Справа № 135/670/15-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 135/670/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Волошина Т.В.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

09 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Боровицького О. А., суддів: Курка О. П. Сапальової Т.В. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області про визнання розпорядження суб'єкта владних повноважень протиправним та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області, в якому просив визнати дії відповідача в частині відмови в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку на п'ять років протиправними; зобов'язати відповідача призначити та виплачувати йому пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 22.04.2015.

Позовну заяву обґрунтовував посиланням на те, що він має право на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", так як з грудня 1988 року по лютий 1989 року постійно проживав в м. Ладижин Вінницької області, що розташований в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 30 червня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано неправомірним розпорядження №10 від 29 квітня 2015 року про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язано відповідача призначити, нарахувати та виплачувати позивачу пенсію, як громадянину, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 4 категорії із зниженням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з дня що настає за днем досягнення пенсійного віку - 22 квітня 2015 року.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, управління Пенсійного фонду України в м. Ладижин Вінницької області подало апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування всіх обставин справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки ним не надано документів в підтвердження постійної роботи чи проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю за період з грудня 1988 року по лютий 1989 року. Пенсійний орган посилається на те, що згідно записів у трудовій книжці позивача він в період з 16 березня 1984 по 30 січня 1989 року постійно працював на Мурманському траловому флоті у якості матроса, що унеможливлює постійне перебування в даний період в м. Ладижин. Натомість з наданих позивачем довідок №3674, №3678 від 19.03.2015, виданих Комунальним підприємством "Ладжитлосервіс", про постійне проживання на території м. Ладижин (зоні посиленого радіологічного контролю), позивач проживав в зоні посиленого радіологічного контролю лише з 07.02.1989 по 26.05.1992, з 26.06.1992 по 09.01.1998. Згідно записів трудової книжки у період з 13.02.1989 по 12.04.1994 позивач працював в зоні посиленого радіологічного контролю. Тобто станом на 01.01.1993 у позивача немає 4 років роботи чи проживання у зоні посиленого радіологічного контролю.

17 серпня 2015 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшов лист управління Пенсійного фонду України про розгляд справи за відсутності представника управління (вх. №11414/15).

Позивач не скористався правом регламентованим положеннями статті 191 КАС України щодо надання письмових заперечень на апеляційну скаргу відповідача.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання 09 вересня 2015 року на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про дату, місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає можливим розглянути дану справу згідно з пунктом 2 частини 1 статті 197 КАС України. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається, у відповідності до частини 6 статті 12 та частини 1 статті 41 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 24 квітня 2014 року ОСОБА_2, якому 21 квітня 2015 року виповнилось 55 років, звернувся до управління Пенсійного фонду в місті Ладижин Вінницької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особа, що постійно проживає у зоні посиленого радіологічного контролю і проживала в цій зоні станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років.

До заяви позивачем додано: посвідчення громадянина, віднесеного до 4 категорії осіб, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії НОМЕР_1, копію трудової книжки, копію паспорта та довідки про місцепроживання.

Листом № 851/06-31/02 від 06.05.2015 відповідач направив позивачу розпорядження від 29.04.2015 за №10 щодо відмови у призначенні пенсії згідно поданої заяви від 24.04.2015.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган протиправно відмовив позивачу у призначенні пільгової пенсії, оскільки факт його постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, до якої віднесено м. Ладижин, підтверджений довідкою КП "Ладжитлосервіс" №3678 від 19.03.2015, про постійне проживання ОСОБА_2 з 07.02.1989 по 26.05.1992 за адресою: АДРЕСА_1 , довідкою КП "Ладжитлосервіс" №4983 від 07.05.2015, якою підтверджено, що після одруження 29.11.1986 із ОСОБА_3 позивач продовжував працювати матросом Мурманського тралового флоту, однак постійне місце проживання його сім'ї - АДРЕСА_2, показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 (категорія 4).

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду, не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є помилковими, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчались у цій зоні не менше чотирьох років.

За змістом статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років (зменшення віку - на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років).

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, визначено, що підставою для призначення пенсії за віком із застосуванням норм зазначеної вище статті є посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідка органу місцевого самоврядування про періоди проживання на забрудненій території.

Відповідно до статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, державними адміністраціями областей, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Згідно з приписами статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Судом з матеріалів справи встановлено, що згідно довідок №3674, №3678 від 19.03.2015, виданих Комунальним підприємством "Ладжитлосервіс", ОСОБА_2 проживав в м. Ладижин (зоні посиленого радіологічного контролю), з 07.02.1989 по 26.05.1992, з 26.06.1992 по 09.01.1998; згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Ладижинської міської ради №1429 від квітня 2015 року , ОСОБА_2 проживає з 16.01.1998 по 19.04.2006; з 27.10.2010 по даний час в м. Ладижин, вул. Суворова, 34.

Згідно довідки КП "Ладжитлосервіс" №4983 від 07.05.2015, після одруження 29.11.1986 із ОСОБА_3 позивач продовжував працювати матросом Мурманського тралового флоту, однак постійне місце проживання його сім'ї - АДРЕСА_2. Зазначене підтверджується і показами свідків допитаних судом першої інстанції.

При цьому, згідно записів, наданої позивачем трудової книжки НОМЕР_3 у період з 16 березня 1984 по 30 січня 1989 року постійно працював на Мурманському траловому флоті у якості матроса. В період з 13.02.1989 по 12.04.1994 позивач працював в зоні посиленого радіологічного контролю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю зарахував період роботи позивача з 16 березня 1984 по 30 січня 1989 року в Мурманському траловому флоті.

Разом з тим, реєстрація місця проживання чи перебування фізичних осіб в Україні регулюється Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077 "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів".

Статтею 3 зазначено Закону визначено, що місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача про те, що довідки про проживання та реєстрацію позивача, які наявні в матеріалах справи, не є доказами постійного проживання позивача у м. Ладижин, оскільки не узгоджуються із записами трудової книжки, згідно яких позивач у період з 16 березня 1984 по 30 січня 1989 року постійно працював на Мурманському траловому флоті.

Отже, за таких умов, включати весь період роботи позивача з 28.12.1988 до періоду постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, правових підстав немає.

Крім того, варто зазначити, що довідки видані Комунальним підприємством "Ладжитлосервіс" не можуть вважатись належним доказом підтвердження періоду постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, оскільки у розумінні статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Таким чином станом на 01.01.1993 у позивача немає 4 років роботи чи проживання у зоні посиленого радіологічного контролю.

Відтак, оскільки належними доказами не підтверджено факт проживання ОСОБА_2 чи його постійної роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то пенсійний орган правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку .

Враховуючи викладене, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Згідно з приписами статті 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Відповідно до частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області задовольнити повністю.

Постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області про визнання розпорядження суб'єкта владних повноважень протиправним та зобов'язання вчинити дії скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий суддя Боровицький О. А.

Судді Курко О. П.

Сапальова Т.В.