Справа № 522/13746/15-а
Суддя: Ільченко Н. А.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/531/15
ПОСТАНОВА

09 вересня 2015 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання рішення протиправним та його скасування, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 від 22.06.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа); зобовязати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа №522/21633/14-а виданого 10.06.2015 року Приморським районним судом м.Одеси про зобовязання ГУПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з 01.01.2014 року у відповідності до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року, та у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Представник позивача ОСОБА_3 надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов з підстав зазначених в ньому.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення в яких просив розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову.

Представник ГУПФУ в Одеській області також надав суду свої письмові заперечення в яких просив розглянути справу за його відсутності та залишити позов без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 через свого представника 17.06.2015 року подав заяву про примусове виконання виконавчого листа №522/21633/14-а виданого 10.06.2015 року Приморським районним судом м.Одеси про зобовязання ГУПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з 01.01.2014 року у відповідності до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року, та у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

27.06.2015 року представник позивача отримав лист направлений простою кореспонденцією з постановою державного виконавця від 22.06.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Згідно вищезазначеної постанови від 22.06.2015 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 прийняв рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» при цьому посилаючись на невідповідність виконавчого документу п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому листі не вказано індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача.

Таким чином позивач вважає, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номеру стягувача жодним чином не перешкоджає та не ускладнює виконання рішення суду та виконавчий документ відповідає ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом установлено, що 10.06.2015 року Приморським районним судом м.Одеси було видано виконавчий лист №522/21633/14-а про зобовязання ГУПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з 01.01.2014 року у відповідності до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року, та у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

22.06.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №47908143, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам п. 3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому листі не вказано індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача.

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Пункт 6 частини 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, а саме: невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

В обґрунтування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідач вказав, що виконавчий лист не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» - відсутній ідентифікаційний код стягувача.

Таким чином, на думку суду державним виконавцем було цілком законно та правомірно винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з чітким обґрунтуванням свого рішення та посиланням на норми Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі. В межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають посадовим особам можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця на відповідність закріпленим законом України «Про виконавче провадження» та КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію державного виконавця поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином вимога про зобовязання відкрити виконавче провадження також не підлягає задоволенню, оскільки вирішення питання щодо відкриття провадження є виключною компетенцією державного виконавця.

Крім того, суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що він має право звернутися до суду яким видано виконавчий лист із заявою про виправлення помилки у виконавчому листіна підставі ст. 259 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-12, 71, 99, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання рішення протиправним та його скасування, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання постанови суду.

Суддя Н.А. Ільченко

09.09.2015