Справа № 2-а-1970/10/0270
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
О К Р Е М А У Х В А Л А
02 липня 2010 р. Справа № 2-а-1970/10/0270
За позовом: ОСОБА_1
до: головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
ВСТАНОВИВ :
З адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 28.05.2010 року провадження у справі було відкрито.
Постановою від 02.07.2010 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому проваджені №16470514 від 22.12.2009 року, відкритого за виконавчим листом №2-а-4007/08 від 24.11.2009 року.
Суд при вирішенні справи, на підставі статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, керувався принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Під час розгляду справи судом встановлено порушення закону з боку головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, а саме положень ст. 5, 7, 25, 30 Закону України "Про державну виконавчу службу".
Відповідно до виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду від 24.11.2009 року №2-а-4007/08 про зобов"язання Міністерства юстиції України надати ОСОБА_1 повну та обгрунтовану відповідь на поставлені запитання у зверненні від 28.02.2008 року, що надійшло з Апарату ОСОБА_3 України, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 постановою від 22.12.2009 року відкрито виконавче провадження. Вказана постанова супровідним листом від 28.01.2010 року для виконання направлена боргжнику, для відома - стягувачеві та суду, який видав виконавчий документ.
В силу ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі Закон №606), державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.
Згідно виконавчого провадження №16470514, належним чином завірена копія якого оглянута в судовому засіданні, вбачається, що після постанови про відкриття провадження у справі та супровідного листа від 28.01.2010 року, немає жодного процесуального або іншого письмового документу, який би свідчив про проведені державним виконавцем виконавчих дій після 28.01.2010 року.
В силу ст. 30 Закону №606, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.
Однак матеріалами справи підтверджено, що встановлений частиною першою зазначеної правової норми обов"язок державного виконавця з"ясувати обставину отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, не виконано.
Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначені чіткі обов'язки і права державних виконавців, відповідно до якої державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.
До таких заходів належить здійснення виконавчого провадження, прийняття рішень постанов, вжиття інших дій, спрямованих на виконання виконавчого документа.
Проте головний державний виконавець, всупереч положенням Закону, нехтуючи загальними обов'язками державного виконавця у виконавчому провадженні, які визначені статтею 5 Закону, не виконав відповідних дій, які повинні були ним вчинятись відповідно до покладених на нього обов'язків згідно з законодавством України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
Статтею 7 Закону №606 передбачено гарантії прав громадян та юридичних осіб у виконавчому провадженні, зокрема, державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.
Виходячи із вказаних положень правових актів, відповідний субєкт владних повноважень повинен діяти згідно із законом, оскільки його повноваження вичерпно визначені у законі.
Отже встановлена в судовому засіданні форма поведінки субєкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, пасивність поведінки є бездіяльністю, і якщо вона має негативний вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи, то така бездіяльність є протиправною.
Таким чином, встановлені порушення існуючих прав та інтересів позивача зі сторони головного державного виконавця захищені судовим рішенням.
Вказане судове рішення, згідно положень Кодексу адміністративного судочинства України оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту проголошення.
За змістом ст. 14 вказаного Кодексу, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Проте, відповідачем вказана вимога суду не була виконана. Письмових пояснень щодо неможливості виконання вказаної ухвали до суду не надходило.
Ухвалою суду від 04.06.2010 року, яка набрала чинності з моменту проголошення, визнано обов"зковою участь головного державного виконавця в судове засідання. Разом з тим, повторно зобов"язано державного виконавця Роєнко Р.В. надати суду матеріали виконавчого провадження №16470514 від 22.12.2009 року щодо примусовго виконання рішення ВОАС від 15.08.2008 року.
Здійсненні судом заходи відповідають вимогам пункту 1 частини другої статті 110 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), якою передбачено, що суд може прийняти рішення про витребування документів та інших матеріалів.
Однак, головний державний виконавець не виконав і ухвалу суду від 04.06.2010 року.
Відповідно до ст. 122 КАС України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно положень ч. 5 ст. 181 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Невиконання посадовою особою рішень суду унеможливило розглянути справу у десятиденний термін.
Згідно ч. 1 ст. 166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Суд вважає за доцільне вказати на необхідність вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону з метою недопущення їх в майбутньому та вирішення питання про притягнення до відповідальності винних осіб.
Про встановлені судом обставини довести до відома директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Керуючись ст.ст. 166 КАС України, -
Про встановлені судом обставини довести до відома директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для вжиття відповідних заходів спрямованих на усунення причин та умов що сприяли порушенню закону, які вказані в цій ухвалі.
Про вжиті заходи повідомити Вінницький окружний адміністративний суд у місячний термін з дня отримання окремої ухвали.
Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.
Відповідно до ст. 186 КАС України ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії ухвали . Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 10 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 254 КАС України ухвала набирає законної сили після закінченя строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо її не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Суддя. /підпис/. ОСОБА_4
Суддя: