Справа № 2-а-2921/11
Суддя: Кіндяк І. С.
Дата ухвалення: 2011-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2921/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2011 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого Кіндяк І.С.

при секретарі: Ганущенко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава адміністративний позов прокурора Полтавського району Полтавської області в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Полтавського району про визнання рішення сільської ради незаконним та його скасування, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Полтавського району Полтавської області звернулася до Полтавського районного суду з позовом про визнання рішення сільської ради незаконним та його скасування, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що до прокуратури Полтавського району із заявою звернулись жителі с. Марківки Полтавського району про порушення ОСОБА_3 сільською радою їх прав як користувачів проїзду-проходу у вказаному селі, який знаходиться між садибами гр.ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В судове засідання зявився прокурор, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, надала пояснення аналогічні позовній заяві.

Представники відповідача ОСОБА_3 сільської ради Полтавського району в судове засідання не зявилися, з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволення в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно вимогам ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленого КАС України звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п.1 ст. 17 КАС України адміністративним судам підвідомчі справи у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві.

Частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.77 Закону України Про місцеве самоврядування, спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, який суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права.

Вимоги ст. 152 Земельного Кодексу України передбачають, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням 17 сесії ОСОБА_3 сільської ради 5 скликання від 18.03 2008р. вирішено затвердити проїзд загального користування, який знаходиться між садибами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шириною 4 метри, у зв'язку з тим, що цим проїздом користуються жителі с.Марківки і прохають не перекривати цей проїзд.

Рішенням 2 сесії ОСОБА_3 сільської ради 6 скликання від 10.12 2010 року вирішено скасувати рішення 17 сесії 5 скликання від 18.03 2008р., влаштувати проїзд між садибами гр.ОСОБА_4 та ОСОБА_5 2,5 метри для проходу людей з обох сторін канави.

Статтею 38 Земельного кодексу України дається визначення земель житлової та громадської забудови - до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється за правилами статті 39 Земельного кодексу України - відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України.

Конституційний Суд України зазначає в своєму рішенні від 16 квітня 2009 року N 7- рп/2009 у справі № 1-9/ 2009рік за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп.

За даних обставин, суд вважає, що скасовуючи своє рішення 17 сесії 5 скликання від 18.03 2008р. рішенням 2 сесії 6 скликання від 10.12 2010 року ОСОБА_3 сільська рада вийшла за межі своїх повноважень і порушила вимоги чинного законодавства України, тому позов є обґрунтований, доведений в судовому засіданні та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року N 7- рп/2009 у справі № 1-9/2009 , керуючись ст. 77 Закону України Про місцеве самоврядування, ст.ст. 38, 39, 116, 152 Земельного кодексу України, ст. 21 ЦК України, ст.ст. 6-14, 17, 49-56, 69-70,158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги прокурора Полтавського району Полтавської області в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати рішення 2 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 10.12 2010р. про скасування рішення 17 сесії 5 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 18.03 2008р., влаштування проїзду між садибами гр.ОСОБА_4 та ОСОБА_5 2,5 метри для проходу людей з обох сторін канави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду через Полтавський районний суд Полтавської області суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, в разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України. Якщо суб'єкта владних повноважень, в порядку ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_6