Справа № 806/477/14
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2015 р. м. Київ К/800/43410/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ситникова О.Ф.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року

у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області (далі - УПФУ в Житомирському районі Житомирської області) до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Житомирі (далі - ВВД Фонду ССНВ ВПЗ України у м. Житомирі) про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року УПФУ в Житомирському районі Житомирської області звернулося до суду з позовом про стягнення з ВВД Фонду ССНВ ВПЗ України у м. Житомирі витрат з виплати пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з жовтня по грудень 2013 року в сумі 972,13 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ВВД Фонду ССНВ ВПЗ України у м. Житомирі на користь УПФУ в Житомирському районі Житомирської області суму основного розміру пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття та витрат на виплату і доставку пенсій в розмірі 972,13 грн.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ВВД Фонду ССНВ ВПЗ України у м. Житомирі на користь УПФУ в Житомирському районі Житомирської області суму основного розміру пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття та витрат на виплату і доставку пенсій в розмірі 186,46 грн

У касаційній скарзі УПФУ в Житомирському районі Житомирської області просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права. Вказує, що при встановленні особі інвалідності має значення факт виконання працівником трудових обов'язків, а не наявність вини підприємства та визнання травми «виробничою». Водночас, згідно з виписками МСЕК, причиною інвалідності пенсіонерів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є трудове каліцтво, а тому ці витрати підлягають відшкодуванню Фондом.

В запереченнях на касаційну скаргу ВВД Фонду ССНВВПЗ у м. Житомирі просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін. Зазначає, що витрати на виплату і доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та пенсії по втраті годувальника ОСОБА_7, відшкодуванню не підлягають, оскільки травми цих осіб не пов'язані з виробництвом.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що згідно з актами звірки за період з жовтня по грудень 2013 року відповідач не прийняв до заліку виплачені позивачем суми в розмірі 972,13 грн, що складались з витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та витрат по виплаті пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_8, яка є опікуном інваліда дитинства - ОСОБА_9- доньки померлого ОСОБА_7

Підставою для відмови стало те, що причиною інвалідності ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є травми невиробничого характеру, а ОСОБА_7 загинув у 1956 році внаслідок нещасного випадку, не пов'язаного з виробництвом та поза межами території підприємства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що у нещасних випадках, що сталися з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутня вина підприємства, а тому за законодавством, що діяло до прийняття Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) такі особи не набули права на відшкодування шкоди підприємством. Отже, Фонд не має обов'язку відшкодовувати органу Пенсійного фонду витрати, пов'язані з виплатою пенсій по інвалідності таким особам.

Проте, з такими висновками погодитись неможливо.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1788-XII встановлено, що інвалідність вважається такою, що настала внаслідок трудового каліцтва, якщо нещасний випадок, який спричинив інвалідність, стався (крім випадків протиправного діяння) а) при виконанні трудових обов'язків (у тому числі під час відрядження), а також при здійсненні будь-яких дій в інтересах підприємства або організації, хоча б і без спеціального доручення; б) по дорозі на роботу або з роботи.

Отже, за приписами наведеної норми, травми отримані працівниками під час відрядження, по дорозі на роботу або з роботи є безумовною підставою для визнання інвалідності такою, що настала внаслідок трудового каліцтва. Водночас, законодавець не ставить у залежність вирішення такого питання від наявності або відсутності вини підприємства, а тому висновки апеляційного суду є помилковими.

Згідно з Актами розслідування встановлено наступне: у 1989 році ОСОБА_5 отримав травму, перебуваючи у відрядженні; у 2000 році нещасний випадок з ОСОБА_6 стався по дорозі на роботу; у 1983 році ОСОБА_4 отримав травму через порушення трудової та виробничої дисципліни під час виконання ним трудових обов'язків.

Водночас у 1956 році по факту смерті ОСОБА_7 складено Акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, в якому зазначено, що смерть працівника настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди по дорозі з роботи. Відомості про недостовірність зазначеного документу в матеріалах справи відсутні.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Статтею 1 Основ встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею 25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів. Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, наведено у статті 21 Закону №1105-XIV. Відповідно до цієї статті Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Статтею 81 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) визначено, що призначення та виплата пенсій, у тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами ПФУ. Механізм відшкодування Фондом витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління ПФУ та правління Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Закону №1105-ХІV, Закону №1788-ХІІ та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така допомога надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат ПФУ з виплати і доставки зазначених пенсій.

Отже, згідно з приписами наведених норм закону, Фонд зобов'язаний відшкодувати органу Пенсійного фонду витрати, пов'язані з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладену в постанові від 20 листопада 2012 року № 21-361а12, яка відповідно до статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Водночас, такі страхові виплати Фонд здійснює у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на їх одержання. У разі якщо особі безпідставно призначено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, витрати, понесені управлінням Пенсійного фонду у зв'язку з виплатою та доставкою такої пенсії, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 08 липня 2014 року № 21-240а14, яка відповідно до статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи те, що інвалідність ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, настала внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується виписками із актів огляду МСЕК, а Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 18 липня 1956 року, складений відносно ОСОБА_7, в установленому законом порядку недійсним не визнавався і правомірність призначення ОСОБА_8 пенсії по втраті годувальника відповідач не оспорював, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ВВД Фонду ССНВ ВПЗ України у м. Житомирі зобов'язане відшкодувати позивачу, понесені ним витрати за період з жовтня по грудень 2013 року в сумі 972,13 грн.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції має скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року скасувати, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
О.Ф. Ситников
В.В. Тракало