Справа № 22-а-2012/11
Суддя: Міщій О. Я.
Дата ухвалення: 2011-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Тернопільської області
29 грудня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:
головуючого - Міщія О.Я.
суддів - Ткача З.Є., Бершадської Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою управління ПФУ в м. Тернополі на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 9 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління ПФУ в м. Тернополі про визнання дій протиправними та зобов'язання нарахувати та здійснити виплату недоплаченої щомісячної державної допомоги, -
В липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що він має статус дитини війни та відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідач не виплачував вказане підвищення до пенсії протягом 2006-2009 років.
Позивач зазначив, що Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України відповідні положення Законів України "Про Державний бюджет України" на 2007 та 2008 роки, якими була зупинена дія положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що обмежувала соціальні гарантії. Вважає, що управління ПФУ зобов'язане здійснити перерахування пенсії та виплатити йому підвищеня до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за 2006-2009 роки у відповідності до вимог Закону України "Про соціальний захист дітей війни".
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 9 вересня 2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії передбаченого ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11 2004 року №2195-ІV у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоди з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року включно, з врахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі провести нарахуваня і виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії передбаченого ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11 2004 року №2195-ІV у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоди з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року включно, з врахуванням ч.1 ст. 28 ЗУ "Про

загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням виплачених

сум.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на користь ОСОБА_1 37 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи в суді. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі просить постанову суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що надання допомоги дітям війни фінансується з державного бюджету. Пенсійний фонд виплачував таке підвищення до пенсії у тих розмірах, які були профінансовані, тому підстав для виплати позивачам більших сум немає. Діючим законодавством не визначена розрахункова величина, з якої можна було б розраховувати дані надбавки дітям війни відповідно до вимог ст. 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни", оскільки наведене у ч. З ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначення мінімального розміру пенсії за віком застосовується виключно до розмірів пенсій, призначених за цим Законом. Крім того, Законом України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено проведення фінансування таких виплат за рахунок коштів Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду України.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив право позивача на перерахунок та виплату підвищеної пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" за період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по

31.12.2009 року включно. Порушені права підлягають захисту шляхом зобов'язання

відповідача провести позивачу відповідні нарахування та виплату пенсії.

З таким висновком слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону, грунтується на матеріалах справи.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 має статус дитини війни.

Згідно з вимогами ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року, дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону було зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" визнано такими що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Згідно пп.2 п. 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року положення ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було викладено в іншій редакції. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року ці зміни визнані неконституційними.

Тому з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року включно управління ПФУ в м. Тернополі повинно було нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії, яке передбачене для дітей війни відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком

Відповідно до ч.2 ст.З Закону України "Про соціальний захист дітей війни" державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи норми цивільно-процесуального законодавства чинні на момент ухвалення рішення, суд прийшов до правильного висновку, що позивачу у період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року включно повинна була нараховуватись підвищена пенсія, яка передбачена для дітей війни відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про відсутність визначення у законодавстві поняття мінімальна пенсія за віком, як розрахункової величини для підвищення пенсії, згідно із вимогами ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Відповідно до чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Норми закону щодо заборони застосування даного розміру для розрахунку інших, пов'язаних з нею, пенсій чи доплат, відсутні. У зв'язку з цим вказані доводи є безпідставними.

Колегія не приймає до уваги також посилання апелянта на застосування ним Постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", згідно якої дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,80 грн., оскільки законодавством України не надано повноважень Кабінету Міністрів України щодо встановлення розміру мінімальної пенсії за віком або встановлення в абсолютних цифрах розмірів соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної пенсії за віком. Вказаною постановою звужено зміст та обсяг прав громадян, яким надано статус дитина війни, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ст. 5, 8 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з 5 рахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо відсутності бюджетного фінансування на виплату передбаченого Законом України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення до пенсії, оскільки відсутність такого фінансування не може бути підставою невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього зобов'язань та не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року).

Необгрунтованими є також посилання апелянта на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки судом не ухвалено рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування фонду.

Розглянувши справу в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись п.Ю ст. 1832, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, пп.14 п.1 Розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 9 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом вірно

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_2