Справа № 2-а-4955/09/0270
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2010-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2010 р. Справа № 2-а-4955/09/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

при секретарі судового засідання: Димчишина Тетяна Вікторівна

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1,

відповідача : ОСОБА_2

свідок: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Чернівецької районної державної адміністрації

про: визнання протиправним рішення

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Чернівецької районної державної адміністрації про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що Чернівецька районна державна адміністрація своїм ОСОБА_4 № 30 від 24.02.1999 року «Про внесення змін до проекту паювання земель КСП «Україна» с. Мазурівка визнала недійсними виготовленні сертифікати на право власності на земельну частку (пай) для 70 громадян , які незаконно включені до списку, в т. ч. і щодо її батька ОСОБА_5. ОСОБА_4 позивачка вважає протиправним та просить визнати його протиправним в частині визнання недійсним сертифіката на право на земельну частку на імя батька позивачки- Кушніра ОСОБА_6.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні у якості свідків за клопотанням відповідача був допитаний представник відділу Держкомзему в Чернівецькому районі Вінницької області ОСОБА_3, юрисконсульт.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_5, який являвся батьком позивачки, помер 26.10.1995 року. Позивачка у червні 2008 року успадкувала від нього, право на земельну частку (пай) КСП «Україна с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 01112551 та свідоцтвом про право на спадщину за законом ( а.с. 7-8).

У лютому 2009 року позивачка звернулась до відділу Держкомзему в Чернівецькому районі Вінницької області про надання їй довідки про кадастровий номер земельної ділянки і отримала відповідь № 94 від 27.02.2009 року про те, що відповідно розпорядження голови Чернівецької райдержадміністрації від 24.02.2009 року «Про внесення змін до проекту паювання земель КСП «Україна» с. Мазурівка , гр.. ОСОБА_5 був виключений із списків на паювання як незаконно включений в звязку з тим , що на час прийняття Мазурівською сільською радою рішення про видачу державних актів на землю вже не був членом зазначеного господарства, так як помер.(а.с.12). Потім позивачці була надана відповідь від 09.11.2009 р. № 09-С-192-1 про те , що 24.02.2009 року розпорядження голови Чернівецької райдержадміністрації «Про внесення змін до проекту паювання земель КСП «Україна» с. Мазурівка не приймалося , а воно було прийнято 24.02.1999 р.(а.с.12-14). Саме це розпорядження голови Чернівецької райдержадміністрації від 24.02.1999 року «Про внесення змін до проекту паювання земель КСП «Україна» с. Мазурівка стало предметного даного позову.

Представник відповідача у судовому засіданні заявив, що оскаржуване розпорядження № 30 Чернівецької РДА прийнято на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У своїх твердження зокрема він посилався на Указ Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 та на рішення загальних зборів уповноважених КСП «Україна» від 16.01.1999 року, що підтверджується випискою з цього рішення (а.с. 28-30). Також для зясування всіх обставин справи представник відповідача наполягав на виклик до суду у якості свідка представника Держкомзему Чернівецького району Вінницької області.

Свідок ОСОБА_3, представник Держкомзему Чернівецького району, попереджений про кримінальну відповідальність під присягою пояснив суду наступне.

На виконання указів Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарсь кого виробництва» від 10 листопада 1994 р. та «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 р. рішенням загальних зборів КСП «Україна» № 3 від 28.08.1995 року було утворено комісію по розпаюванню земель цього господарства, яка складала списки пайовиків. 27.12.1995 року КСП «Україна» було видано Державний акт на право колективної власності на землю. 14.10.1996 року розпорядженням голови Чернівецької РДА затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) та надано дозвіл на видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай).

На підтвердження своїх свідчень представник Держкомзему надав для огляду у судове засідання землеупорядчу документацію КСП «Україна» с. Мазурівка .

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_5 помер 26.10.1995 року. При огляді доказів, а саме книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 551 у ній рахується ОСОБА_5 та в графі «Підпис власника сертифікату» станом на 27.12.1996 року ( день отримання КСП «Україна» Державного акту на право колективної власності на землю) зазначено помер.

Крім того свідок пояснив суду, що 10.09.2008 року за дорученням прокурора Чернівецького району , відділом земельних ресурсів проведено перевірку законності розпаювання КСП «Україна» та складено відповідний акт. В результаті перевірки дотримання вимог чинного законодавства при складанні списків громадян на одержання сертифікатів на земельні частки, одним із порушень було зазначено, що до списків пайовиків були включені особи, які на день видачі акту на право колективної власності на землю померли. Даний акт було зобовязано розглянути на загальних зборах колгоспників та прийняти рішення на ліквідацію допущених недоліків. Також на підтвердження своїх доводів свідком було надано виписку із рішення загальних зборів уповноважених КСП Україна» с.Мазурівка від 16 січня 1999 року.

Таким чином судом встановлено, що батько позивачки, ОСОБА_5, який мав право на отримання земельного паю, помер ще до початку процесу розпаювання земель КСП «Україна».

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти, лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У відповідності із ст.6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. ОСОБА_4 голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до п.2 Указу Президента «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до ст. 5 ЗК України в редакції від 13 березня 1992 р. суб'єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства (КСП), сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, в тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. ОСОБА_4 земельними ділянка ми, що перебували у колективній власності громадян, здійс нювалося за рішенням загальних зборів членів колективу. Кожний член КСП та інших колективних сільськогосподарсь ких організацій у разі виходу з неї мав право одержати у при ватну власність свою земельну частку (пай) у натурі (на місце вості) в установленому порядку. Відповідно до указів Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарсь кого виробництва» від 10 листопада 1994 р. та «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільсь когосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 р. землі, що належали на праві колективної власності КСП або іншій колективній організації (юридичній особі) і перебували у колективній власності, були розпайовані, й кожному членові КСП або іншого колективу було видано Сертифікат, у якому визначалося: право на земельну частку (пай), розміри паю у кадастрових гектарах та у вартісному вираженні без визначення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Оскільки КСП та інші колективні організації як юридичні особи залишалися суб'єктами права власності на землі під приємства, то паювання землі не породжувало для його чле нів права власності на земельну ділянку. Право на земельний пай це зобов'язального характеру право громадянина одер жати земельну ділянку у розмірі земельного паю в разі виходу з підприємства або його ліквідації.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Дослідивши та вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази суд вважає, що відповідач, як субєкт владних повноважень довів, правомірність свого рішення, а тому вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено: 25.01.10

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна

19.01.2010