Справа № 2-а-1407-10
Суддя: Стасюк Р. М.
Дата ухвалення: 2010-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Нетішинський міський суд Хмельницької області
Справа№ 2-а-1407-10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2010 року Нетішинський міський суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Стасюк Р.М. при секретарі - Федорчук Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення вико¬навчого комітету Нетішинської міської ради про визнання неправомірними дій та стягнення недоо- триманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 11.11.1999р. він є інвалідом 11 групи, в звязку з захворю¬ванням, повязаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та особою, яка віднесена до 1 категорії. Статтею 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено, що інвалідам II групи 1 категорії виплата щорі¬чна допомоги на оздоровлення здійснюється в розмірі п'яті мінімальних заробітних плат, однак від¬повідач проводив вказані виплати в меншому розмірі на підставі постанов КМУ № 836 від 26.07.1996 р. та № 562 від 12.07.2005 р.. На його вимогу здійснити перерахунок, відповідач відмо¬вився, з посиланням на те, що виплата здійснена вірно, відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі урядових постанов. Позивач вважає таку відмову неправомірною, оскільки Закони України мають вищу юридичну силу, аніж урядові документи. Недовиплачена сума за період з 2005 по 2010 р.р., згідно його розрахунку, становить 14453,30 гривень. Просить поновити термін звер¬нення до суду, визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача здійснити пере¬рахунок та виплатити недоотриману суму.

Позивач подав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач просив справу розглянути у відсутність його представника. В запереченні на позов - позовні вимоги не визнає і посилається на те, що ним визнається статус позивача, як постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії (інвалід 2-ї групи ), факт виплати позивачу у 2005р. суми допомоги в розмірі 26,70 грн. та по 120,0 грн. щорічно за 2006р. -2010 роки підтверджено довідкою. Вказує, що всі видатки держави за всіма напрямками визначаються Кабінетом Міністрів України та за¬тверджуються в Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, який приймаєть¬ся Верховною Радою України, і не може бути змінені будь-яким розпорядником коштів державного бю¬джету. Крім того в запереченні звертається увага суду на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду та висловлено прохання про відмову в позові з означених підстав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцево¬го самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 2 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення 1 категорії ( інвалідам II групи ) виплачується в розмірі пяті мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст. 48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Суд вважає, що оскільки положення Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катаст¬рофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суперечать вимогам ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастро¬фи», а Закон має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, то відповідачу слід було керуватись нормами Закону.

При цьому необхідно зазначити, що Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, допомоги на оздоро¬влення. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які пост¬раждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом їх обсягу, встановленого Законам, є недопустимим.

Доводи відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отри¬манням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних пра¬вовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти прий¬маються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самовря¬дування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Ч. З ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. суперечить Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастро¬фи", оскільки цим Законом (ст. 48) встановлено розмір щорічної допомоги як величину кратну відносно розміру мінімальної заробітної плати, а цією постановою Кабінету Міністрів України встановлені конкретні розмірі такої допомоги в твердій грошовій сумі (120 грн.), значно меншій ніж визначено Законом (5 мінімальних заробітних плат на момент виплати).

Відповідно до ч. 5 ст. 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадя¬нам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

п. 37 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами було зупинено на 2006 рік дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний за¬хист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У відповідності до ст.109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами Кабінету Міністрів України у 2006 році надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програма¬ми.

Положення ст.ст. 77, 109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року Конституційним Судом України не визнавались такими, що не відповідають Конституції (тобто неконституційними) і рішення з цього приводу не приймалося.

При таких обставинах, оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами, який був чинним в 2006 році і яким було надано право Кабінету Міністрів України у 2006 році встановлювати розміри соціальних виплат в абсолютних сумах, що¬річна грошова допомога на оздоровлення за 2006 рік була виплачена позивачу у відповідності до чинного законодавства, тому в цей частині позивачу слід відмовити.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підля¬гав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій, відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму (частина третя статті 46 Конституції України) та порушується гарантоване у статті 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень.

Отже, відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупи¬ненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на пев¬ний строк.

Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій статті 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у статті 38 Бюджетного Кодексу.

Встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Кодексу перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є виче¬рпним.

Зі змісту наведених положень Конституції України та Бюджетного Кодексу вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, ві¬дмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпе¬чення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а та¬кож встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших за¬конів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Бюджетного Кодексу.

Відповідно до п.6 ч.І ст. 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема основи соціального захисту.

За таких обставин суд не застосовує п. ЗО ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, яким з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Зако¬ном зупинено на 2007 рік дію абзаців 2-7 частини 4 статті 48 Закон України Про статус та соціаль¬ний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в частині виплати допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати тому, що вказаний пункт нормативного акту не відповідає вимогам Конституції України таст.71 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що було підтверджено рішенням Конституційного Суду від 09.07.2007 року «про визнання неконсти¬туційним п. 30 ст. 71 Закону України « Про Державний бюджет України на 2007 рік ».

З тих самих міркувань, суд не застосовує п. 28, п.п. 11, розділу II Закону України «Про Дер¬жавний бюджет України на 2008 рік, та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими текст статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" був викладений в новій редакції, де КМУ надано право встановлювати розмір щорічної допомоги на оздоровлення. Вказані зміни рішенням Конституцій¬ного Суду України від 22.05.08 року визнані неконституційними.

З часу прийняття рішення Конституційним Судом України від 22.05.2008 року була відновле¬на дія положення статті 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постра¬ждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у попередній редакції, яка у 2009-2010 роках не змі¬нювалась.

Суд приходить до висновку, що виплата Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради позивачу у 2005, 2007-2010 р.р. грошової допомо¬ги на оздоровлення як інваліду 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі меншому ніж визначено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраж¬дали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є неправомірною.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, зобовязання вчини¬ти певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Вста¬новивши, що відповідач у справі порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд визнає такі дії протиправними і зобовязує його провести нарахування та виплату належних позива¬чу сум відповідно до закону, без ухвалення рішення про стягнення чи виплату їх у конкретному ро¬змірі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постражда¬ли внаслідок Чорнобильської катастрофи» даний закон спрямований на захист громадян, які пост¬раждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території. Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується зокрема на принципах соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катаст¬рофи. Тобто в даному випадку суд приходить до висновку про необхідність поновлення позивачу строку звернення до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 18, 71,159-163 Кодексу адміністративного су¬дочинства України, ст. 19 ч.2 , п.6 ст. 92 Конституції України, ч.4,7 ст.48 Закону України „Про ста¬тус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про перерахунок щорічної допо¬моги на оздоровлення.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради щодо відмови в проведенні перерахунку ОСОБА_1, як постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС І категорії, інваліду II гр., щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2005,2007, 2008, 2009 та 2010 роки.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Неті¬шинської міської ради провести перерахунок виплаченої ОСОБА_1 у 2005, 2007, 2008 2009 та 2010 роках грошової допомоги на оздоровлення як інваліду 2 групи внаслідок Чорнобильської ката¬строфи з врахуванням положень абз.2 ч.4 ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме, що її розмір становить п ять мінімальних заробітних плат на момент виплати, та виплатити недоплачену допомогу на оздоровлення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеля¬ційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її отримання.

Суддя Стасюк Р.М.