Справа № 815/2855/15
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2855/15

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.,

- Кравченко К.В.

при секретарі - Аврамовій О.П.,

за участю: представників позивачів ТОВ «Дистриб'ютор Сервіс» - Пахомової Ірини Вікторівни , Клименко Світлани Анатоліївни,

представника відповідача ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області - Смірнової Анни Вікторівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Дистриб'ютор Сервіс" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дистриб'ютор Сервіс» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Дистриб'ютор Сервіс» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про:

- визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 грудня 2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання (податок на прибуток) та штрафними санкціями у розмірі 120 674,00 грн.;

- зобов'язання зарахувати сплачену суму грошового зобов'язання та штрафні санкції у розмірі 120 674,00 грн. у рахунок податку на прибуток.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Дистриб'ютор Сервіс» ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи справу, судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлень від 06.11.2014 року № 1634, 1635, 1636, 1637, 1638, виданих ДПІ у Малиновському районі м. Одеси, посадовими особами відповідача згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 77.1 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2756-УІ, та наказу ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 06.11.2014 року № 1630, проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року, відповідно до затвердженого плану графіка.

За результатами проведеної перевірки відповідачем був складений акт № 115/15-52-22-02/30087646/622 від 24.11.2014 року «Про результати планової документальної виїзної перевірки ТОВ «Дистриб'ютор Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року, висновком якого встановлено порушення з боку позивача п.п.138.1, п. 138.2, п.п.138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що виразилось в заниженні податку на прибуток в сумі 80449,0 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 80449,0 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 08 грудня 2014 року № , яким визначено позивачу суму грошового зобов'язання з податок на прибуток у розмірі 120 674,00, з яких 80449 грн. - за основним платежем та 40225 грн. - за штрафними санкціями.

Не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, ТОВ "Дистриб'ютор Сервіс" оскаржило його в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано документального підтвердження тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає склад витрат та порядок їх визнання.

У відповідності до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

У відповідності до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч.2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому колегія суддів акцентує до увагу на тому, що правила податкового обліку не встановлюють конкретного переліку первинних документів, за допомогою яких повинні бути оформлені господарські операції, а також не передбачають будь-яких спеціальних вимог до форми або виду первинних документів, до їх оформлення та заповнення. До документів, які засвідчують факт придбання товару, робіт, послуг, діюче законодавство висуває лише одну умову - вони повинні засвідчувати фактичне отримання товару або результати робіт, послуг.

Згідно висновків акту перевірки, суми, які визначені податковим органом в спірному повідомленні-рішенні ґрунтуються на виявлених під час перевірки порушень по взаємовідносинам позивача з контрагентами ТОВ «Копійка -трейд», ТОВ «Копійка -Р», ТОВ «Копійка- центр», ТОВ ВКФ «Медпрепарати», ПП «Сеть аптек», ПП «Таврія плюс» за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 рік.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідивши взаємовідносини із контрагентами позивача дійшов хибного висновку обґрунтованість збільшення сум грошового зобов'язання з податку на прибуток визначеного податковим повідомленням - рішенням № від 08.12.2014 року, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Дистриб'ютор Сервіс" здійснює наступні види діяльності за КВЕД-2010: оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, оптова торгівля парфумними та косметичними товарами; неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що позивачем до складу витрат було включено витрати, які не підтверджені первинними документами, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, а саме звітами змісту та обсяги наданих маркетиновиг послуг, послуг по передпродажній підготовці та послуг по просуванню товарів на суму 423415,0 грн., а саме відповідно до даних ж/о по бухгалтерському рахунку № 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» ТОВ "Дистриб'ютор Сервіс" отримано маркетингових послуг, послуг по передпродажній підготовці та послуг по просуванню товарів на загальну суму 423415,0 грн., а саме: від ТОВ «Копійка-трейд» на суму 23863, 0 грн., ТОВ «Копійка-Р» на суму 20233,0 грн., ТОВ «Копійка-центр» на суму 208253,0 грн., ТОВ ВКФ «Медпрепарати» на суму 45007,0 грн.; ПП «Сеть аптек» на суму 10791,0 грн., ПП «Таврія плюс» на суму 15268,0 грн.

В основу висновків в акті перевірки податкового органу покладено те, що до перевірки не були надані звіти про зміст та обсяги проведення маркетингових досліджень, а також обсяги виконаних робіт по передпродажній підготовці товарів, що унеможливлює підтвердження факту виконання вказаних послуг.

Колегія суддів з такими твердження податкового органу не погоджується.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного повідомлення - рішення, суд першої інстанції безпідставно вказує на те, що позивачем не надано доказів щодо укладення додаткових договорів з контрагентами ТОВ «Копійка-трейд», ТОВ «Копійка-Р», ТОВ «Копійка-центр», оскільки спростовується наявними в матеріалами справи зазначеними додатковими угодами (том. 1 а.с.63,84,162), а також на ненадання доказів оплати за надані контрагентами послуг, що не відповідає встановленим у ході апеляційного провадження фактичним обставинам справи.

На обґрунтування правомірності формування ТОВ "Дистриб'ютор Сервіс" витрат за результатами господарських операцій із вищезазначеними контрагентами, представником позивача були надані та ретельно досліджені колегією суддів наступні первинні документи: господарські договори, акти прийняття - передавання наданих послуг, рахунки - фактури, податкові накладні, банківські виписки.

Більш того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що зазначене підтверджується і актом перевірки, де наведено повний перелік первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, які були надані ТОВ «Дистриб'ютор Сервіс» для проведення перевірки та підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Копійка -трейд», ТОВ «Копійка -Р», ТОВ «Копійка- центр», ТОВ ВКФ «Медпрепарати», ПП «Сеть аптек», ПП «Таврія плюс».

Слід акцентувати увагу на тому, що податковий орган не ставить під сумнів господарські операції з контрагентами, а лише вказує на те, що не були надані звіти про зміст та обсяги проведення маркетингових досліджень, а також обсяги виконаних робіт по передпродажній підготовці товарів, що унеможливлює підтвердження факту виконання вказаних послуг.

Відтак, що стосується господарських операцій ТОВ «Дистриб'ютор Сервіс» з придбання надання маркетингових та мерчандайзингових послуг колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У розумінні пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків.

Узагальнюючою податковою консультацією щодо віднесення витрат на оплату маркетингових та рекламних послуг до складу витрат, затвердженою наказом Державної податкової служби України від 15.02.2012 року № 123, передбачено, що до маркетингових послуг належать, у тому числі послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Виходячи із поняття мерчандайзингу - це комплекс маркетингових заходів, спрямованих на збільшення обсягів продажу товарів в пункті роздрібного продажу товарів, що розвиває популярність торгових марок шляхом впливу на споживача. Сутність мерчандайзингу полягає у проведенні спеціальних робіт з вигідного розміщення й викладення товару в торговому залі, оформленню місць продажу і створенню ефективного запасу з метою впливу на потенційного покупця.

Оскільки згідно типових умов зазначених договорів поставки товару та реалізації продукції, укладених ТОВ «Дистриб'ютор Сервіс» із вищезазначеними контрагентами, то на думку суду, договори про надання маркетингових та мерчандайзингових послуг є тісно пов'язаним із договорами поставки та реалізації товару взаємними зобов'язаннями суб'єктів господарювання, оскільки послуги, які надавали контрагенти позивача щодо стимулювання споживчого попиту на товари шляхом вигідного розміщення та викладки товару, прямо впливали на продаж товару ТОВ «Дистриб'ютор Сервіс» по договорам поставки.

Таким чином, необхідність придбання маркетингових та мерчандайзингових послуг була пов'язана із господарською діяльністю ТОВ «Дистриб'ютор Сервіс».

На підтвердження отримання ТОВ «Дистриб'ютор Сервіс» від підприємств-контрагентів маркетингових та мерчандайзингових послуг та сплати позивачем коштів за отримані послуги, у тому числі і сум ПДВ, представниками позивача були надані до суду та судом досліджені: акти приймання-передачі наданих послуг та банківські рахунки.

Дослідивши зазначені акти, суд дійшов висновку, що вони містять всі необхідні реквізити, передбачені ч.2 ст. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» а відтак, є належними первинними документами, що підтверджують здійснення позивачем витрат у зв'язку з придбанням зазначених у цих документах послуг.

Не погоджується колегія суддів з висновком суду першої інстанції щодо відсутності зв'язку між придбанням зазначених послуг та господарською діяльністю позивача на те, що в актах прийому-передачі послуг не зазначено виду досліджень та товару, щодо яких виконувались зазначені послуги, способу надання та одержання відповідних послуг, оскільки чинним податковим законодавством не встановлено певної типової послідовності та структури проведення маркетингових послуг з визначенням орієнтовної вартості кожної з конкретних операцій за кожним видом товару, що включаються до їх структури, а також вимог до змісту та форми таких актів.

На думку колегії суддів, оскільки маркетингові послуги за своєю природою безпосередньо не створюють певних матеріальних результатів (як, наприклад, монтажні або транспортні послуги), не можуть мати певного натурального вимірника, а можуть бути оцінені лише у грошовому виразі, то найменування наданих послуг в актах прийому-передачі як, наприклад, «маркетингові послуги» чи «послуги зі стимулювання збуту товарів» є, у даному випадку, достатнім для розкриття змісту та обсягу вищевказаної господарської операції.

Таким чином, висновки податкового органу в акті перевірки про порушення позивачем вимог: п.п.138.1, п. 138.2, п.п.138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що виразилось в заниженні податку на прибуток в сумі 80449,0 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 80449,0 грн., у зв'язку з включенням до їх складу на підставі наданих до суду та досліджених первинних документів витрат позивача з придбання маркетингових послуг, послуг передпродажної підготовки товару та послуг мерчандайзингу у підприємств-контрагентів не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах, що мають суттєве значення, оскільки з цих документів та інших наявних в матеріалах справи доказів вбачається та підтверджується зв'язок з господарською діяльністю ТОВ "Дистриб'ютор Сервіс", а тому відповідно - правомірність формування позивачем сум витрат з податку на прибуток у податковому обліку по зазначених господарських операціях.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що при наявності належним чином оформлених первинних документів по операціям з контрагентами, висновок податкового органу про завищення позивачем суми витрат на збут за такими операціями не може вважатися законним та обґрунтованим.

Таким чином, судом першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів зроблений помилковий висновок про доведеність податковим органом, на якого в силу норми ч.2 ст. 71 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, у зв'язку з чим вимоги щодо його скасування підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання податковий орган зарахувати сплачену суму грошового зобов'язання та штрафні санкції у розмірі 120 674,00 грн. у рахунок податку на прибуток.

На підставі вищевикладеного колегія суддів, керуючись п.3, п.4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ТОВ "Дистриб'ютор Сервіс" задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.3, п.4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дистриб'ютор Сервіс" задовольнити частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Дистриб'ютор Сервіс" до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення -рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 08 грудня 2014 року № .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко