Справа № 2а-6193/11/2670
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ К/9991/26868/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову та ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Шевченківського району м. Києва, Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Державного казначейства України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів. Неодноразово уточняв позовні вимоги. Остаточно просив визнати протиправною бездіяльність прокуратури Шевченківського району м. Києва, яка виразилась: у незастосовуванні заходів прокурорського реагування до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, у непроведенні прокурорського нагляду за додержанням законності в діяльності міліції відповідно ст. 27 Закону України «Про міліцію» та прокурорського нагляду за дотриманням Закону України «Про звернення громадян», у необ'єктивній, невсебічній перевірці скарги від 14 вересня 2010 року № 4963, у ненаданні відповідей на скарги від 30 вересня 2010 року № 5310, 27 жовтня 2010 року № 5791, від 29 листопада 2010 року № 6436 та № 6437; визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, яка виразилась: у необ'єктивній, невсебічній перевірці заяви від 3 серпня 2010 року № О-3196, ненаданні письмових відповідей на заяви від 21 жовтня 2010 року № 4453, від 30 вересня 2010 року № 5310, від 27 жовтня 2010 року № 5791, від 29 листопада 2010 року № 6436 та № 6437, відмові у задоволенні заяви від 14 вересня 2010 року № 3767. Просив зобов'язати прокуратуру Шевченківського району м. Києва застосувати заходи прокурорського реагування до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві за невиконання вказівок прокуратури, здійснити прокурорський нагляд за додержанням законності при проведенні дослідчих перевірок Шевченківським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, надати ОСОБА_4 письмові, обґрунтовані відповіді на скарги від 14 вересня 2010 року № 4963, від 30 вересня 2010 року № 5310, від 27 жовтня 2010 року № 5791, від 29 листопада 2010 року № 6436 та № 6437; зобов'язати Шевченківське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві надати об'єктивні, обґрунтовані відповіді на заяви від 3 серпня 2010 року № О-3196 та від 21 жовтня 2010 року № 4453; стягнути з прокуратури Шевченківського району м. Києва та Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2011 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності прокуратури Шевченківського району м. Києва щодо незастосування заходів прокурорського реагування за невиконання Шевченківським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві вказівок прокуратури, викладених у постанові про скасування постанови про відмову в порушення кримінальної справи від 13 липня 2010 року при наступному проведенні повторної дослідчої перевірки; визнання протиправною бездіяльності Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві щодо відмови у задоволенні заяви від 14 вересня 2010 року № 3767 про ознайомлення та фотографування в/м 6615; зобовязання прокуратури Шевченківського району м. Києва застосувати до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві заходи прокурорського реагування за невиконання вказівок прокуратури, викладених у постанові про скасування постанови про відмову в порушення кримінальної справи від 13 липня 2010 року при наступному проведенні повторної дослідчої перевірки.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року залишено без змін ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2011 року та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2011 року.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14 квітня 2010 року позивач звернувся до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві із заявою щодо неправомірності дій працівників телеканалу «СТБ». 19 квітня 2010 року за результатами розгляду вказаної заяви, винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. 13 липня 2010 року зазначену постанову було скасовано прокуратурою Шевченківського району м. Києва.

11 серпня 2010 року після проведення додаткової дослідчої перевірки, Шевченківським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві повторно відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутності ознак складу злочину, про що позивача повідомлено 18 серпня та 8 вересня 2010 року.

3 серпня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві із заявою, в якій просив проконтролювати хід додаткової дослідчої перевірки його заяви, а 14 вересня 2010 року - до прокуратури Шевченківського району м. Києва із заявою про вжиття заходів прокурорського реагування у зв'язку з ненаданням Шевченківським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві відповіді на його звернення від 3 серпня 2010 року.

17 вересня 2010 року прокуратура Шевченківського району м. Києва повідомила позивача про передачу його звернення щодо незгоди з процесуальним документом співробітників міліції до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві для розгляду та реагування; 22 жовтня 2010 року Шевченківське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві повідомило позивача про відсутність порушень з боку посадових осіб міліції при розгляді його звернень від 3 серпня 2010 року та від 14 вересня 2010 року.

30 вересня 2010 року позивач звернувся до прокуратури Шевченківського району м. Києва із скаргою, в якій просив розслідувати дії службових осіб міліції, які розглядали його скаргу та вжити відповідні заходи реагування.

5 жовтня 2010 року позивача повідомлено про направлення його звернення до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві. 6 жовтня 2010 року Шевченківським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві за результатами перевірки складено висновок про відсутність порушень чинного законодавства з боку осіб, вказаних в скарзі позивача, про що повідомлено позивача листом № 59/0-41 від 29 жовтня 2010 року.

Прокуратура Шевченківського району м. Києва листом № 412828/10 від 1 листопада 2010 року повідомила позивача про направлення його звернення від 27 жовтня 2010 року до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві для розгляду та відповідного реагування. 10 листопада 2010 року за результатами розгляду вказаного звернення складено висновок та листом № 59/0-3767 від 18 листопада 2010 року позивача повідомлено про результати розгляду його звернення.

29 листопада 2010 року ОСОБА_4 звернувся до прокуратури Шевченківського району м. Києва із скаргою № 6436 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та скаргою № 6437 з проханням застосувати до працівників телеканалу «СТБ» та міліції заходів прокурорського реагування, на що йому листом № 828/10 від 8 грудня 2010 року надано відповідь про відсутність підстав для скасування постанови та для притягнення зазначених осіб до відповідальності.

Шевченківське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві листом № 59/0-4943 від 9 грудня 2010 року повідомило позивача про розгляд його скарг щодо ненадання інформації та запропонувало ознайомитися з результатами розгляду раніше поданих ним заяв.

Закриваючи частково провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки правовідносини, пов'язані з проведенням дослідчих дій регламентовані положеннями КПК, то порушення, які виникають під час їх провадження підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства, тому їх розгляд в порядку адміністративного судочинства виключений.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що прокуратурою Шевченківського району м. Києва звернення позивача від 14 вересня 2010 року за № 4943, від 30 вересня 2010 року за № 5310, від 27 жовтня 2010 року за № 5791, від 29 листопада 2010 року за № 6436 та за № 6437 розглянуті у встановленому законом порядку та позивачу надані відповіді у встановлений законом строк. Обґрунтовуючи відсутність бездіяльності з боку Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві при вирішені заяв позивача від 3 серпня 2010 року та від 21 жовтня 2010 року, суди виходили з того, що заява від 3 серпня 2010 року була перевірена в межах дослідчої перевірки та її результати знайшли своє відображення в постанові органу дізнання від 11 серпня 2010 року (про відмову в порушенні справи), за результатами цієї перевірки складено висновок та про результати повідомлено позивача листом від 10 вересня 2010 року. Листом від 8 вересня 2010 року позивача повідомлено про результати розгляду його заяви щодо протиправних дій працівників телеканалу. 10 листопада 2010 року за результатами перевірки заяви позивача від 21 жовтня 2010 року складений висновок, який доведено до позивача листом від 18 листопада 2010 року. Відтак, підстав для зобов'язання прокуратури Шевченківського району м. Києва застосувати до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві відповідні заходи прокурорського реагування та надати відповіді на зазначені вище заяви, зобов'язання Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві надати позивачу належні відповіді на перелічені вище заяви до цього органу та вирішувати питання про відшкодування відповідачами моральної шкоди - не вбачається.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

У п. 4.2 Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб органів міліції, прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

В рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп зазначено, що здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. До того ж імперативний припис пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Отже, компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені і підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, оскільки позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності прокуратури Шевченківського району м. Києва щодо незастосування заходів прокурорського реагування до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві за невиконання вказівок прокуратури, викладених у постанові про скасування постанови про відмову в порушення кримінальної справи від 13 липня 2010 року при наступному проведенні повторної дослідчої перевірки; визнання протиправною бездіяльності Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві щодо відмови у задоволенні заяви позивача від 14 вересня 2010 року № 3767 про ознайомлення та фотографування в/м 6615; зобов'язання прокуратури Шевченківського району м. Києва застосувати до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві заходи прокурорського реагування, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як вони пов'язані з проведенням дослідчих дій, які регламентовані положеннями КПК, а відтак, підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.

Щодо розгляду решти позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Частиною 1 ст. 15 зазначеного Закону передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Частиною 1 ст. 19 вказаного Закону передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно ч. 1 ст. 20 цього ж Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Аналогічні положення щодо порядку та строків розгляду звернень закріплені і в Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженій наказом Генерального прокурора України 28 грудня 2005 року № 9гн.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки прокуратура Шевченківського району м. Києва та Шевченківське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, надаючи відповіді на звернення та скарги ОСОБА_4, діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову та ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк