Справа № 2а-3823/10/1070
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2011-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-3823/10/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Сапсай М.Ю.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"01" грудня 2011 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Ключковича В.Ю., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Арсенійчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бородянському районі Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2011 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Бородянському районі Київської області до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу в розмірі 146 916,00 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2011 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалене рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, які зявилися в судове засідання, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач як фізична особа - підприємець зареєстрований виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області 07.11.2001.

Як вбачається з матеріалів справи, з 22.01.2008 року відповідач перебуває на податковому обліку у Бородянській ДПІ.

Колегією суддів встановлено, що в період з 01.10.2005 по 30.09.2007 відповідач перебував на спрощеній системі оподаткування і був платником єдиного податку. В жовтні 2007 року відповідач перейшов на загальну систему оподаткування.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з 01.01.2008 перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом серії Е № 453828 Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцією (а.с.78).

В період з 02.12.2008 по 15.12.2008 посадовими особами Державної податкової інспекції у Бородянському районі Київської області було проведено планову виїзну перевірку субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) за період з 01.10.2005 по 30.09.2008.

За результатами перевірки складено акт від 18.12.2008 № 914/17-, в якому встановлення порушення відповідачем приписів статті 1 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 03.07.1998 № 727/98 , статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.4992 №13-92, вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 7.2.8 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97 та підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 № 2181-ІІІ.

Наведені порушення, на думку позивача, полягали в тому, що позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та будучи платником єдиного податку, за 9 місяців 2007 року перевищив граничний обсяг виручки у розмірі 500 тисяч грн., який встановлений Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування», що призвело до заниження податкового зобов'язання позивача по податку з доходів фізичних осіб за 9 місяців 2007 року у розмірі 621. 00 грн., за IV квартал 2007 року у розмірі 12584.00 грн. та за 9 місяців 2008 року у розмірі 35379.00 грн.

На підставі вказаного акта контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення 30.12.2008 № /0, яким відповідачу визначено податкові зобов'язання з доходів фізичних осіб в розмірі 48584,00 грн.

Скарги відповідача, подані до ДПІ в порядку адміністративного оскарження податкових повідомлень- рішень залишені без задоволення.

Зважаючи на те, що борг відповідачем не було сплачено, після надсилання позивачу першої та другої податкових вимог, контролюючий орган звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов частково, виходив з того, що відповідач протягом 2007 року перевищив граничний обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності, а тому податковим органом правомірно донараховано податкове зобов'язання по податку з фізичних осіб у розмірі 13205.00 грн. Суд першої інстанції також погодився з висновками податкового органу, що відповідач був зобов'язаний сплатити до бюджету податок на додану вартість за грудень 2007 року та зазначив, що розмір правомірно нарахованих податкових зобов'язань з податку на додану вартість відповідно до податкового повідомлення - рішення від 30.12.2008 № /0 становить 4120.50 грн. (в тому числі основний платіж 2747.00 грн. штрафні санкції 50% від суми основного платежу - 1373.50 грн.).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу про нарахування позивачеві податку на доходи фізичних осіб (а.с.21) за 2008 рік та застосування санкцій за неподання за вказаний період податкових декларацій є таким, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з наведеними вище висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормативно-правовим актом, яким запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва є Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»,

Положеннями статті 1 зазначеного Указу (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Отже, реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання останнім установлених Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Водночас порушення умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), у тому числі перевищення граничного обсягу виручки за рік, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Приписами статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків; податку на прибуток підприємств; податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва); оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку.

Відповідно до статті 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) фізична особа, зареєстрована як платник єдиного податку, сплачує такий податок за ставкою, встановленою місцевими радами за місцем державної реєстрації платника, залежно від виду його діяльності. При цьому, лише за умов додержання приписів зазначеного Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника податку та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Зважаючи на викладене, несплата податку з доходів фізичних осіб, як це передбачено для платників єдиного податку, можлива лише в разі дотримання суб'єктом малого підприємництва умов перебування на спрощеній системі оподаткування. Зазначене стосується також і відповідності граничного обсягу виручки платника єдиного податку розмірам, визначеним Указом.

Згідно зі статтею 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

У той же час зазначений Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем.

За таких обставин оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування.

Виходячи з цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині.

Стосовно розгляду вимог позивача про стягнення податкового боргу за порушення відповідачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», колегія суддів виходить з наступного.

Згідно пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»(вредакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Підпунктом «б»пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість»(у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платником податку є будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Пунктом 14 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 1 березня 2000 року № 79 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що датою податкової реєстрації платником податку на додану вартість є дата включення особи до Реєстру. Під час реєстрації датою видачі Свідоцтва, яка зазначається у Свідоцтві, є дата податкової реєстрації.

Судом встановлено, що відповідач з 01.01.2008 року перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку (свідоцтво серії Е № 453828 Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцією)

Докази анулювання або скасування цього свідоцтва у порядку, передбаченому чинним законодавством, у справі відсутні.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись положеннями ст. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на додану вартість та за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість у період лютий - вересень 2008 року є протиправним, у звязку з чим прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог щодо нарахування податкових зобовязань відповідно до податкових повідомлень - рішень від 30.12.2008 № /0 в розмірі 13205.00 грн. та від 30.12.2008 № /0 у розмірі 4120.50 грн. загалом 17325.50 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і апеляційним судом відхиляються так, як є помилковими.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бородянському районі Київської області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Судді

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 01.12.2011 року