСОБА_4; реєстраційний номер обтяження 9747051 від 20.04.2010 р. щодо суб'єкта ОСОБА_1; реєстраційний номер обтяження 8897827 від 21.07.2009 р., об'єкт обтяження 1/4 частини квартири, адреса: АДРЕСА_1. Власник - ОСОБА_3; - зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області звільнити з-під арешту нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, а саме квартиру №7, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; - зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області звільнити з-під арешту реєстраційний номер обтяження 9726720 від 14.04.2010р. нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, накладеного щодо суб'єкта - ОСОБА_4, на підставі виконавчого листа 2-569 від 19.02.2010 р. Ізюмського м/р суду; - зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області звільнити з-під арешту реєстраційний номер обтяження 9747051 від 20.04.2010р. нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, накладеного щодо суб'єкта - ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа №6-50 від 17.02.2010 р. Київського районного суду м. Харкова.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2015 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Публічне акціонерне товариство "Мегабанк", не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення є необґрунтованим та незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2015 р. та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 01.03.2006р. між ПАТ "Мегабанк" та ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №21-301П/2006-з, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С.І. Зазначений договір укладено у забезпечення виконання кредитного договору №21-301П/2006 від 01.03.2006р., укладеного між позивачем та ОСОБА_4.

Відповідно до п.1.2 Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира №7 загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 38,0 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно №13651184. Відповідно до п.1.4 Іпотечного договору вартість предмета іпотеки становить 53000, 00 грн.

Позивач 02.03.2015 р. отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.9-22).

З вказаних інформаційних довідок вбачається, що відділом державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області на вказану квартиру накладено наступні арешти:

- арешт нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 9726720 від 14.04.2010р. щодо суб'єкта ОСОБА_4, підстава обтяження - виконавчий лист 2-569 від 19.02.2010р. Ізюмського міськрайнного суду Харківської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь КС "Карат" боргу 13539,88 грн., об'єкт обтяження невизначене майно, все майн у межах суми стягнення;

- арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9747051 від 20.04.2010 р. щодо суб'єкта ОСОБА_1, на підставі виконавчого листа №6-50 від 17.02.2010р. Київського районного суду м. Харкова, об'єкт обтяження невизначене майно, все майно у межах суми стягнення 48533, 05 грн.;

- арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8897827 від 21.07.2009р., на підставі виконавчого листа №А-83 Ізюмського міськрайнного суду Харківської області про стягнення з ОСОБА_6 аліментів. Об'єкт обтяження 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та з того, що відповідачем доведено правомірність накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, а саме квартири №7, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

До суду 19.08.2015 року надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" про відмову від позову в частинні скасування постанови Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про накладення арешту реєстраційний номер обтяження 9747051 від 20.04.2010 року за виконавчим листом №6-50 від 17.02.2010 року Київського районного суду м. Харкова та зобов'язання відповідача звільнити майно з-під вказаного арешту.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши докази по справі, вважає, що заява про відмову від позову та закриття провадження у справі в частинні скасування постанови Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про накладення арешту реєстраційний номер обтяження 9747051 від 20.04.2010 року за виконавчим листом №6-50 від 17.02.2010 року Київського районного суду м. Харкова та зобов'язання відповідача звільнити майно з-під вказаного арешту підлягає задоволенню.

В силу ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Відповідно до ст. 194 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 112 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 КАС України про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає можливим прийняти відмову від позову в частинні скасування постанови Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про накладення арешту реєстраційний номер обтяження 9747051 від 20.04.2010 року за виконавчим листом №6-50 від 17.02.2010 року Київського районного суду м. Харкова та зобов'язання відповідача звільнити майно з-під вказаного арешту, в зв'язку з чим, на підставі положень ч. 1 ст. 203, п. 2 ч. 1 ст. 157 КАС України, постанова Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2015 року по справі №820/2311/15 в цій частині підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон України №606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права і обовязки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України "Про виконавче провадження".

У відповідності до частини першої ст. 11 Закону України №606 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог Закону України №606 державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є, зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина перша статті 19 цього Закону).

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

У разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (частина перша статті 33 Закону україни "Про виконавче провадження").

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. за №606-XIV (в редакції Закону від 21.01.2010 р.) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до положень ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. за №606-XIV (в редакції Закону від 21.01.2010, тобто редакції яка діяла на момент накладення спірних арештів), стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеної у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" на майно, яке перебуває в іпотеці, та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього закону) допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Перед проведенням опису та арешту майна боржника, державний виконавець повинен пересвідчитись у належності права власності на майно боржника не порушуючи конституційні права та свободи інших осіб.

Стаття 44 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно із статтею 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 3 Закону України "Про іпотеку" - іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду;- іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору;- у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки; - якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки;- пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки; - зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека, будучи різновидом застави, як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення своїх вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами (в договорі іпотеки) нерухомого майна за наявності у боржника заборгованості перед кредитором.

Згідно із статтею 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону україни "Про іпотеку").

Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України "Про іпотеку" та частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України "Про іпотеку").

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку".

Разом з тим, у справі, яка переглядається, встановлено, що державним виконавцем вчинялися дії з виконання судових рішень про стягнення заборгованості, в тому числі на користь іпотекодержателів, а не з виконання судових рішень чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку".

Судовим розглядом встановлено, що станом на 19.03.2015р. виконавчий напис №988, виданий приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С.І. від 08.04.2010р. про звернення стягнення на квартиру, на виконання до ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області пред'явлено не було та не перебуває на виконанні.

На час розгляду справи у ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №41887804 по виконанню виконавчого листа №6-20 виданого 17.02.2010р. Київським районним судом м. Харкова на користь ПАТ "Мегабанк" в сумі 34993,17 грн., виконавчого листа №2-596 виданого 07.07.2010 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області на користь КС "Ізюм" в сумі 6674,64 грн., виконавчого листа 2-568 виданого 29.03.2010р. Ізюмським міськрайонним судом Харківської області на користь КС "Карат" в сумі 21195,51 грн., виконавчого листа №2042/2-408/11 виданого 22.04.2011 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області на користь КС "Карат" в сумі 3374,86 грн., виконавчого листа №2016/2-1218/11 виданого 26.07.2012р. Ізюмським міськрайонним судом Харківської області на користь ПАТ "ПроКредит Банк" в сумі 910,00 грн., виконавчого листа №2016/2-1218/11 виданого 26.07.2012р. Ізюмським міськрайонним судом Харківської області.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що у разі коли державний виконавець вчиняє дії на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення чи виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, то при вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях державного виконавця порушень, слід виходити із загальних норм Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" задовольнити частково.

Прийняти відмову від позову Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" в частинні скасування постанови Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про накладення арешту реєстраційний номер обтяження 9747051 від 20.04.2010 року за виконавчим листом №6-50 від 17.02.2010 року Київського районного суду м. Харкова та зобов'язання відповідача звільнити майно з-під вказаного арешту.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2015 р. по справі № 820/2311/15 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про скасування постанови Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про накладення арешту реєстраційний номер обтяження 9747051 від 20.04.2010 року за виконавчим листом №6-50 від 17.02.2010 року Київського районного суду м. Харкова та зобов'язання відповідача звільнити майно з-під вказаного арешту.

Провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" до Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в частинні скасування постанови Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про накладення арешту реєстраційний номер обтяження 9747051 від 20.04.2010 року за виконавчим листом №6-50 від 17.02.2010 року Київського районного суду м. Харкова та зобов'язання відповідача звільнити майно з-під вказаного арешту закрити.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2015р. по справі № 820/2311/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бартош Н.С.
Судді Жигилій С.П. Мельнікова Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 14.09.2015 р.