Справа № 826/6722/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 вересня 2015 року письмове провадження № 826/6722/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Безпека-МХП»
до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування наказу

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Безпека-МХП» (надалі - позивач або ТОВ «Безпека-МХП») з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд:

1. Визнати протиправними дії відповідача, які полягають у порушенні процедури повідомлення про проведення спірної перевірки.

2. Визнати протиправними дії відповідача, які полягають у порушенні строків проведення спірної перевірки.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 322 від 12.02.2015 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем у порушення положень Податкового кодексу України, на підставі спірного наказу, проведена перевірка позивача з порушенням порядку повідомлення про початок її проведення та терміну її тривалості, що порушує його права та законні інтереси.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи оскаржувані дії та наказ відповідача законними, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

За правилами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи неприбуття у судове засідання 07.08.2015 року представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 09.09.2015 року від ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві супровідним листом від 05.09.2014 року № 3433/8/26-51/9-008 отримано постанову слідчого СВ ФР ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві Удовиченка Д.Г. про призначення перевірки від 03.09.2014 року, якою призначено позапланову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності позивача з питань повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з рядом суб'єктів господарської діяльності.

Відповідачем 24.09.2014 року направлено позивачу запит № 20741/10/26-54-22-03-19/2 про надання інформації та її документального підтвердження щодо здійснення операцій позивача з контрагентами, наведеними у постанові про призначення перевірки від 03.09.2014 року, який був отриманий позивачем 15.10.2014 року.

Листом від 20.10.2014 року № 20/10-1 позивач повідомив відповідача про відсутність можливості надати запитувану інформацію та її документальне підтвердження з підставі невідповідності запиту від 24.09.2014 року № 20741/10/26-54-22-03-19/2 чинному законодавству України.

На підставі статті 20, підпункту 78.1.1., підпункту 78.1.11. пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу України, відповідачем був виданий спірний наказ від 12.02.2015 року № 322 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами за період з 01.01.2011 року по 31.10.2014 року, тривалістю 5 робочих днів з 12.02.2015 року по 17.02.2015 року.

На підставі зазначеного наказу, відповідачем було оформлене направлення на перевірку від 12.02.2015 року № 311/26-54-22-04, яке вручене представнику позивача під розписку 12.02.2015 року до початку проведення перевірки разом з копією наказу від 12.02.2015 року № 322.

Представники відповідача були допущені позивачем до відповідної перевірки, за результатами якої складено акт від 24.02.2015 року № 202/26-54-22-04/38323517, яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушенням позивачем норм Податкового кодексу України, на підставі якого, відповідачем прийняті податкове повідомлення-рішення від 25.03.2015 року № , № про збільшення сум грошового зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Позивач же вважає протиправними дії відповідача в частині порядку повідомлення його про початок проведення перевірки та тривалості її проведення, а також вважає протиправним спірний наказ про проведення відносно нього перевірки, що стало підставою для його звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі-Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 Кодексу, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами пункту 75.1. статті 75 Кодексу, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 Кодексу, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Підстави проведення документальних позапланових перевірок закріплені статтею 78 Кодексу.

Зокрема, згідно підпунктів 78.1.1. та 78.1.11. пункту 78.1. статті 78 Кодексу, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин:

за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту;

отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

За приписами пункту 78.4. статті 78 Кодексу, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 78.5. статті 78 Кодексу).

За приписами пункту 81.1. статті 81 Кодексу, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу.

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, провівши системний аналіз викладених законодавчих норм, суд дійшов висновку, що посадові особи контролюючого вправі приступити до проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для її проведення, зокрема, направлення письмового запиту платнику податку та відсутність з його боку належного реагування на письмовий запит протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту, та лише за умови вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії направлення на перевірку, копії наказу про проведення такої перевірки та службового посвідчення.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідачем виконані законодавчі вимоги, як щодо надіслання позивачу письмового запиту, так і щодо вручення його уповноваженому представнику направлення на перевірку та спірного наказу. Факт пред'явлення службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки, позивачем належними доказами не спростовується.

Крім того, безпосередньою підставою для проведення перевірки позивача стала постанова слідчого СВ ФР ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві Удовиченка Д.Г. про призначення перевірки від 03.09.2014 року.

Таким чином, аналіз викладених законодавчих норм та обставин справи, свідчить про те, що відповідач, видаючи оскаржуваний наказ про проведення перевірки та вчиняючи дії по її проведенню, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Кодексом.

Відповідно до пункту 82.2. статті 82 Кодексу, тривалість перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу (крім перевірок, що проводяться за наявності обставин, визначених у підпункті 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, тривалість яких встановлена у статті 200 цього Кодексу), не повинна перевищувати 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 5 робочих днів, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, за наявності умов, визначених в абзацах третьому - восьмому цього пункту, - 3 робочі дні, інших платників податків - 10 робочих днів.

Зі змісту спірного наказу від 12.02.2015 року № 322 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» передбачена тривалість перевірки позивача 5 робочих днів з 12.02.2015 року по 17.02.2015 року.

При цьому, позивач вважає, що відповідачем, фактично, виділено на перевірку 4 робочих дні - 12-13.02.2015 року та 16-17.02.2015 року, оскільки 14.02.2015 року припадає на вихідний день.

В той же час, згідно наказу відповідача від 19.11.2014 року № 66 «Про перенесення робочих днів у 2015 році» 14.02.2015 року для відповідача визначено робочим днем, у зв'язку з чим у спірному накази визначений період проведення перевірки з 12.02.2015 року по 17.02.2015 року.

Таким чином, з огляду на наведене в сукупності, суд вважає, що спірний наказ відповідача є правомірним, виданим за наявності правових підстав для проведення перевірки позивача, а дії по перевірці не містять ознак протиправності, отже заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України в аналогічних справа, згідно якої, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податковим органом перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Допуск до перевірки нівелює правові наслідки правових порушень, допущених податковим органом при призначенні та проведенні податкової перевірки. В даному випадку, податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, а тому як наказ про призначення перевірки, так і дії податкового органу з проведення такої перевірки вичерпали свою правову дію і не є такими, що порушують права позивача.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 69-71,94,160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека-МХП» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій