Справа № 2-а/1970/597/11
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2011-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/597/11

"05" квітня 2011 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Данилевич Н.А.

при секретарі Дудар М.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя справу за позовом ОСОБА_1 до Борщівського РВ УМВС України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління МВС України в Тернопільській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернулася до суду з адміністративним позовом до Борщівського РВ УМВС України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління МВС України в Тернопільській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що позивачка в період з 11 травня 2000 року по 17 грудня 2010 року займала посаду спеціаліста І категорії ВГІРФО Борщівського РВ УМВС України в Тернопільській області, що відноситься до посад державної служби. В період з 2000 року по 2010 рік їй нараховувалася заробітна плата з порушенням вимог діючого законодавства, а саме її посадовий оклад своєчасно не коригувався до величини постійно зростаючої мінімальної заробітної плати, в результаті чого відповідачем було не доплачено їй 4875 грн.Таким чином, позивач вважає, що за період з 2000 року по 2010 рік, а саме з жовтня 2000 року по квітень 2006 року, липень 2007 року, з січня по квітень 2010 року та з липня по вересень 2010 року включно їй недоплатили з вини відповідача кошти в сумі 4875 гривень посадового складу. У своєму позові позивач просить визнати протиправними дії Борщівського РВ УМВС України в Тернопільській області щодо недоплати їй посадового окладу та зобов'язати провести донарахування і виплату посадового окладу та надбавки за вислугу років за період з жовтня 2000 року по квітень 2006 року, липень 2007 року, з січня по квітень 2010 року та з липня по вересень 2010 року включно в сумі 4875 гривень. Також просить переглянути та доплатити відпускні за період роботи 2000-2006 років і стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за 23 робочі дні.

До початку слухання справи по суті позивачка доповнила позовні вимоги та просила крім попередньо заявлених позовних вимог визнати протиправними дії відповідача щодо недоплати їй посадового окладу та зобов'язати провести донарахування і виплату посадового окладу та надбавки за вислугу років ще і за період серпень 2007року , з вересня 2008р.- листопад 2009р.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві та просила його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечила, вважає вимоги позивача безпідставними та не обґрунтованим жодними нормами законодавства України.

Представник третьої сторони в судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 11 травня 2000 року по 17 грудня 2010 року займала посаду спеціаліста І категорії ВГІРФО Борщівського РВ УМВС України в Тернопільській області. Наказом УМВС України в Тернопільській області від 17.12.2010 №331 позивачка звільнена з органів внутрішніх справ України за п. 3 ст. 30 Закону України «Про державну службу»у звязку з досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби.

Відповідно до ст. ЗЗ Закону України «Про державну службу»умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання постанов Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2008 року №34 «Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України»та від 9 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів»видано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 18.11.2008 №604 «Про впорядкування умов оплати праці керівних працівників, спеціалістів та службовців органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу», яким затверджено посадовий оклад за посадою спеціаліста І категорії районних відділів міліції.

Як зазначено в постанові Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2008 року №34 «Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України»урядом переглянуто посадові оклади працівників бюджетної сфери з урахуванням розмірів підвищення заробітної плати бюджетної сфери, визначених за Єдиною тарифною сіткою, а також мінімальної заробітної плати.

Умови оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів визначаються відповідними постановами Кабінету Міністрів України від 31.12.1999 №2288, від 06.08.2003 №1207, від 09.03.2006 №268, від 12.05.2007 №700, від 06.02.2008 №34 та іншими, які вносили зміни в умови оплати праці працівників вказаної категорії.

На виконання вищевказаних постанов Кабінету Міністрів України, Міністерством внутрішніх справ України видавались відповідні накази:

Наказом МВС України від 30.12.1999 №1006 для спеціаліста 1 категорії, було встановлено посадовий оклад у розмірі 100-105 гривень; (посадовий оклад позивача 105 грн.);

Наказом МВС України від 18.08.2003 № 912 для спеціаліста 1 категорії, з 1 вересня 2003 року посадовий оклад 132-139 гривень;( посадовий оклад позивача 139 грн.);

Наказом МВС України від 29.03.2006 №319, з 1 квітня 2006 року посадовий оклад для спеціаліста 1 категорії 425-440 гривень; ( посадовий оклад позивача 433 грн.);

Наказом МВС України від 04.07.2007 №218 з 1 травня 2007 року посадовий оклад для спеціаліста 1 категорії 496-513 гривень; ( посадовий оклад позивача 504,50 грн.);

Наказом МВС України від 19.02.2008 №78 з 01.02.2008 року , посадовий оклад для спеціаліста 1 категорії 719-744 гривень; ( посадовий оклад позивача 731,50 грн.);

Наказом МВС України від 18.11.2008 №604 посадовий оклад для спеціаліста 1 категорії 719-744 гривень; ( посадовий оклад позивача залишено 731,50 грн.).

У відповідності до Особової картки обліку заробітної плати позивача, посадові оклади встановлювались згідно вищевказаних наказів МВС України, якими затверджені схеми посадових окладів, окрім квітня 2006 року, травня-серпня 2007 року та січня-травня 2010 року.

Згідно довідки відповідача від 01.04.2011року №3165 , позивачу проведено перерахунок заробітної плати , за періоди: квітень 2006р., травень-серпень 2007р., січень-березень 2010 року, квітень-травень 2010р. Загальна суму недоотриманої заробітної плати за вказаний період 991,17 грн., яку позивач отримала 25.03.2011р., що стверджується випискою ПриватБанку.

Як випливає з матеріалів справи, зокрема з довідки відповідача від 28.02.2011 року №1882, та підтверджено в судовому засіданні сторонами при проведенні службової перевірки, правильності нарахування заробітної плати позивачу за період 2000-2010 роки, було встановлено заниження заробітної плати позивача за вказаний період та пораховано заробітної плати 11787,10 грн.

Як видно з особової картки з травня 2000 року по вересень 2001 року заробітна плата позивача складалась з посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки до посадового окладу за ранг державного службовця і надбавки за виконання особливо важливої роботи.

З 1 жовтня 2001 року по березень 2006 року включно до заробітної плати позивача, окрім зазначених надбавок, було включено 100 відсоткову надбавку посадового окладу у відповідності до Указу Президента України від 31.08.2001 №771/2001 «Про внесення змін до Указу Президента України від 04.10.1996 №926». Вказана надбавка Указом Президента України від 30.03.2006 №272/2006 була скасована.

Законом України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2000 рік»від 01.06.2000 №1766-111 внесено зміни у Закон України «Про оплату праці», зокрема частину 2 статті 3.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закон України «Про оплату праці»до мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці»визначає наступну структуру заробітної плати:

-основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

-додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати - до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ст. 95 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і10 Закону України «Про оплату праці»та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.

Таким чином, твердження позивачки про те, що її посадовий оклад за весь період роботи з травня 2000 року по грудень 2010 року повинен бути не меншим мінімальної заробітної плати не знайшли свого підтвердження виходячи з аналізу вищенаведених норм, а тому в задоволенні позову в частині

визнання протиправними дії відповідача щодо недоплати їй посадового окладу та зобов'язання провести донарахування і виплату посадового окладу та надбавки за вислугу років за вищенаведені періоди роботи, а також зобов»язання відповідачу доплатити позивачу відпускні за період роботи 2000-2006 років слід відмовити.

Щодо вимог позивача в частині стягнення в відповідача в користь позивачки середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за 23 робочі дні, суд приходить до переконання, що вимоги в цій частині також не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки , зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмірі підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У ході судового розгляду справи з'ясовано, що позивачка звільнена 17.12.2010 року. Разом з тим, довідка управлінням пенсійного фонду України в Борщівському районі про призначення позивачці пенсії державного службовця видана 28.12.2010 року, необхідна сума коштів для проведення виплат позивачці, на спеціальний рахунок Борщівського РВ УМВС поступила 17.01.2011 року, відповідно Борщівським РВ було складено кошторис на 2011 рік та 19.01.2011 року подано до УДК в Борщівському районі фінансові зобов'язання на виплату коштів. Отже вини Борщівського РВ в затримці розрахунку немає.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином позивачка не надала суду належних доказів щодо обґрунтування обставин, на які вона посилається у своїй позовній заяві. У той час як відповідачем була доведена правомірність дій по відношенню до позивача.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 72, 86, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Борщівського РВ УМВС України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог- Управління МВС України в Тернопільській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку встановленому ст..254 КАС України і може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, передбачені ст.186 КАС України.

Головуючий суддя Данилевич Н.А.

копія вірна

Суддя Данилевич Н.А.