Справа № 22-а - 1772/11
Суддя: Сидоренко І. П.
Дата ухвалення: 2011-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І., розглянувши у відкрітому судовому засідані апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси на постанову Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2010р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

29.12.2009р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПФ України в Київському районі Одеської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Остаточно уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив суд визнати противоправними дії відповідача у проведені перерахунку та виплаті пенсії, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок державної та додаткової пенсії як інваліду 2 групи з 01 січня 2005року відповідно до вимог ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру державної пенсії в 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком безстроково (а.с.1-8, 32-39, 40-47,55-62).

Представник УПФ України у Київському районі м. Одеси позов не визнав.

Постановою суду від 21 липня 2010року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав противоправною відмову Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси в перерахунку та виплаті основної та додаткової пенсії ОСОБА_1, як інваліду II групи у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язав УПФ України в Київському районі м. Одеси провести ОСОБА_1 перерахунок державної та додаткової пенсії, як інваліду II групи, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру основної пенсії 8мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 січня 2005р. по 31 грудня 2007р. , з 22 травня 2008р. по 21 липня 2010р., та сплатити недоплачену частину пенсії з урахуванням виплачених сум. В решті позову відмовлено (а.с.69,70-72).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про зміну постанови суду, та ухвалення постанови про задоволення його позову у повному обсязі, при цьому апелянт посилається на те, що рішення суду в частині відмови у задоволені решти позовних вимог постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не врахував, що пенсія це вид виплат, який не є строковим, тому не може бути призначена на якийсь строк (період) а.с.77-78.

В апеляційній скарзі УПФ України у Київському районі просить скасувати постанову суду в частині задоволення позовних вимог та постановити рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, пославшись на те, що судом порушені норми матеріального права. Судом не враховано, що ст.54 Закону за №796-XII закріплює, що порядок обчислення пенсії визначається Кабінетом Міністрів України, а управління зобовязано лише виконувати постанови та розпорядження КМУ. Частина 1 статті 28 Закону України «Про загально обовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. не може бути застосована до даний правовідносин, в силу ч.3 ст.28 цього закону.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими, доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ України у Київському районі м. Одеси як потерпілий внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до 1 категорії та має 2 групу інвалідності (а.с.9-11). 02 листопада 2009р. позивач звернувся до УПФ України у Київському районі м. Одеси із заявою про перерахунок державної та додаткової пенсії, однак в проведенні перерахунку пенсії йому було відмовлено (а.с.12).

Ухвалюючи постанову про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 49, ч.4 ст. 54, 50, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та прийшов до правильного висновку про те, що позивач відповідно до вказаних нормативно-правових актів має право на одержання державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008р. від 22.05.2008р. визнано неконституційними п.28 Розділ II Закону України „Про Державний бюджет на 2008рік» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р., яким внесено зміни до ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. .

За таких обставин, ухвалюючи постанову про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із того, що з моменту прийняття рішення Конституційним Судом України, тобто з 22травня 2008р. УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р., дія якої була відновлена і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державна пенсія позивача з 01 січня 2007р. по 31 грудня 2007р. та з 22 травня 2008р. по 15 січня 2010р. мала бути не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, а додаткова пенсія за це же період не нижче 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

При цьому суд обґрунтовано виходив із засад пріоритету законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Згідно ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Тому, суд правомірно не врахував доводи відповідача щодо застосування в даному випадку норми ч.2 ст.99 КАС України.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто за змістом зазначеної статті закону суд захищає порушене право на момент розгляду справи і не може керуватись припущеннями, що в майбутньому право позивача також буде порушене і саме в такому обсязі, як на момент вирішення справи.

На підставі наведеного, суд обґрунтовано відмовив у задоволені вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача у подальшому призначити та виплачувати державну та додаткову пенсію як інваліду 2 групи відповідно до ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" безстроково.

Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарг є безпідставними і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Оскільки судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити постанову суду без змін.

Керуючись ст.197, ч.1 п.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2010 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку ст.212 КАС України.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді С.О.Погорєлова.

ОСОБА_2