Справа № 2-а-4852/09/0270
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2010-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2010 р. Справа № 2-а-4852/09/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Аліменко Володимира Олександровича,

при секретарі судового засідання: Петрунчаку А.Г.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

свідка : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції

про: визнання незаконним та скасування рішення про застосування фінансових

ВСТАНОВИВ :

Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Гайсинської МДПІ про визнання незаконним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Позов мотивованим тим, що за результатами перевірки щодо контролю за порядком проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) проведеною працівниками Гайсинською МДПІ складено Акт перевірки № 0081/02/04/23/НОМЕР_1 від 25.05.2009 року, на підставі якого відповідачем прийняте оскаржуване рішення № НОМЕР_2 від 02.10.2009 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 2785,50 грн., за порушення пунктів 2, 5, 13 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Позивач з даним рішенням не погоджується, вважає його необґрунтованим, таким, що порушує законні права, а тому підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та наполягав щодо його задоволення.

Представник відповідача заперечував проти заявленого позову, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято в межах наданих повноважень та відповідно до порушень виявлених в ході проведення перевірки та зафіксованих в Акті перевірки.

В судовому засіданні допитана, як свідок головний державний податковий ревізор-інспектор Гайсинської МДПІ ОСОБА_3 пояснила, що здійсненна перевірка та застосування штрафних санкцій податкові органи діяли виключно на підставах, в межах та в спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, пояснення свідка, оцінивши докази на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що головним державним податковим ревізором-інспектором Гайсинської МДПІ ОСОБА_3 та державним податковим інспектором Гайсинської МДПІ ОСОБА_4, згідно направлень №, № 601, 602 від 24.09.2009 року, була здійснена перевірка магазину «Мінімаркет», розташованого по вул. Леніна, 72, в с. Куна, що належить ПП ОСОБА_1

За наслідками проведеної перевірки складено Акт №0081/02/04/23/НОМЕР_1 від 25.05.2009 року, яким були встановлені порушення з боку позивача, стосовно недотримання останнім вимог пунктів 2,5,13 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а саме, при продажу трьох пляшок пива «Staropramen» 0,5 л. вартістю 5,20 грн., всього на суму 15,60 грн. не застосовано реєстратор розрахункових операцій, не виписано розрахункову квитанцію, не виписано документ, що підтверджував би здійснення розрахункової операції. Не зазначено відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахункових операцій сумі коштів виписаних за розрахунковими квитанціями за 24.09.2009 р., невідповідність становить 489,10 грн.

На підставі зазначеного Акту перевірки, Гайсинською МДПІ прийняте рішення № НОМЕР_2 від 02.10.2009 року про застосування до ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2785,50 гривень за порушення пунктів 2,5,13 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Суд, ознайомившись із матеріалами справи, перевіривши докази в їх сукупності дійшов висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, а доводи стосовно неправомірності прийнятого податковим органом рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, являються безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

Так, згідно пункту 2 статті 11 Закону України Про державну податкову службу в Україні, органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку, а також контроль за наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, які видали ці документи, торгових патентів.

Відповідно до статей 15, 16 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону.

Згідно пунктів 2,5,13 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані:

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

- у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цих Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу Державним казначейством України;

- забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Зокрема, щодо порушення позивачем п. 5 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" слід зазначити, що за змістом даної норми суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення.

Як зазначає позивач, обгрунтовуючи свої вимоги, при здійснення розрахункових операцій він використовує книгу обліку доходів і витрат, зареєстровану у встановленому порядку в податковій інспекції, в яку дані про доходи і витрати вносяться в кінці робочого дня, після завершення продажу товару, а не за кожен проданий товар.

Натомість, відповідачем інкримінується підприємцю порушення щодо невикористання, при здійсненні розрахункової операції, книги обліку розрахункових операцій, а не книги обліку доходів і витрат.

Тобто, виникає необхідність з'ясувати умови використання тієї чи іншої книги у спірних правовідносинах що виникли.

З цього приводу слід наголосити, що позивач є суб'єктом підприємництва - платником єдиного податку, тобто перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Пунктом 6 ст. 9 Закону N 265/95-ВР передбачено, що реєстратори розрахункових операцій (за текстом - РРО) та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі СПД не здійснюють продажу підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого проводити державну регуляторну політику.

Таким чином, у разі здійснення платником єдиного податку торгівлі підакцизними товарами (крім пива на розлив) розрахунки повинні провадитись із застосуванням РРО при продажу всіх товарів, що є в реалізації.

Разом з тим п. 1 Переліку окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, затвердженого постановою КМ України N 1336 від 23.08.2000р. Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що СПД, які перейшли на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, провадять розрахункові операції без застосування РРО з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій (КОРО) при роздрібній торгівлі продовольчими товарами та пивом у пляшках та бляшанках за умови відсутності продажу інших підакцизних товарів.

Порядок проведення розрахунків СПД у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг регулюється саме Законом N 265/95-ВР, згідно статті 1 якого установлення норм щодо застосування або незастосування РРО в інших законах не допускається.

Враховуючи вищенаведене, розрахунки платника єдиного податку законодавчо врегульовано таким чином:

- при продажу пива на розлив та інших товарів, що є в реалізації, крім підакцизних, вони можуть здійснюватися на підставі п. 6 ст. 9 Закону N 265/95-ВР без застосування РРО та розрахункових книжок за умови ведення книги обліку доходів і витрат;

- при продажу продовольчих товарів та пива у пляшках та бляшанках за умови відсутності інших підакцизних товарів - на підставі п. 1 Переліку № 136 з використанням розрахункових книжок та КОРО;

- при продажу шампанського, вина, коньяку, інших алкогольних напоїв, які не відносяться до лікеро-горілчаних, із застосуванням РРО за наявності ліцензії на право торгівлі алкогольними напоями.

Як слідує з акта перевірки від 24.09.2009р. позивачем здійснювалась реалізація трьох пляшок пива «Staropramen» 0,5 л. вартістю 5,20 грн., всього на загальну суму 15,60 грн., що є обов'язковою умовою використання в цьому випадку книги обліку розрахункових операцій, чого СПД ОСОБА_1 зроблено не було.

Книга обліку доходів і витрат, про яку наголошує позивач, при реалізації пива у пляшках та бляшанках, не замінює використання розрахункових книжок та КОРО. Вимоги пункту 5 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" зобов'язують позивача використовувати саме книгу обліку розрахункових операцій, а не будь-яку іншу книгу, що підтверджує факт здійснення розрахункової операції.

Таким чином суд вважає доведеним встановлені податковим органом обставини про порушення СПД ОСОБА_1 п. 5 ст. 3 Закону N 265/95-ВР.

Відповідно до пунктів 3 статті 17 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг передбачено, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

- двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невикористання при здійсненні розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, розрахункової книжки чи книги обліку розрахункової операції, або використання незареєстрованої належним чином розрахункової книжки чи порушення встановленого порядку її використання, або використання незареєстрованих чи не прошнурованих книг обліку розрахункових операцій, або не зберігання книг обліку розрахункових операцій чи розрахункових книжок протягом встановленого терміну, тобто 340 грн. ( 20 х17).

Як слідує з розрахунку до оскаржуваного рішення, відповідачем за виявлене порушення застосовано саме 340 грн. штрафних (фінансових) санкцій, що повністю відповідає санкцій даної норми Закону, тобто є правомірним.

Щодо виявленого порушення по факту невідповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями (невідповідність 489,10 грн.), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 13 ст. 3 Закону України від 06.07.95 N 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Як визначено статтею 2 Закону "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), визначений у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року N 637.

Пунктом 1.2 Положення визначено таке:

каса - приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів;

касові документи - документи (касові ордери та платіжні чи розрахунково-платіжні відомості, розрахункові документи, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку;

касові операції - операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку;

оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно з п. 3.2 Положення касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оформляються згідно з вимогами цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи під час перевірки на місці розрахунків знаходились готівкові кошти в сумі 489,10 грн.

Норми закону (п. 13 ст. 3 Закону України від 06.07.95 "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг") покладають на суб'єкта господарювання обов'язок забезпечити відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки така сума має відповідати загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

З аналізу наведених положень вбачається, що сума коштів з початку робочого має відповідати сумі коштів, що знаходиться в місці розрахунків та підтверджуватись відповідними квитанціями.

Позивачем вказані норми порушені, сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків такими документами не підтверджується.

Згідно зі ст. 22 цього Закону у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Таким чином за порушення п. 13 ст. 3 Закону України від 06.07.95 "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" до підприємцяБурко В.І. відповідно до ст. 22 вказаного Закону відповідачем застосована штрафна (фінансова) санкція на загальну суму 2445,50 грн. (489,10грн. х 5) згідно зі спірним рішенням № НОМЕР_2 від 02.10.2009р., що відповідає чинному законодавству.

Стаття 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а також пункт 11 статті 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" є загальними нормами, та передбачають право податкового органу застосовувати фінансові санкції згідно рішень, за виявлені порушення податкового та іншого законодавства, що має місце у даному випадку.

Щодо твердження позивача про обмеження перевірок органів ДПС відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2009 року № 502 «Про тимчасові обмеження щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності на період до 31 грудня 2010 року» можна зазначити, що дана Постанова не розповсюджується на проведення планових перевірок органів ДПС у сфері порушень законодавства РРО.

Решта доводів позивача щодо визнання дій відповідача протиправними, не містить жодного правового підгрунтя, не підтверджені доказами та є безпідставними.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні з боку відповідача надано достатніх аргументів та доводів, які свідчать що оскаржуване рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 02.10.2009р. № НОМЕР_2 прийняте в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.З огляду на викладене в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Гайсинської МДПІ про визнання незаконним та скасування рішення № від 02.10.2009 року відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено: 25.01.10

Суддя Аліменко Володимир Олександрович

20.01.2010