Справа № 2а-4833/12/1370
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ К/800/34622/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби, третя особа начальник Державної податкової інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби Гладій Роман Михайлович про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Просив скасувати наказ Державної податкової інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби від 21 травня 2012 року № 11-о «Про звільнення з роботи ОСОБА_4», поновити його на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу податкового контролю Державної податкової інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та витрати на правову допомогу.

Посилався на те, що його звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства, оскільки змін в організації виробництва та праці не відбулося, йому не було запропоновано всіх вакантних посад, крім того звільнення відбулося без згоди профспілки.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2012 року з урахуванням ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року про виправлення описки, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2013 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної податкової інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби від 21 травня 2012 року № 11-о «Про звільнення з роботи ОСОБА_4», поновлено позивача на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора сектору податкового контролю та аналітичної роботи відділу податкового контролю юридичних осіб Державної податкової інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби. Зобов'язано відповідача виплати на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 травня 2012 року по 24 вересня 2012 року в сумі 11481 грн. 92 коп.; стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 537 грн.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах, встановлених ст. 220 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з квітня 2001 року працював у Державній податковій інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби, на час звільнення обіймав посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора сектору податкового контролю та аналітичної роботи відділу податкового контролю юридичних осіб.

Внаслідок реорганізації органів Державної податкової адміністрації відділ податкового контролю юридичних осіб Державної податкової інспекції у м. Трускавець реорганізовано у відділ податкового контролю Державної податкової інспекції у м. Трускавці, скорочено сектор податкового контролю та аналітичної роботи у вказаному відділі та дві посади завідувачів секторів, дві посади головних державних податкових ревізорів-інспекторів, натомість введено ще дві посади старших державних податкових ревізорів-інспекторів новоствореного відділу.

23 січня 2012 року ОСОБА_4 попереджено про наступне звільнення з посади старшого державного податкового ревізора-інспектора сектору податкового контролю та аналітичної роботи відділу податкового контролю юридичних осіб Державній податковій інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з 23 березня 2012 року.

16 та 23 березня 2012 року позивачу запропоновано посаду старшого державного податкового інспектора сектору взаємодії із засобами масової інформації та громадськістю, від якої він відмовився.

21 травня 2012 року наказом Державної податкової інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби №11-о «Про звільнення з роботи ОСОБА_4», позивача звільнено з посади старшого державного податкового ревізора-інспектора сектору податкового контролю та аналітичної роботи відділу податкового контролю юридичних осіб, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності працівників.

Згода профспілкового комітету Державної податкової інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби на звільнення позивача із займаної посади надана 31 липня 2012 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при звільненні позивача не дотримана процедура звільнення; позивачу одночасно з попередженням про звільнення не були запропоновані усі вакантні посади, на які він міг претендувати з урахуванням його фаху, кваліфікації та досвіду трудової діяльності; в результаті проведеної реорганізації у відділі податкового контролю кількість посад старших державних податкових ревізорів-інспекторів, яку обіймав позивач, збільшилась з 3 до 5, і на вказані посади було переведено ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які до цього обіймали посади головних державних податкових ревізорів-інспекторів. До того ж, функції, покладені на реорганізований підрозділ, практично не змінились.

Крім того, звільняючи позивача з роботи, відповідач порушив вимоги ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, призначивши на посади, які б міг обійняти ОСОБА_4, осіб, які не мали відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня, в той час як позивач мав вищу юридичну освіту, що є однією з кваліфікаційних вимог до осіб, які займають посаду старшого державного податкового інспектора (ревізора-інспектора).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 1 жовтня 2013 року (справа № 21-319а13).

Враховуючи, що відповідач при звільненні позивача не запропонував йому усіх наявних вакантних посад, які останній міг обійняти, не врахував переважного права позивача на залишення на роботі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем порядку та процедури звільнення, а відтак обґрунтовано задовольнив позов.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Трускавці Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк