Справа № 2а-1870/4818/11
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2011 р. Справа № 2a-1870/4818/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кравченка Є.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Єреп Ю.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 2а-1870/4818/11 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області (далі відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області від 20.01.2011 № /0.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем з 16.12.2010 по 29.12.2010 проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.10.2007 по 30.09.2010, про що складено акт перевірки від 04.01.2011 № 1/17-1/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.01.2011 № /0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 20 067, 03 грн., в т.ч. за основним платежем 16 053, 62 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4 013, 41 грн. за порушення п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997.

Позивач надіслав до Конотопської МДПІ Сумської області заперечення на висновки акту перевірки. Крім того, не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до ДПА у Сумській області, ДПА України. За результатами розгляду скарги були залишені без задоволення.

В висновках акту перевірки відповідач вказує на порушення п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість". На думку позивача, з акту перевірки чітко вбачається той факт, що господарські операції виконані, оформлені документально, а суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням послуг підтверджені податковими накладними. Крім того, з акту перевірки не вбачається факт використання матеріальних цінностей не для цілей господарської діяльності ОСОБА_3 Позивач вважає, що законодавство не містить заборону включення до складу валових витрат сум, що були фактично сплачені за отримані товари і мають документальне підтвердження і тому донарахування грошового зобов'язання шляхом зменшення сум податкового кредиту з ПДВ здійснена з порушенням норм Закону України "Про податок на додану вартість". Враховуючи викладене, позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області від 20.01.2011 № /0.

Від представника відповідача надійшло заперечення (а.с. 69-71), в якому він зазначає, що в ході проведення перевірки позивача за період з 01.08.2009 по 31.01.2010 встановлено, що ОСОБА_3 здійснювала продаж товарів в приміщенні магазину м. Конотоп. Відповідно до матеріалів перевірки у січні 2010 року з цього приміщення було здійснено крадіжку товарів загальною вартістю 90 340, 39 грн. з нарахуванням ПДВ. При цьому перевіркою встановлено, що сума ПДВ у розмірі 15 056, 73 грн., яка входила до вартості вказаних товарів, була відображена ОСОБА_3 в складі податкового кредиту податкових декларацій з ПДВ відповідних періодів.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997, яка регулює формування податкового кредиту, зокрема п.п. 7.4.1 п. 7.4, платник податку має право скористатися податковим кредитом з ПДВ, нарахованим (сплаченим) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Проте в разі, коли платник податку придбаває товарно-матеріальні цінності, що не призначені для їх використання в його господарській діяльності, право на податковий кредит за такими товарно-матеріальними цінностями відсутнє згідно п.п. 7.4.1 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997.

Тобто, у випадку крадіжки викрадені товари взагалі не можуть використовуватись будь-яким чином, оскільки ці товарно-матеріальні цінності не можуть брати участь ні в оподатковуваних операціях, ні у звільнених від оподаткування, ні у невиробничій діяльності взагалі.

Відповідач зазначає, що суми ПДВ у розмірі 15 057, 00 грн., які були сплачені у звязку з придбанням товарів і які в подальшому були викрадені, підлягали виключенню зі складу податкового періоду відповідних періодів шляхом коригування, а на момент проведення перевірки встановлено, що, в порушення вимог п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 ці суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту податкових декларацій з ПДВ відповідних періодів. Враховуючи викладене у запереченнях, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 13.02.2002 виконавчим комітетом Конотопської міської ради Сумської області, перебуває на обліку платників податків з 20.02.2002 та зареєстрований як платник податку на додану вартість 21.08.2009, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В00 № 679482 (а.с. 7), копією довідки про взяття на облік платника податків від 20.02.2002 № 2302/29 (а.с. 9) та копією свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100241322 (а.с. 10).

Посадовою особою відповідача згідно направлення № 0171-848 від 16.12.2010 (а.с. 102) з 16.12.2010 по 29.12.2010 була проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства СПД-ФО ОСОБА_3 за період з 01.10.2007 по 30.09.2010, про що складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства СПД-ФО ОСОБА_3 від 04.01.2011 № 1/17-1/НОМЕР_1 (а.с. 17-32).

В ході перевірки встановлено порушення відповідачем вимог п.п. 7.4.1., 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР із змінами та доповненнями, у результаті чого завищено податок на додану вартість на загальну суму 16 053, 62 грн., у тому числі по періодах: за грудень 2009 р. на суму ПДВ 8 553, 95 грн., за січень 2010 р. на суму ПДВ 8 553, 95 грн., за II квартал 2010 р. на суму ПДВ 996, 50 грн.

Як вбачається з акту перевірки, в порушення вимог п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168-97-ВР позивачем було завищено суму податкового кредиту в зв'язку з придбанням товарів, які в подальшому не використовувалися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємця, оскільки були втрачені та на момент проведення перевірки в залишках товарно матеріальних цінностей не обліковувалися.

Так, відповідно до письмових пояснень, які надав ОСОБА_4 - уповноважена особа ОСОБА_3, господарська діяльність за період з 01.08.2009 р. по 31.01.2010 р. згідно усної домовленості з ПП ОСОБА_5 здійснювалась в магазині, який розташований за адресою м. Конотоп, вул. Клубна № 76 (СТО Авто ВАЗ). Суб'єкт господарської діяльності ОСОБА_3 за вказаний період здійснював облік придбаного та реалізованого товару. Враховуючи факт ведення обліку товарно - матеріальних цінностей підприємець ОСОБА_3 надала залишки ТМЦ станом на 31.12.2010 р., які складають 39019,03 грн. в т.ч. ПДВ 6503,17 грн. Для перевірки правильності наданих підприємцем залишків ТМЦ (на суму 39019,03 грн.) в ході опрацювання первинних документів, які підтверджують факт здійснення господарської діяльності було проведено співставлення даних первинних документів на придбання та реалізацію (відвантаження). За результатами проведеного співставлення залишки нереалізованого товару у підприємця ОСОБА_3 станом на 31.12.2010 р. становлять 39019,03 грн.

Позивач, не погодившись із висновками перевірки, надіслав до Конотопської МДПІ Сумської області заперечення від 10.01.2011 на висновки акту документальної перевірки (а.с. 11-12). За результатами розгляду заперечення висновки акту документальної планової перевірки залишені без змін (а.с. 33-34).

На підставі вищевказаного акту перевірки від 04.01.2011 позивачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.01.2011 № /0, яким відповідачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 20 067, 03 грн., в т.ч. за основним платежем 16 053, 62 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4 013, 41 грн. (а.с. 85).

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідач оскаржив його до ДПА в Сумській області, ДПА України (а.с. 13-14, 15-16). За результатами розгляду скарги були залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 20.01.2011 - без змін (а.с. 81-82, 38-40).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 42 Господарського Кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно із підпунктом „а" пункту 10.1 статті 10 Закону України "Про податок на додану вартість" особами, відповідальними за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платники податку, визначені у статті 2 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з придбанням товарно-матеріальних цінностей - на загальну суму 90 340 грн. 39 коп., (ПДВ 15 056 грн. 76 коп.), позивачем отримані податкові накладні від 18.01.2010 № 93 (а.с. 118), від 19.01.2010 № 51 (а.с. 144) , від 19.01.2010 № 000624 (а.с. 146), від 19.01.2010 № 000625 (а.с. 141), від 21.01.2010 № 1 (а.с. 132), від 22.01.2010 № 197 (а.с. 115), від 25.01.2010 № 28 (а.с. 138), від 27.01.2010 № 01001098 (а.с. 150), від 29.01.2010 № 7 (а.с. 120).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 від 28.12.2010 (а.с. 73-74) товарно-матеріальними цінностями на суму 90 340 грн. 39 коп. заволоділа стороння особа. Проте, на день судового розгляду позивачем доказів звернення до правоохоронних органів із заявою стосовно протиправного заволодіння вищезазначеного майна суду надано не було.

Суд зазначає, що згідно з п. п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР зі змінами та доповненнями, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого в звязку з придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

За таких обставин, віднесення до податкового кредиту сум ПДВ на придбання товарів на підставі вищезазначених податкових накладних є необґрунтованим, оскільки підтверджуючих доказів щодо використання в господарській діяльності матеріальних цінностей позивачем ані в ході перевірки, ані в ході розгляду справи не надано. Позивачем також не надано доказів щодо знаходження зазначених матеріальних цінностей на залишках.

Стосовно скасування податкового повідомлення-рішення від 20.01.2011 № /0 в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 966 грн. 50 коп. суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначене податкове зобов'язання виникло внаслідок включення до податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за II квартал 2010 року в рядок 10.1 колонки Б та відповідно до Додатку 5 розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів в розділі II "Податковий кредит" позивачем була відображена сума ПДВ у розмірі 996 грн. 50 коп. по контрагенту-постачальнику ТОВ "Віста-Люкс", обсяг поставки - 5979 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ - 966 грн. 50 коп.

Згідно пояснень довіреної особи позивача ОСОБА_4 від 28.12.2010 (а.с. 73-74) сума ПДВ у розмірі 966 грн. 50 коп. була помилково включена підприємцем до складу податкового кредиту, а фактично товар від постачальника ТОВ "Віста-Люкс" позивач не отримував і оплату не проводив.

Жодних обгрунтувань стосовно вищевикладеної частини позовних вимог позивачем ані при поданні адміністративного позову, ані під час судового розгляду справи надано не було.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, та принципом рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято з дотриманням вимог діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, є законним та обґрунтованим, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області про скасування податкового повідомлення-рішення від 20.01.2011 № /0 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) Є.Д. Кравченко

З оригіналом згідно

Суддя Є.Д. Кравченко

Постанову складено у повному обсязі та підписано 14 листопада 2011 року.