Справа № 2-а-2535/10/0270
Суддя: Загороднюк Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2010-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2010 р. Справа № 2-а-2535/10/0270

м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Загороднюка Андрія Григоровича,

при секретарі судового засідання: Димчишиній Тетяні Вікторівні,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_5

до: територіального управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області

про: скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ :

до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_6 до територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області (далі ГДІ у Вінницькій області) з позовом про скасування постанови про застосування фінансових санкцій.

Позовні вимоги мотивовано тим, що посадовими особами відповідача 28.12.2009 року проведено перевірку транспортного засобу марки Daimler Benz, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7 та орендується ОСОБА_5 Посадовими особами відповідача за результатами проведеної перевірки складено акт №168003 від 28.12.2009 року (а.с. 7), в якому зафіксовано порушення вимог позивачем ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевезення багажу ПП ОСОБА_8 на договорних умовах без наявності ліцензійної картки. На підставі акту №168003 від 28.12.2009 року, начальником територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області винесено постанову №088487 від 22.02.2010 року про застосування фінансових санкцій (а.с. 8) до ФОП ОСОБА_5 у сумі 1700,0 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач вважає, що вказана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на відсутність обставин, які слугували підставою для її винесення. Позивач зазначив про невідповідність викладеного в акті перевірки дійсним обставинам. На думку ОСОБА_5, при складанні акту про порушення не враховано те, що він не здійснює послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, оскільки посадовими особами відповідача не встановлено факт надання ним послуг вантажних перевезень на підставі оформленого належним чином цивільно-правового договору. Позивач також зазначив, що товар транспортувався зі складу АТП м. Могилів-Подільський, який належить ФОП ОСОБА_7 та його дружині до складу у м. Бар, який також належить ОСОБА_7 на праві приватної власності та перебуває в оренді ФОП ОСОБА_8 Крім того, позивач зазначив, що між вказаними підприємцями укладено договір про спільну діяльність, згідно якого вони використовують належні їм транспортні засоби для отримання прибутку. Згідно п. 2.1.2 договору про співробітництво, використання транспортних засобів можливо на договірних засадах, або безоплатно. ОСОБА_5 вважає, що, оскільки, договору надання послуг вантажного перевезення між ним та власниками вантажу не укладено і перевезення здійснювалося безоплатно, послуги з перевезення вантажу не надавались, а отже інформація викладена в акті перевірки не відповідає дійсності та постанова про застосування штрафних санкцій підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та надані у справу докази, просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та залишити в силі постанову № 168003 від 28.12.2009 року. При цьому суду пояснила, що 28.12.2009 року співробітниками територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті України у Вінницькій області, згідно із затвердженим графіком, здійснено рейдову перевірку. Під час перевірки державними інспекторами Балховським С.В. та Андрощуком Л.В. встановлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажу автомобільним транспортом, який використовується на правах оренди позивачем. На думку представника відповідача, обставини, викладені позивачем в позовній заяві щодо укладених договорів про співпрацю та комісію, не відповідають дійсності і спрямовані на уникнення відповідальності за скоєне порушення. На це вказує те, що договір про співробітництво не зареєстрований в установленому законодавством порядку в органах державної податкової служби, накладну, яка надавалась водієм під час перевірки позивачем суду не надано. Представник відповідача вказала, що постанову винесено відповідно до законодавства та просила суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що порушення, вказані в акті №168003 від 28.12.2009 року, мали місце під час проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт при перевезені вантажів автомобільним транспортом марки Daimler Benz, номерний знак НОМЕР_1. Під час перевірки водієм транспортного засобу надано накладну №ПРR-043553 від 27.12.2009 року, згідно якої перевозився товар ПП ОСОБА_8 зі складу АТП, м. Могилів-Подільський до м. Бару. За наявних технічних можливостей, знято копію накладної, в частині, що вказує на належність вантажу. На вказаній накладній перевіряючими зроблено запис про ознайомлення з цією накладною та поставлено підпис.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, що він відповідно до цивільно-правового договору б/н від 01.10.2009 року, укладеного між ним та ПП ОСОБА_5, в період з 01.10.2009 року по 31.12.2009 року надавав послуги водія на автомобілі марки Daimler Benz, номерний знак НОМЕР_1. Свідок ОСОБА_4 зазначив, що 28.12.2009 року він здійснював перевезеннявантажуу з м. Могилів-Подільськ до м. Бар згідно документів, наданих йому ПП ОСОБА_5, тобто - накладної на переміщення №ПРR-043553 від 27.12.2009 року.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 здійснює підприємницьку діяльність на підставі відповідного свідоцтва про державну реєстрацію серії В01 №364781 (а.с. 11).

Відповідно до графіку проведення рейдових перевірок та згідно із завданням на перевірку № 110509 від 26.12.2009 року, державними інспекторами Андрощуком Л.В. та Балховським С.В. 28.12.2009 року в Мурованокуриловецькому районі проведено перевірку транспортного засобу марки Daimler Benz, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, що орендується позивачем.

Під час перевірки, як зафіксовано в акті №168003 від 28.12.2009 року (а.с. 7), виявлено порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема надання послуг з перевезення вантажу (меблів), згідно накладної ПП ОСОБА_8 на переміщення №ПРR-043553 без ліцензійної картки.

Постановою начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області ОСОБА_9 № 088487 від 22.02.2010 року (а.с. 8) до позивача застосовано фінансові санкції в сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз 3. ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

У судовому засіданні встановлено, що позивач не зявився на розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке відбулось 22.02.2010 року в приміщенні територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області, хоча йому завчасно направлено повідомлення №02-3/607 від 11.02.2010 року, яке ОСОБА_5 отримав 15.02.2010 року.

Копія постанови про накладення фінансових санкцій направлялась позивачу супровідним листом за вих. № 02-3/798 від 24.02.2010 року.

Пунктом 28 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 передбачено, що фінансова санкція повинна бути перерахована суб'єктом господарювання на зазначений у постанові рахунок не пізніше, ніж протягом п'ятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування фінансових санкцій, про що повідомляється орган державного контролю, посадовою особою якого винесено відповідну постанову. Відповідно до п. 32 того ж Порядку, скарга на постанову про застосування фінансових санкцій може бути подана до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю протягом 10 днів після її винесення.

Суду доказів оскарження вищезгаданої постанови позивачем до органу державного контролю не надано.

Позивач, не погоджуючись з вищевказаним рішенням субєкта владних повноважень, звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень представника відповідача та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Пункт 17 ч. 1 ст. 1 Закону України Про автомобільний транспорт визначає поняття автомобільного перевізника, як фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт автомобільні перевізники, водії повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для фізичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, є: для автомобільного перевізника - ліцензія та документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено відповідальність у вигляді штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р.

Згідно з п. 2 цього Порядку, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних субєктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Як встановлено в судовому засіданні, основною підставою складення акту перевірки, та, як наслідок, винесення оскаржуваної постанови, була відсутність ліцензійної картки, яка необхідні для фізичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах. Так, в акті, в якому зафіксовані результати проведеної перевірки, зазначено, що позивач надавав послуги по перевезенню меблів згідно накладної ПП ОСОБА_8 №ПРR-043553 від 27.12.2009 року, відправник ПП ОСОБА_8, одержувач ОСОБА_8, без оформленої ліцензійної картки.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Як встановлено у судовому засіданні, водієм, який діяв від імені позивача, представлено для перевірки накладну №ПРR-043553 від 27.12.2009 року, яка є доказом наявності договірних відносин про перевезення вантажу в інтересах іншої особи - ОСОБА_8

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документами для водія, який здійснює в інтересах фізичної особи вантажні перевезення для власних потреб, є - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

У даному випадку, у водія відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, які б свідчили про перевезення вантажу для власних потреб позивача, а навпаки, надано накладну на переміщення № ПРR-043553 від 27.12.2009 року, яка чітко вказує на перевезення позивачем вантажу в інтересах сторонньої особи - ОСОБА_8

Крім того, представником позивача надано суду договір комісії №5 від 01.10.2009 року, укладений між позивачем та ПП ОСОБА_8

Такий договір комісії не є трудовою угодою і не вказує на те, що сторонами виконуються дії лише в інтересах комітента, а є волевиявленням двох суб'єктів підприємницької діяльності, з метою отримання прибутку окремо кожного з них, зокрема, комісіонером - винагороди. При цьому, пунктом 3.1 договору комісії визначено порядок надання послуг однією стороною угоди в інтересах іншої з перевезення вантажу та порядок оплати вказаних послуг. Вказане також підтверджує факт надання позивачем послуг на платній основі.

Слід зазначити, що відсутність у водія автомобіля ліцензійної картки підтверджується наявними у справі доказами, таким чином відповідачем цілком вірно в акті перевірки та постанові кваліфіковані дії позивача, а тому останній повинен нести відповідальність передбачену абзацом 3 ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами відповідача при розгляді матеріалів перевірки, враховані всі наявні, на час розгляду, обставини, які б свідчили про здійснення позивачем перевезень вантажу без додержання вимог спеціального законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, як наслідок, відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про застосування фінансових санкцій.

Враховуючи вищевикладене, та встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесених відповідачем витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такої компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

у задоволені адміністративного позову ОСОБА_5 до територіального управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області про скасування постанови відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено: 03.08.10

Суддя Загороднюк Андрій Григорович

29.07.2010