Справа № 2-а-1832/10/0270
Суддя: Курко Олег Петрович
Дата ухвалення: 2010-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2010 р. Справа № 2-а-1832/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Курко Олега Петровича,

при секретарі судового засідання: Савченко Олені Олегівні

за участю позивача : ОСОБА_1

представника відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали справи

за позовом: приватного підприємця ОСОБА_1

до: державної податкової інспекції у м. Вінниці

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 02.03.10

ВСТАНОВИВ :

Приватним підприємцем ОСОБА_1 подано позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Вінниці № /0 від 02.03.2010р. про донарахування 19437,24 грн. земельного податку.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуваючи в період часу з 01.04.2009р. по 31.12.2009р. на спрощеній системі оподаткування та являючись платником єдиного податку згідно абз. 5 ч. 1 ст. 6 Указу Президента України № 727/98 був звільнений від обовязку сплати податку за землю. Вважає нарахування відповідачем податкових зобовязань по даному платежу за весь 2009 календарний рік неправомірним, у звязку з чим просить скасувати оскаржуване рішення.

В судовому засіданні заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених письмово та доданих до матеріалів справи. Зазначив, що оскільки в першому кварталі 2009 року підприємницька діяльність проводилась позивачем на загальних системі оподаткування, тому в останнього існував обовязок самостійно обчислити податкове зобовязання, подати розрахунок земельного податку на весь 2009 рік та здійснити його сплату. Наявність в даний період часу заборгованості унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про сплату єдиного податку, і відповідно підтверджує правомірність донарахування податковим органом 19437,24 грн. земельного податку за весь календарний рік.

За даних обставин представник відповідача в задоволенні позову просить відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що посадовою особою ДПІ у м. Вінниці на підставі направлення № 303/17 від 08.02.2010р. та у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.90 р. N 509-XII проведено планову виїзну документальну перевірку вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 за період з 01.01.2007р. по 31.12.2009р., результати якої висвітлені в акті № 314/1721/НОМЕР_1 від 25.02.2010р.

За наслідками даної перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 02.03.2010р. яким донараховано позивачу 13287,77 грн. земельного податку з фізичних осіб, 6149,47 грн. штрафних санкцій, а всього визначено податкове зобовязання на суму 19437,24 грн.

Такий висновок податковий орган аргументує тим, що в порушення п. 1.1, п. 1.11 ст. 1, п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" СПД ОСОБА_1 будучи в першому кварталі 2009 року платником податку за землю не подав відповідний розрахунок та не сплачував даний платіж.

Як встановлено судом та не оспорюється жодною зі сторін позивач з 01.04.2010р. по 31.12.2010р. перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, отримавши 01.04.2009р. в ДПІ у м. Вінниці свідоцтво про сплату єдиного податку серії Ж № 383663.

Абзацом п'ятим частини першої ст. 6 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" визначено, що суб'єкт малого підприємництва, який перейшов на сплату єдиного податку, не є платником плати (податку) за землю.

Відповідно до п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 р. № 507 "Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. № 727" суб'єкт малого підприємництва, який згідно з абзацом п'ятим частини першої ст. 6 зазначеного Указу не є платником плати (податку) за землю, звільняється від плати (податку) за землю лише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України від 16.01.2003 р. № 436-IV).

Суб'єктами малого підприємництва, як передбачено Законом України від 19.10.2000 р. № 2063-III "Про підтримку малого підприємництва", є фізичні особи, зареєстровані в установленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності, та юридичні особи суб'єкти підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми власності. Цим Законом визначено державну підтримку малого підприємництва, зокрема застосування суб'єктами господарювання спрощеної системи оподаткування поряд з діючою загальною системою оподаткування на вибір суб'єкта малого підприємництва.

Згідно ст. 2 Закону України "Про плату за землю" використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати за землю. Власники землі та землекористувачі, крім орендарів, сплачують земельний податок.

Отже, СПД платник єдиного податку, який є власником землі або землекористувачем, не сплачує земельний податок до бюджету за земельні ділянки, які використовуються ним у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку.

Відповідно до державного акту серії ЯД № 375495 від 21.08.2007р. позивач є власником земельної ділянки площею 0,3286 га розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Тяжилівський тупик, 1 та використовує її для виробничих потреб при провадженні власної господарської діяльності, зазначеної у ОСОБА_3 про сплату єдиного податку - виробництво готових металевих виробів.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 з 01.04.2009р. по 31.12.2009р. був платником єдиного податку і здійснював підприємницьку діяльність повязану з використанням власної земельної ділянки, нарахування йому за вказаний період податковим органом земельного податку є неправомірним та суперечить вимогам Указу Президента України від 03.07.98 N 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності" та постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 N 507 "Про роз'яснення Указу Президента України від 03.07.98 N 727/98".

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про плату за землю" платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Обовязок обчислення суми земельного податку та подання річної декларації існував у позивача лише в першому кварталі 2009 року, коли останній проводив підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування. Таким чином до підприємця могла бути застосована відповідальність за неподачу звітності та несплату податкових зобовязань тільки за період з 01.01.2009р. по 31.03.2009р., а не за весь 2009 рік, що зроблено відповідачем при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № /0 від 02.03.2010р.

Позиція ДПІ у м. Вінниці про відсутність правових підстав переходу позивача з другого кварталу 2009 року на спрощену систему оподаткування за наявності несплачених платежів по земельному податку за попередній період є хибною та свідчить, на думку суду, про бажання податкового органу уникнути власної відповідальності за ситуацію що склалась.

Так, підставою для видачі ОСОБА_3 є подання суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою письмової заяви та платіжного документа (квитанція, копія платіжного доручення з відміткою банківської установи) про сплату (перерахування) єдиного податку за період не менше ніж календарний місяць; а згідно ч. 6 ст. 4 Указу Президента України від 03.07.98 N 727/98 та п. 2 Порядку видачі ОСОБА_3 про сплату єдиного податку, затвердженого Наказом ДПА України № 599 від 29.10.1999р. відповідальним за прийняття рішення про видачу ОСОБА_3 як і відмову у його видачі є виключно орган державної податкової служби. Тобто, видавши 01.04.2009р. позивачу ОСОБА_3 про сплату єдиного податку ДПІ у м. Вінниці підтвердила законність перебування підприємця на спрощеній системі оподаткування, тим більше в подальшому таке свідоцтво не вилучалось, не анульовувалось, а отже є чинним.

Перехід платника єдиного податку на загальну систему оподаткування, обліку та звітності згідно ст. 5 Указу Президента України від 03.07.98 N 727/98 може мати місце лише в разі порушення платником вимог, установлених статтею 1 цього Указу (перевищення обсягу виручки та кількості найманих працівників). Таких порушень відповідач в процесі перевірки позивача не виявив та судом при розгляді справи не встановлено.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач - ФОП ОСОБА_1, маючи в період часу з 01.04.2009р. по 31.12.2009р. статус платника єдиного податку не мав жодних правових підстав нараховувати та сплачувати податок за землю. За даних обставин податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Вінниці № /0 від 02.03.2010р. про донарахування 19437,24 грн. земельного податку за весь 2009 рік не відповідає критеріям правомірності, наведеним у статті 2 КАС України (прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачене законами України; без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; без дотримання принципу рівності перед законом); у звязку з чим є протиправним, а отже підлягає скасуванню.

З огляду на те, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного рішення позовні вимоги приватного підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, а понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при звернені до суду згідно зі ст. 94 КАС України підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Вінниці № /0 від 02.03.2010р.

Присудити з Державного бюджету України на користь приватного підприємця ОСОБА_1 3,40 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено: 25.06.10

Суддя Курко Олег Петрович

21.06.2010