Справа № 2-а-1828/10/0270
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2010-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2010 р. Справа № 2-а-1828/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

Суддів: Сторчака Володимира Юрійовича

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Гонті Інні Олександрівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_2

відповідача : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі його Вінницької філії

до: Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції

про: визнання неправомірною та скасування постанови та зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ :

Акціонерне товариство «Український інноваційний банк» в особі Вінницької філії (далі позивач) звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі відповідач) про визнання неправомірною та скасування постанови, зобовязання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про відвід державного виконавця Вишара А.Ю., на виконанні у якого знаходиться виконавчий напис приватного нотаріуса ОСОБА_4 №1738 від 19.06.2009 р. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ВФ АТ «Укрінбанк» боргу в сумі 16622,38 дол. США та 2180 грн. за рахунок належного боржнику автомобіля НОМЕР_1. Однак, постановою начальника Вишенського ВДВС ВМУЮ від 01.04.2010 року позивачу відмовлено в задоволенні заяви, внаслідок чого вона підлягає скасуванню.

В обґрунтування поданої заяви про відвід державного виконавця позивач зазначає про порушення права банку на особисту участь його представника при проведенні опису арештованого автомобіля. Крім того, позивач посилається на те, що державним виконавцем Вишарем А.Ю. неодноразово залишались без реагування обґрунтовані клопотання банку щодо зясування причин розукомплектування автомобіля та місця знаходження відсутніх комплектуючих, а також передачі арештованого автомобіля на зберігання банку.

Позивач стверджує, що вищезазначені обставини були викладені в заяві банку про відвід державного виконавця від 29.03.2010 року, проте не були прийняті до уваги при винесенні оскаржуваної постанови від 01.04.2010 року.

З урахуванням викладеного, позивач був змушений звернутися до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом про визнання неправомірною та скасування постанови відповідача від 01.04.2010 року про відмову в задоволенні заяви про відвід державного виконавця Вишара А.Ю., а також про зобовязання Вишенського ВДВС ВМУЮ в особі його начальника передати виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь ВФ АТ «Укрінбанк» боргу на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса ОСОБА_4 №1738 від 19.06.2009 р. в провадження іншого державного виконавця.

В судовому засіданні представник позивача в обґрунтування заявленого позову послався на обставини, що викладені в позовній заяві та в поданих письмових поясненнях, та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в звязку з їх необґрунтованістю. В судовому засіданні заявив, що виконавчі дії, проведені державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого напису про звернення стягнення на автомобіль Chevrolet Tacuma, який належить гр. ОСОБА_5, відповідають вимогам Законів України Про виконавче провадження.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

19.06.2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис №1738, згідно з яким було запропоновано звернення стягнення на автомобіль НОМЕР_1, що належить на праві власності гр. ОСОБА_5, для задоволення вимог ВФ АТ «Укрінбанк» в розмірі 16622,38 дол. США та 2180 грн.

07.12.2009 року відповідачем при примусовому виконанні вищезазначеного виконавчого напису було описано й арештовано належний боржнику автомобіль, про що складено відповідний акт опису й арешту майна серії АА №741625 від 07.12.2009 року (а.с.26,27).

10.12.2009 року до Вишенського ВДВС Вінницького МУЮ надійшло клопотання стягувача ВФ АТ «Укрінбанк» про надання копії акту опису та арешту, та передачу на відповідальне зберігання арештованого майна (а.с.9).

15.01.2010 року арештований автомобіль був описаний повторно, про що також складено акт опису та арешту майна серії АА №741618 від 15.01.2010 року (а.с.28,29).

Судом встановлено, що зазначений акт від 15.01.2010 року оскаржувався ВФ АТ «Укрінбанк» до Вінницького окружного адміністративного суду, який своєю постановою від 16.02.2010 року у задоволенні позовних вимог відмовив з огляду на самостійне скасування Вишенським ВДВС ВМУЮ оскаржуваного акту (а.с.10-12).

30.03.2010 року на адресу Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції надійшла заява ВФ АТ «Укрінбанк» про відвід заступника начальника Вишенського ВДВС ВМУЮ ОСОБА_3 (а.с.8).

Постановою відповідача від 01.04.2010 року в задоволенні вищезазначеної заяви було відмовлено (а.с.7). Зазначена постанова була направлена на адресу ВФ АТ «Укрінбанк» 02.04.2010 року супровідним листом від 01.04.2010 р. за вих.№09-28/353 (а.с.18,59).

В матеріалах справи наявні докази листування позивача з відповідачем з приводу проведення виконавчих дій щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ВФ АТ «Укрінбанк» боргу за рахунок належного боржнику автомобіля Chevrolet Tacuma (а.с.13-19,37,38).

Проаналізувавши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закону), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею другою вказаного Закону встановлено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі написи нотаріусів.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 11 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобовязана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обовязки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення.

З аналізу вищенаведених норм та встановлених в судовому засідання обставин справи вбачається, що відповідно до виконавчого напису №1738, вчиненого 19 червня 2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_4, та інших документів виконавчого провадження ВФ АТ «Укрінбанк» є стороною у цьому виконавчому провадженні, а саме стягувачем.

Згідно частини 1 ст. 5 вказаного Закону, державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 6 ч. 2 вказаної статті, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, в тому рахунку накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 ст. 52 Закону встановлено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. Під час проведення опису й арешту майна боржника державний виконавець вправі оголосити заборону розпоряджатися ним, а у разі потреби - обмежити права користування майном або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису й арешту. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Як встановлено судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів та висловлених в судовому засіданні пояснень сторін, вимоги Закону України "Про виконавче провадження" в частині проведення повторного опису автомобіля від 15.01.2010 року державним виконавцем не дотримано, що підтверджується постановою від 09.02.2010 року про скасування акту повторного опису автомобіля (а.с.10) та вбачається зі змісту постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 16.02.2010 року по справі №2-а-270/10/0270 (а.с.11,12).

Однак, надаючи юридичну оцінку заявленим позовним вимогам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1. ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець не може брати участі у виконавчому провадженні і підлягає відводу, якщо він є близьким родичем сторін, їх представників або інших осіб, що беруть участь у виконавчому провадженні, або заінтересований в результаті виконання рішення, або є інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості.

Таким чином дана норма закону містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких державний виконавець підлягає відводу.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, наявні у справі, та встановивши дійсні обставини справи, суд критично оцінює доводи позивача про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості заступника начальника Вишенського ВДВС ВМУЮ ОСОБА_3 під час провадження зазначених виконавчих дій.

Так, судом не встановлено фактів не реагування державного виконавця на неодноразові клопотання банку щодо передачі йому арештованого автомобіля на зберігання, оскільки в матеріалах справи містяться листи-відповіді на заяви ВФ АТ «Укрінбанк» від 31.12.2009 р. та 12.01.2010 р. (а.с.37,38) та витяг з журналу вихідної кореспонденції, який підтверджує їх надсилання заявнику (а.с.39-44).

Також суд не вбачає інших підстав для скасування постанови Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 01.04.2010 року про відмову в задоволенні заяви про відвід державного виконавця, на які посилається позивач.

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню. Також, на думку суду, відсутні підстави для задоволення вимоги про зобовязання відповідача передати відповідне виконавче провадження до іншого державного виконавця, адже це є прерогативою органу державної виконавчої служби з усією послідовністю дій та правил, передбачених чинним законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, та встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесених відповідачем витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такої компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі його Вінницької філії до Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про визнання неправомірною та скасування постанови та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено 21 червня 2010 року.

Головуючий суддя Вільчинський Олександр Ванадійович

Судді Сторчак Володимир Юрійович

ОСОБА_1