Справа № 826/11935/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 серпня 2015 року № 826/11935/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», в якому просили суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Тимошенка Костянтина Володимировича щодо не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Тимошенка Костянтина Володимировича включити ОСОБА_2 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- у випадку закінчення формування такого переліку та Загального реєстру, зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Тимошенка Костянтина Володимировича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати ОСОБА_2 відшкодування у розмірі 200 000 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_2 відшкодування у розмірі 200 000 грн.;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_2 спричинену моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 73 грн. 08 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що бездіяльність та рішення відповідачів щодо невключення ОСОБА_2 до Переліку та загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми вкладу є такими, що суперечать вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та грубо порушують майнові права позивача 2.

Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що не вчинив жодної протиправної бездіяльності стосовно невключення даних позивача до Загального реєстру, оскільки Фонд не володів і не повинен був володіти жодною додатковою інформацією про позивача, окрім тієї, що міститься в Переліку вкладників.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Оцінюючи подані сторонами докази за правилами ст. 86 КАС України, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що між ПАТ «Міський Комерційний Банк» та фізичною особою-резидентом ОСОБА_1 20.06.2014 р. укладено договір акційного строкового банківського вкладу №2630/10/192492 «Валютна симфонія», згідно умов якого відкрито депозитний рахунок на користь фізичної особи-резидента ОСОБА_2.

Відповідно до умов даного договору, сума вкладу становить 8000 доларів США строком на 61 день.

Предметом договору є: Банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок в сумі та на умовах дійсного Договору на строк з 20 червня 2014 року по 20 серпня 2014 року зі сплатою Банком Вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та порядку, що визначений п.1.3 Статті №1 Частини №1.

20.06.2014 року між ПАТ «Міський Комерційний Банк» та фізичною особою-резидентом ОСОБА_1 укладено договір акційного строкового банківського вкладу №2630/10/192489 «Валютна симфонія», згідно умов якого відкрито депозитний рахунок на користь фізичної особи-резидента ОСОБА_2.

Відповідно до умов даного договору, сума вкладу становить 8000 доларів США строком на 61 день.

Предметом договору є: Банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок в сумі та на умовах дійсного Договору на строк з 20 червня 2014 року по 20 серпня 2014 року зі сплатою Банком Вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та порядку, що визначений п.1.3 Статті №1 Частини №1.

Відповідно до меморіальних ордерів №3054 та №3048 ОСОБА_1 внесено на виконання умов зазначених договорів 16000 доларів США.

20.06.2014 р. між ПАТ «Міський Комерційний Банк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу на вимогу №2620/10/192481, предметом якого є: банк відкриває вкладнику депозитний рахунок вкладу на вимогу та приймає на відкритий Вкладнику Рахунок грошову суму на умовах та в порядку, встановлених цим Договором, що викладені в Статті №1 Частини №1 цього Договору.

З відомості по депозитному рахунку вбачається, що на депозит №2620/10/192481 здійснено внесок та поповнення на 16348, 02 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.03.2015 р. ОСОБА_2 звернувся до уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Міський Комерційний Банк» Чернявської О.С. із заявою про включення його в Реєстр вкладників для здійснення належних йому виплат.

У відповідь на дане звернення, позивачу 2 листом №13-4/6002 від 19.03.2015 р. повідомлено, що виплата гарантованої суми відшкодування за рахунок цільової допомоги Фонду під час дії тимчасової адміністрації по депозитних вкладах №2630/10/192492 та №2630/10/192489, укладених з ОСОБА_1 призупинена до завершення перевірки правомірності укладення правочину.

16.04.2015 року позивач 2 звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» Тимошенка К.В. із заявою про вирішення питання щодо внесення його до Переліку вкладників на отримання гарантованої суми вкладу.

Даючи правову оцінку відносинам, що склалися суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, встановлюються Законом України від 23.02.2012, № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі Закон №4452-VI).

Відповідно до п.3 ст.1 Закону №4452-VI, відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно п.14., п.17 ст.2 Закону № 4452-VI, реєстр учасників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - реєстр учасників Фонду) - реєстр, який ведеться Фондом та містить відомості про участь банку в системі обов'язкового гарантування вкладів фізичних осіб.

Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом п.1,2 ст.3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно ч.1,2 ст.4 Закону № 4452-VI, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: 1) веде реєстр учасників Фонду; 2) акумулює кошти, отримані з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснює контроль за повнотою і своєчасністю перерахування зборів кожним учасником Фонду; 3) інвестує кошти Фонду в державні цінні папери України;31) здійснює випуск облігацій у порядку та за напрямами розміщення, визначеними цим Законом, і видачу фінансових векселів у випадках, передбачених законом про Державний бюджет України на відповідний рік; 4) здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) здійснює регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; 6) бере участь в інспекційних перевірках проблемних банків за пропозицією Національного банку України;7) застосовує до банків та їх керівників відповідно фінансові санкції і накладає адміністративні штрафи; 8) здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку; 9) здійснює перевірки банків відповідно до цього Закону;10) надає фінансову підтримку банку відповідно до цього Закону;11) здійснює аналіз фінансового стану банків з метою виявлення ризиків у їхній діяльності та прогнозування потенційних витрат Фонду на виведення неплатоспроможних банків з ринку та відшкодування коштів вкладникам;12) надає цільову позику банку для виплат вкладникам банку відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, а також фінансування витрат для оплати роботи осіб відповідно до пункту 2 частини шостої статті 36, пунктів 7 і 8 частини другої статті 37 та частини четвертої статті 47 цього Закону, що здійснюються протягом дії тимчасової адміністрації;13) здійснює заходи щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону;14) вивчає та аналізує тенденції розвитку ринку ресурсів, залучених від вкладників учасниками Фонду.

Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначені в статті 12 Закону України №4452 відповідно до пунктів 2, 4 частини 3 цієї статті виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. №732 ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. №732 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.14 р. №124, яким запроваджено в ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 21.11.2014 р. по 20.02.2015 р. включно. Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Рязанцева Андрія Вікторовича.

Постановою правління Національного банку України від 19.03.2015 р. №187 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК".

Рішенням від 20.03.2015 р. №64 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вирішено розпочати процедуру ліквідації ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20.03.15 р., призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.15 р. по 19.03.16 р. включно.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (стаття 2 Закону № 4452-VI) .

Згідно ст. 2 Закону Закону № 4452-VI, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно п.1-2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За змістом п.1.1 Статті №1 Частини №1 договорів №2630/10/192492 та №2630/10/192489 вкладник - вкладником вважається Особа, що відкриває депозитний рахунок на користь третьої особи, до моменту першого звернення у Банк Особи, на користь якої відкрито депозитний рахунок, з метою використання депозитного рахунку. Після першого звернення у Банк Особи, на користь якої відкрито депозитний рахунок, з метою використання депозитного рахунку та ідентифікації цієї особи, Вкладником вважається Особа, на користь якої відкрито депозитний рахунок.

Як встановлено судом та не заперечувалось позивачами, строк дії договорів №2630/10/192492 та №2630/10/192489 закінчився 20.10.2014 року.

Водночас, доказів звернення ОСОБА_2 до Банку щодо використання депозитних рахунків у зазначений строк з відповідною ідентифікацією його особи судом не встановлено.

Позивачі стверджують, що 21.10.2014 року ОСОБА_2 звертався до Банку із заявою про отримання вкладу, однак на підтвердження зазначеного суду не надано жодних належних доказів.

З огляду на те, що ОСОБА_2 лише набув право вимоги на кошти за вкладами згідно договорів №2630/10/192492 та №2630/10/192489 від 20.06.2014 року, суд приходить до висновку, що вкладником, у розумінні статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є ОСОБА_1

Таким чином, положення абзацу 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не поширюються на позивача2.

У зв'язку з чим, в суду відсутні підстави для зобов'язання відповідача 1 здійснити розрахунок суми відшкодування коштів та включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Таким чином, враховуючи відсутність підстав до включення позивача2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, ознаки протиправної бездіяльності (дій) відповідача2 відсутні.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860, передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Таким чином, надання Уповноваженою особою додаткової інформації про вкладника є підставою для включення такого вкладника до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Водночас, судом було встановлено, що ОСОБА_2 не є вкладником ПАТ "Міський комерційний банк", а тому відсутні підстави для зобов'язання відповідача2 подати до Фонду додаткову інформацію про позивача2.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що інформація про позивача2 до переліку вкладників внесена не була та відповідачу1 додаткова інформація про позивача 2 не надавалася, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача 1 відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. № 6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В чому полягає моральна шкода, завдана позивачу, останнім не наведено та не підтверджено жодними належними доказами, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування правомірності вчинених дій та прийнятих рішень виконав у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов