Справа № 826/12327/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 вересня 2015 року № 826/12327/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» від 03.04.2015 року № 454;

- визнати протиправними дії ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання ним вимог податкового та валютного законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем були допущенні порушення норм Податкового кодексу України при призначенні та проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання ним вимог податкового та валютного законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року. Зокрема, позивач вказує на відсутність у ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві належних правових підстав для призначення вказаної позапланової невиїзної перевірки та відповідно для складання наказу від 03.04.2015 року № 454, оскільки жодні письмові запити про надання інформації та підтверджуючих документів, та безпосередньо сам наказ про проведення зазначеної перевірки і письмове повідомлення про її проведення, як то визначено п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, на адресу ОСОБА_1 не надсилалися/під розписку не вручалися. У зв'язку з цим подальші дії контролюючого органу по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки є протиправними.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових заперечень проти позову і додаткових документів до суду не подав.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до наявних матеріалів справи судом встановлено, що на адресу ОСОБА_1 надійшли акт перевірки ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.04.2014 року № 2020/26-58-17-01- «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки платника податків-громадянина ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1, з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.» та лист податкового органу від 28.04.2015 року № 3849/К/26-58-17-01-11 щодо внесення коригувань до дати зазначеного акта перевірки (а саме зазначено, що вірною датою складання акта перевірки слід вважати « 27.04.2015 р.»).

Зі змісту акта перевірки від 27.04.2015 року № 2020/26-58-17-01- та листа від 28.04.2015 року вбачається, що протягом періоду з 14.04.2015 року по 20.04.2015 року в приміщенні податкової інспекції працівником ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві Зінченко К.І. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань дотримання ним вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено даний Акт.

При цьому, зазначена перевірка була проведена «на підставі наказу №454 від 03.04.2015 р., виданого ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві та у відповідності з вимогами п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, пп. 78.1.2, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 розд. ІІ Податкового кодексу України…».

Також на стор. 1 акта перевірки від 27.04.2015 року № 2020/26-58-17-01- зафіксовано, що: «Про перевірку платника податків ОСОБА_1 повідомлено листом № 95/к/26-58-17-01-11 від 03.04.2015 року, що разом з наказом на проведення перевірки № 454 від 03.04.2015р. направлено платнику податків ОСОБА_1 на податкову адресу поштою листом з повідомленням про вручення».

Водночас, в тексті поданого позову ОСОБА_1 спростовує дані відображені в акті перевірки обставини щодо отримання листа та наказу про проведення перевірки від 03.04.2015 року.

В судовому засіданні у справі, призначеному на 09.07.2015 року, представник позивача повідомив про ненадсилання на адресу позивача наказу від 03.04.2015 року № 454 та письмового повідомлення про час і місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1

Натомість відповідач 09.07.2015 року явку свого представника у призначене судове засіданні не забезпечив, та всупереч вимог норми ч. 2 ст. 71 КАС України та п. 5 ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2015 року по даній справі заперечень проти позову та жодних матеріалів на підтвердження законності оскаржуваних наказу від 03.04.2015 року № 454 та дій з проведення документальної перевірки на підставі такого Наказу (зокрема, безпосередньо оригіналів та/або завірених копій самих наказу про проведення перевірки та повідомлення про проведення такої перевірки, листа № 95/к/26-58-17-01-11 від 03.04.2015 року з доказами його направлення на податкову адресу позивача (АДРЕСА_1) і вручення/повернення не врученим такого листа) до канцелярії суду не подав.

Позивач, вважаючи, що у контролюючого органу відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного наказу та вчинення дій щодо проведення перевірки, звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 62 Податкового кодексу України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Зокрема, правовий статус та порядок призначення і проведення позапланової невиїзної документальної перевірки визначений наступними нормами ПК України.

Так, у розумінні пп. пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

У відповідності до п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

При цьому платник податків має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки і оспорити його у суді незалежно від виду такої перевірки. У такому спорі суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести обґрунтованість свого рішення з посиланням на недоліки пояснень суб'єкта господарювання та їх документальне обґрунтування (дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 року № 21-425а14, листах Вищого адміністративного суду України № 1145/11/13-10 від 27.07.2010 року, № 1844/11/13-10 від 24.12.2010 року та листі Державної фіскальної служби України «Про узагальнення судової практики ВАСУ та ВСУ з питань оскарження наказів на проведення перевірок та актів перевірок» № 4352/7/99-99-10-02-02-17 від 12.09.2014 року).

Водночас, суд звертає увагу на те, що наказ про проведення перевірки є актом індивідуальної дії одноразового застосування, відповідно до якого виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією відповідачем певних владних повноважень та можливим порушенням охоронюваних законом інтересів позивача, він вичерпує свою дію фактом його виконання, а саме, - проведенням відповідної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний наказ виконано, а саме, відповідачем було вчинено дії щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

За результатами перевірки складено акт від 27.04.2014 року № 2020/26-58-17-01- «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки платника податків-громадянина ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1, з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.».

Так, згідно позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Оскільки перевірка господарської діяльності позивача проведена, тому, навіть за умови наявності підстав для визнання оскаржуваного наказу та вчинених дій щодо проведення перевірки протиправними, порушене право не буде захищене.

Наведене в сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до усних пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні 09.07.2015 року, на підставі вказаного акта перевірки ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняла податкове повідомлення-рішення (форми «Р»), яким визначило ОСОБА_1 до сплати суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб.

При цьому, зазначене податкове повідомлення-рішення суб'єкта владних повноважень (відповідача) наразі оскаржено позивачем в судовому порядку (ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.07.2015 року про відкриття провадження у справі № 826/13290/15).

Оскільки наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, то у разі незгоди з діями чи рішенням контролюючого органу, вимога про визнання протиправними дій відповідача, в тому числі дій податкового органу щодо проведення перевірки/звірки, складанню акту перевірки/звірки, не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, адже таке право підлягає захисту, зокрема, шляхом пред'явлення позову про скасування рішення контролюючого органу, яким визначено суму податкових зобов'язань чи штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов