Справа № 825/3496/14
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року м. Чернігів Справа № 825/3496/14

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

при секретарі - Пушенко О.І.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств до Державної податкової інспекції у ОСОБА_3 районі Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 04.11.2014 року звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у ОСОБА_3 районі Головного управління Міндоходів у Чернігівській області і просить скасувати прийняте відповідачем як незаконне податкове повідомлення-рішення від 21 жовтня 2014 року № на суму 4685 грн. 49 коп., стягнути з Державного бюджету України сплачений позивачем судовий збір, як це передбачено ч.1 ст.94 КАС України.

Свої вимоги мотивує тим, що ДПІ в ОСОБА_3 районі протиправно винесено наказ про проведення перевірки позивача на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, оскільки на письмові запити відповідача ОСОБА_3 районною спілкою споживчих товариств було надано весь перелік запитуваних первинних бухгалтерських документів, не зважаючи на те, що запити відповідача не відповідали вимогам Податкового кодексу України, а відтак позивач мав право не надавати відповіді на такі запити податкового органу. Також позивач звертає увагу на те, що відповідачем до призначення позапланової перевірки було надано запити та витребувані пояснення, копії документів лише за три періоди - грудень 2012року, травень, червень 2013 року, але предметом перевірки стали десять періодів - жовтень, листопад, грудень 2012 року, січень, березень, квітень травень червень, вересень, жовтень 2013 року, що є прямим порушенням норм статтей 78,79 Податкового кодексу України. Позивач наполягає на тому, що ним було здійснено фактично господарські операції з ТОВ «Лідер-Нафта», а саме позивачем отримано паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 18539,00 грн. Зазначене підтверджено всіма необхідними первинними бухгалтерськими документами. Контрагентом позивача виписано податкові накладні, що є підставою для формування податкового кредиту ОСОБА_3 районною спілкою споживчих товариств, як це передбачено податковим кодексом України. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, робити висновки про начебто нікчемність правочинів і даних, вказаних платником податків в податкових деклараціях, а також застосовувати фінансові санкції за допущені порушення норм чинного законодавства іншим субєктом господарювання. Надані позивачем відповідачеві на його запит документи підтверджують дотримання останнім принципу превалювання сутності над формою. Цей принцип закріплений в ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Враховуючи наведене, позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, пояснив, що наказ про проведення перевірки є правомірним та перевірку проведено у відповідності до вимог податкового законодавства. Відповідач наполягає на тому, що сам факт надання платником податків відповіді на письмовий запит податкового органу не свідчить про відсутність права у останнього після отримання такої відповіді здійснювати перевірку. Адже, якщо надана відповідь є неповною та не містить або містить неповний перелік документів на підтвердження викладеної у ній інформації, то, згідно з пі дпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, податковий орган має право здійснити перевірку такого платника податків. Як вбачається з копії вказаного наказу та повідомлення на перевірку від 19.09.2014 № 1111/10/22-017, вони були направлені поштою 19.09.2014 року та вручені представнику позивача 23.09.2014 року, що підтверджується відповідною розпискою на поштовому повідомленні про вручення. Позивач допустив посадову особу ДПІ у ОСОБА_3 районі до проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, за результатами проведення такої перевірки складено акт від 03.10.2014р. № 80/22/01777050.

Щодо суті господарських відносин між позивачем та ТОВ «ЛІДЕР НАФТА», то згідно отриманої інформації від Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ТУ Міндоходів м. Києві, а саме акту № 1483/26-59-22-07 від 20.06.2014р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «ЛІДЕР НАФТА» (), щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2012 по 31.03.2014 року», до звірки ТОВ «ЛІДЕР НАФТА» не надано первинних документів (оригіналів), на підставі яких формувалися суми податкового кредиту та податкового зобовязання з податку на додану вартість за період з 01.08.2012 по 31.05.2013 року, а саме: податкові накладні, договори, видаткові накладні, акти виконаних робіт, банківські виписки, реєстри аналітичного та синтетичного обліку, накладні форми №1-ТТН, технічні завдання, технічні паспорти, паспорти якості і сертифікати або свідоцтва та не доведено оприбуткування товару.

Оскільки у ТОВ «ЛІДЕР НАФТА» відсутнє підтвердження факту придбання ТМЦ, то і відсутні підстави для формування податкових зобовязань при їх реалізації на адресу контрагентів-покупців. Таким чином, враховуючи відсутність будь-яких доказів здійснення контрагентом позивача в період з жовтня 2012 року по жовтень 2013 року операцій з постачання товарів, по яким позивачем задекларовані показники податкового кредиту у податковій звітності, то показник операцій позивача з постачання товарів у вказаного контрагента за період з жовтня 2012 року по жовтня 2013 року, становить 0 грн. Враховуючи наведене, ДПІ в ОСОБА_3 районі вважає, що податкове повідомлення-рішення про донарахування позивача податкового зобовязання з податку на додану вартість є правомірним та не підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Встановлено, що працівниками ДПІ у ОСОБА_3 районі проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за жовтень - грудень 2012р., січень 2013р., березень - червень 2013р., вересень - жовтень 2013р. при проведенні розрахунків з ТОВ «Лідер Нафта» (код за ). За результатами перевірки складено акт від 03.10.2014р. № 80/22/01777050.

Перевіркою встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму податкового кредиту на загальну суму ПДВ 3123,66 грн., у тому числі у жовтні 2012 року на суму 170,83 грн., у листопаді 2012 року - 170,83 грн., грудні 2012 року - 507,50 грн., у січні 2013 року - 166,67 грн., у березні 2013 року - 100,00 грн., у квітні 2013 року - 166,67 грн., у травні 2013 року - 669,83 грн., у червні 2013 року - 650,00 грн., у вересні 2013 року - 166,67 грн., у жовтні 2013 року - 354,66 грн. по операціях з ТОВ «ЛІДЕР НАФТА».

За результатами розгляду акту перевірки ДПІ в ОСОБА_3 районі було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 21.10.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість на загальну суму 4685,49 грн., з них 3123,66 грн. основного платежу та 1561,83 грн. штрафних санкцій.

Перевіркою встановлено, що між ОСОБА_3 районною спілкою споживчих товариств, як покупцем та ТОВ «ЛІДЕР НАФТА», як продавцем було укладено договір купівлі-продажу № 7812ЧТ від 31.10.2012 року (а.с. 62-64), відповідно до якого продавець зобовязується протягом строку дії цього договору передавати у власність покупця та відпускати через мережу АЗС нафтопродукти в асортименті: дизельне паливо, не етильовані бензини А-95, А-95 Преміум, А-92, А76/80, належної якості, що відповідає державним стандартам, в кількості визначеній відповідно до видаткових накладних, а покупець зобовязується оплачувати вартість товару на умовах цього договору та отримувати товар на АЗС.

Під час проведення перевірки ДПІ в ОСОБА_3 районі було встановлено, що ОСОБА_3 районна спілка споживчих товариств здійснювала закупівлю паливно-мастильних матеріалів у ТОВ «ЛІДЕР НАФТА» згідно видаткових накладних № 1643 від 07.10.2013 року, № 1679 від 28.10.2013 року, № 1573 від 19.09.2013 року, № 877 від 05.06.2013 року, № 993 від 26.06.2013 року, № 706 від 07.05.2013 року, № 804 від 23.05.2013 року, № 639 від 19.04.2013 року, № 363 від 06.03.2013 року, № 139 від 31.01.2013 року, № 883 від 17.12.2012 року, № 803 від 03.12.2012 року, № 684 від 14.11.2012 року, № 601 від 31.10.2012 року (а.с. 31-44). Також частина паливно-мастильних матеріалів була придбана позивачем відповідно до фіскальних чеків на суму 103,00 грн. та 99,96 грн.

ОСОБА_3 районною спілкою споживчих товариств було здійснено оплату поставлених ТОВ «ЛІДЕР НАФТА» паливно-мастильних матеріалів в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 13570 від 31.10.2012 року, № 13604 від 14.11.2012 року, № 13672 від 03.12.2012 року, № 13715 від 14.12.2012 року, № 13859 від 30.01.2013 року, № 13959 від 07.03.2013 року, № 14052 від 19.04.2013 року, № 14129 від 23.05.2013 року, № 14089 від 07.05.2013 року, № 14167 від 04.06.2013 року, № 14220 від 25.06.2013 року, № 14433 від 18.09.2013 року, № 14483 від 04.10.2013 року, № 14524 від 25.10.2013 року (а.с. 67-80).

На суму податкових зобовязань з податку на додану вартість було виписано податкові накладні: № 19 від 04.10.2013 року, № 183 від 25.10.2013 року, № 183 від 18.09.2013 року, № 38 від 04.06.2013 року, № 227 від 25.06.2013 року, № 15 від 07.05.2013 року, № 152 від 23.05.2013 року, № 162 від 19.04.2013 року, № 53 від 06.03.2013 року, № 297 від 30.01.2013 року, № 147 від 14.12.2012 року, № 6 від 03.12.2012 року, № 157 від 14.11.2012 року, № 364 від 31.10.2012 року (а.с. 48-61).

Згідно ст.. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зокрема: документи, що підтверджують факт отримання товару від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

В ході проведеної перевірки було встановлено наявність підтверджуючих закупівлю позивачем паливно-мастильних матеріалів документів, а саме видаткові накладні, фіскальні чеки, платіжні доручення, податкові накладні. Як свідчить акт перевірки, - ДПІ в ОСОБА_3 районі не встановила недоліків форми та змісту зазначених первинних бухгалтерських документів. Зазначене свідчить про відповідність цих документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88. Тобто, зазначені документи повністю відображають реальність проведених господарських операцій між ОСОБА_3 районною спілкою споживчих товариств та ТОВ «ЛІДЕР НАФТА».

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Згідно п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із п.п. «б» п. 201.11 ст. 201 підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).

Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування податкового кредиту допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України визначає податкові накладні, а в деяких випадках сума сплаченого ПДВ може бути включено до складу податкового кредиту на підставі касових чеків. Наявність таких податкових накладних та касових чеків, що свідчать про закупівлю товару на суму меншу аніж 200,00 грн., було встановлено актом перевірки ДПІ в ОСОБА_3 районі. Тому у позивача були законні підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

В судовому засіданні було встановлено, що ДПІ в ОСОБА_3 районі зробила висновки про відсутність здійснення реальної господарської операції між позивачем та його контрагентами на підставі висновку акту Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ТУ Міндоходів м. Києві № 1483/26-59-22-07 від 20.06.2014р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «ЛІДЕР НАФТА» (), щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2012 по 31.03.2014 року».

Цим актом встановлено ненадання контрагентом позивача первинних документів, на підставі яких формувалися суми податкового кредиту та податкового зобовязання з ПДВ за період з 01.08.2012 року по 31.05.2013 року, а саме податкових накладних, договорів, видаткових накладних, актів виконаних робіт, банківських виписок, реєстрів аналітичного та синтетичного обліку та інші, а також не доведено оприбуткування товару.

Суд вважає, що такі висновки Прилуцької ОДПІ є безпідставними та неправомірними, оскільки позивач не може нести відповідальності за дії свого контрагента, а саме за ненадання податковому органу первинних бухгалтерських документів, під час проведення перевірки ОСОБА_3 районною спілкою споживчих товариств було виконано власний обовязок та надано податковому органу первинні бухгалтерські документи, що свідчать про виконання господарських операцій між ним та ТОВ «ЛІДЕР НАФТА», а саме про виконання сторонами договору своїх обовязків щодо поставки паливно-мастильних матеріалів та оплати за поставлені товарно-матеріальні цінності. ТОВ «ЛІДЕР НАФТА» на момент вчинення правочинів мав статус платника ПДВ, про що зазначено в акті Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ТУ Міндоходів м. Києві № 1483/26-59-22-07 від 20.06.2014р., свідоцтво платника ПДВ ТОВ «ЛІДЕР НАФТА» анульовано 03.07.2013 року, тобто на момент здійснення поставок нафтопродуктів контрагент позивача мав спеціальну правосубєктність для видачі податкових накладних.

Крім того, чинним податковим законодавством не передбачено право Ніжинської ОДПІ при складанні акту перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, повязаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Підпункт 4.1.4 Податкового кодексу України встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом вказаної норми податковий кредит вважається сформованим платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення, а відповідачем не доказана правомірність своїх дій.

Щодо посилань позивача про безпідставність проведеної перевірки згідно наказу про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки № 183 від 18.09.2014 року, то суд не приймає їх до уваги, оскільки позивач не заперечив проти допуску службових осіб контролюючого органу до перевірки, надав витребувані документи. Отже, заперечень, що правомірності підстав для проведення перевірки позивач не мав, а тому під час судового розгляду перевірці підлягає законність та обґрунтованість., винесеного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи, що в ході проведеної перевірки було встановлено наявність всіх підтверджуючих проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентом первинних бухгалтерських документів, а саме податкових накладних, що є єдиною підставою для формування платником податку податкового кредиту з ПДВ, позивачем здійснено оплату поставленого товару, тобто ОСОБА_3 районною спілкою споживчих товариств було використано у власній господарській діяльності, отримані за договором з ТОВ «ЛІДЕР НАФТА» паливно-мастильні матеріали, тому, суд вважає, що позивачем дотримано вимоги Податкового кодексу України та правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість, а тому позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 21.10.2014 року, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкова інспекція у ОСОБА_3 районі Головного управління Міндоходів у Чернігівській області № НОМЕР_1 від 21.10.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України 182 грн.70 коп. судових витрат на користь ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур