Справа № 2-а-208/10/0270
Суддя: Курко Олег Петрович
Дата ухвалення: 2010-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2010 р. Справа № 2-а-208/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Курко Олега Петровича,

при секретарі судового засідання: Задерей Ірина Василівна

за участю позивача: ОСОБА_1

представників позивача : Юхименко В.Г., Головенько В.П.

представника відповідача 1: Топольніцького В.В.

представника відповідача 2: Сидорова Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: військової частини НОМЕР_1 в особі фінансової служби військової частини (відповідач 1), військової частини НОМЕР_2 в особі її командира генерал-лейтенанта ОСОБА_2 (відповідач 2)

про: визнання бездіяльність протиправною, скасування наказів та зобов`язання проведення перерахунку грошового забезпечення

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в особі її фінансової служби в частині не виплати всіх недоотриманих грошових коштів, а саме: надбавки за виконання особливо-важких завдань за грудень 2008 року, липень 2009 року, жовтень 2009 року; премії за травень 2009 року; надбавки за кваліфікацію в період з травня 2009 року по жовтень 2009 року ; доплати за науковий ступінь з 27 вересня 2007 року по 17 січня 2008 року; компенсації за грошове майно в період військової служби з січня 2001 року по 14 листопада 2009 року; грошової компенсації за продовольче забезпечення в період з січня 2006 року по 14 листопада 2009 року; та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату всіх недоотриманих грошових коштів.

В процесі розгляду справи позивач неодноразово змінював позовні вимоги, доповнивши їх новим змістом, зверненим до військової частини НОМЕР_2 в особі її командира генерал-лейтенанта ОСОБА_2 , визначеного в якості другого відповідача у справі.

Так, своєю заявою поданою до суду 25.03.2010р. ОСОБА_1 доповнив позов вимогами щодо визнання дій командира військової частини НОМЕР_2 в частині стягнення всіх недоотриманих коштів протиправними; визнання незаконним та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 05.01.09 № 3 про позбавлення премії за грудень 2008 року, від 13.05.09 № 4 про пониження класної кваліфікації, від 01.06.09 № 8 про невиплату премії за травень 2009 року, від 24.07.09 № 80 про скасування надбавки за виконання особливо важливих завдань у липні 2009 року, від 03.11.09 № 106 про скасування надбавки за виконання особливо важливих завдань у жовтні 2009 року.

Наступною заявою від 12.05.2010р. позивач додатково просив скасувати накази командира військової частини НОМЕР_2 від 16.12.08 № 166 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, та від 15.05.09 № 63 про позбавлення премії за травень 2009 року.

Подані позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваними рішення відповідача було погіршено його майнові права щодо додатково отриманих коштів та компенсацій, які підлягають відновленню.

Відповідач 1 - військова частина НОМЕР_1 вимоги позивача не визнав та у власних запереченнях вказав на безпідставність поданого позову, так як виплата окремих додаткових видів грошового забезпечення проводилась ОСОБА_1 відповідно до "Інструкції про порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008р. № 260 та на підставі наказів вищих командирів щодо позбавлення позивача певних доплат та премій.

Відповідач вважає, що своїми діями не порушував законодавство України про порядок і умови виплати грошового, речового та продовольчого забезпечення позивачу як військовослужбовцю Збройних Сил України, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Військова частина НОМЕР_2 (відповідач 2) також проти позову заперечила з підстав, викладених письмово та доданих до матеріалів справи. Обґрунтовує свою позицію тим, що всі оскаржувані накази винесені у відповідності до вимог чинного законодавства за наявністю достатніх для того підстав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що позивач - ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та в період 2008 - 2009 років був командиром військової частини НОМЕР_3 , яка перебуває на фінансовому забезпечені у військовій частині НОМЕР_1 . При цьому, військова частина НОМЕР_3 є підпорядкованою військовій частині НОМЕР_2 .

Позивач у своїй заяві зазначає, що військова частина НОМЕР_1 протягом грудня 2008 року - листопада 2009 року не проводила йому нарахування наступного грошового забезпечення:

- надбавки за виконання особливо-важких завдань за грудень 2008 року, липень 2009 року, жовтень 2009 року;

- премії за травень 2009 року (10 % від посадового окладу);

- надбавки за класну кваліфікацію в період з травня 2009 року по жовтень 2009 року;

- доплати за науковий ступінь з 27 вересня 2007 року по 17 січня 2008 року;

- компенсації за грошове майно в період військової служби з січня 2001 року по 14 листопада 2009 року;

- грошової компенсації за продовольче забезпечення в період з січня 2006 року по 14 листопада 2009 року.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, а також порядок виплати їм одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначається Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008р. № 260 (далі - Інструкція № 260).

Згідно п. 1.2 цієї Інструкції грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

Так, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Судом з`ясовано, що невиплата відповідачами грошового забезпечення здійснена на підставі рішень, що є предметом судового дослідження в даній справі.

Так, щодо позбавлення позивача надбавки за грудень 2008 року слід зазначити таке.

Відповідно до п. 15.1 розділу ХV Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, виплачується надбавка за виконання особливо важливих завдань в розмірах до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Поряд з цим, згідно підпунктів 15.7, 15.8 даного розділу командири (начальники) військових частин (установ та організацій) у разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань за місяць, у якому військовослужбовцями було допущено несвоєчасне або неякісне виконання завдань, мають право зменшувати розмір надбавки за виконання особливо важливих завдань або скасовувати (відміняти) її. Рішення про зменшення розміру надбавки або її скасування (відміну) оформлюється наказом командира (начальника) військової частини (установи, організації) на підставі поданих за командою рапортів безпосередніх командирів (начальників) з клопотанням про зменшення розміру надбавки або її скасування (відміну).

У наказі про зменшення розміру надбавки або її скасування (відміну) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для прийняття такого рішення.

Надбавка за виконання особливо важливих завдань не виплачується у місяці, у якому наказом відповідного командира (начальника) на військовослужбовця накладене таке дисциплінарне стягнення: попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження військового звання на один ступінь; позбавлення військового звання; звільнення з військової служби у зв`язку зі службовою невідповідністю; позбавлення військового звання прапорщик (мічман), старший прапорщик (старший мічман); позбавлення сержантського (старшинського) звання, військового звання старший солдат (старший матрос).

В судовому засіданні встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 05.01.2009р. № 3 ОСОБА_1 був позбавлений надбавки за виконання особливо важливих завдань за грудень 2008 року.

Підставою для прийняття такого рішення став наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 166 від 16.12.2008р., яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову відповідність. Дисциплінарне стягнення накладене за результатами службового розслідування щодо дотримання чинного законодавства під час розподілу службового житла серед військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 , яким встановлено порушення ОСОБА_1 вимог стеттей 16,59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині, що стосується обов`язків командира військової частини.

Зокрема, проведеним розслідуванням з`ясовано, та в подальшому підтверджено і висновками Головного управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України від 14.01.09 № 306/1/123 факти незаконного отримання позивачем однокімнатної службової квартири та незаконної постановки на квартирний облік.

Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю, тощо. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність (стаття 5).

В судовому засіданні встановлено, що дисциплінарне стягнення, яке накладено на позивача згідно наказу № 166 від 16.12.2008р. відповідає виду та ступеню тяжкості скоєного проступку, накладене з додержанням порядку, визначеного в статтях 83-87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а отже є правомірним.

Посилання позивача, що даний наказ суперечить висновку військового прокурора Вінницького гарнізону від 27.11.08 № 2507, витягу з протоколу № 6 житлової комісії в/ч НОМЕР_3 від 01.12.08 та наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 01.12.08 № 287, висновку начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України Ф.Ф. Макавчука (вих. 306/1/4845 від 31.12.08), припису військового прокурора Вінницького гарнізону № 2733 від 29.12.08 та п. 2.6 наказу Міністра оборони України від 06.10.06 № 577 є безпідставним, оскільки жоден з перелічених позивачем документів не пов`язаний з оскаржуваним наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 16.12.08 № 166 та не стосується питань, пов`язаних з притягненням ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Тобто вимоги позивача в частині скасування наказів № 3 від 05.01.09 та № 166 від 16.12.08 в судовому засіданні доведені не були, а отже задоволенню не підлягають.

Крім того, суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо пропуску позивачем річного строку звернення до суду при оскарженні наказу № 166, та відсутності підстав для його поновлення, що згідно ч. 1 ст. 100 КАС України є наслідком відмови в задоволені позову в цій частині.

Щодо решти позовних вимог варто зазначити слідуюче.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.05.2009р. № 4 командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 понижено у класній кваліфікації з "майстра" до "третього класу" з підстав незадовільного оцінення військової частини НОМЕР_3 за предметами навчання та отримання командиром цієї частини незадовільних оцінок з предметів командирської підготовки.

Відповідно до пункту 2.13 Інструкції про порядок присвоєння класної кваліфікації військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міноборони від 01.06.2006р. № 303 військовослужбовцям класна кваліфікація може бути понижена більше ніж на один ступінь (відразу до 3 класу) у разі, якщо з вини класного спеціаліста здійснено дисциплінарні правопорушення та отримано під час проведення інспекційних заходів і підсумкових перевірок незадовільні оцінки з предметів навчання, а для спеціалістів, які мають класну кваліфікацію майстра, - задовільні оцінки.

Як вбачається, даною нормою встановлено дві обов`язкові умови, необхідні для пониження класної кваліфікації більш ніж на один ступінь: наявність більш ніж одного дисциплінарного правопорушення (стягнення) та незадовільні оцінки результатів контрольних заходів.

Пунктом 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачаються такі види дисциплінарних стягнень, що можуть бути накладені на молодших та старших офіцерів за дисциплінарні правопорушення, а саме: зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження військового звання на один ступінь, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, позбавлення військового звання.

В судовому засіданні встановлено що на момент прийняття наказу № 4 від 13.05.2009р. у позивача було одне не зняте дисциплінарне стягнення, накладене згідно наказу № 166 від 16.12.2008р. (попередження про неповну службову відповідність), докази наявності інших матеріали справи не містять, а тому підстав для пониження ОСОБА_1 у класній кваліфікації з "майстра" до "третього класу" у командира військової частини НОМЕР_2 не було. Тим більше, що в самому наказі про наявність дисциплінарних стягнень взагалі не згадується.

З огляду на це оскаржуваний наказ № 4 від 13.05.2009р. не можна вважати правомірним, а відтак останній підлягає скасуванню як такий, що прийнятий не обґрунтовано.

Стосовно наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 15.05.09 № 63.

Зокрема, судом встановлено, що у період з 29 по 30 квітня 2009 року проведено контрольні заняття з предметів бойової підготовки до яких залучався особовий склад військової частини НОМЕР_3 . За підсумками контрольних занять по предметах навчання бойової підготовки військова частина НОМЕР_3 оцінена "незадовільно".

З метою з`ясування обставин та причин що сприяли незадовільній підготовці особового складу та отримання незадовільних оцінок у військовій частині НОМЕР_3 проведено службове розслідування, результатом чого стало видання командиром військової частини НОМЕР_2 15.05.2009р. наказу № 63 про позбавлення полковника ОСОБА_1 премії за травень 2009 року.

Варто відмітити, що підсумки (висновки) контрольних занять позивачем не оскаржувались, а отже прийняті до уваги.

У відповідності до вимог пункту 31.5 Інструкція № 260 командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково тільки за особисті незадовільні показники командирської, бойової та мобілізаційної підготовки.

Оскільки за результатами перевірки стану бойової підготовки за перше півріччя 2009 навчального року військова частина НОМЕР_3 оцінена "незадовільно", зокрема з дев`яти предметів, які перевірялися по семи оцінено незадовільно, сам ОСОБА_1 отримав незадовільні оцінки з предметів командирської та бойової підготовки, командир військової частини НОМЕР_2 в межах власних повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачений нормативним актом видав наказ № 63 від 15.05.2009р. та позбавив позивача премії за травень 2009 року.

Таким чином підстав для скасування даного наказу в суду не має.

В свою чергу наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 01.06.2009р. № 8 (пункт 3) за яким полковнику ОСОБА_1 вирішено не виплачувати премію за травень 2009 року не можна вважати законним.

Відповідності до пункту 31.6 Інструкція № 260 військовослужбовці не преміюються за той розрахунковий місяць, у якому вони допустили порушення чи проступок. Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці кожного місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього. Забороняється позбавляти премії військовослужбовців протягом кількох місяців за одне допущене порушення.

Даною Інструкцією не передбачено винесення двох рішень (наказів) щодо позбавлення премії відносно одного й того ж проступку.

За фактом незадовільного стану бойової підготовки у військовій частині НОМЕР_3 наказом № 63 від 15.05.2009р. позивача уже було позбавлено премії за травень 2009 року, а тому дублювання даного стягнення в новому наказі є безпідставним. Фактично має місце два рішення, про застосування одного і того ж покарання, що є порушенням статті 61 Конституції України, за якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Наведені обставини свідчать про те, що п. 3 наказу № 8 від 01.06.2009р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2009р. № 80. Судом встановлено, що у період з 14 по 16 липня 2009 року у військовій частині НОМЕР_3 були проведені повторні контрольні заняття з предметів бойової підготовки, за підсумками яких військова частина оцінена "незадовільно" (з восьми предметів які перевірялись, по семи оцінено незадовільно).

В ході проведеного з даного приводу службового розслідування встановлено, що незадовільний рівень підготовки особового складу військової частини НОМЕР_3 безпосередньо пов`язаний з фактичним самоусуненням ОСОБА_1 в період з травня по липень 2009 року від організації керівництва військовою частиною, невжиттям жодних заходів щодо усунення виявлених недоліків за результатами проведення перших контрольних занять.

Як вже було зазначено згідно пункту 15.7 Інструкції № 260 командири (начальники) військових частин (установ та організацій) у разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань за місяць, у якому військовослужбовцями було допущено несвоєчасне або неякісне виконання завдань, мають право зменшувати розмір надбавки за виконання особливо важливих завдань або скасовувати (відміняти) її.

А тому наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2009р. № 80, відповідно до якого ОСОБА_1 скасовано надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу у липні 2009 року є цілком правомірним та таким, що відповідає виявленим проступкам позивача.

Наступним наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.11.2009р. № 106 "Про результати проведення підсумкової перевірки у військовій частині НОМЕР_3 " ОСОБА_1 надбавку за виконання особливо важливих завдань у жовтні 2009 року скасовано.

Причиною вжиття таких заходів стали результати проведення підсумкової перевірки в жовтні 2009 року військової частини НОМЕР_3 , за результатами якої за 2009 навчальний рік дана військова частина по показникам бойової підготовки оцінена "незадовільно".

Однак, з таким наказом суд не може погодитись з наступних підстав. Позивач з липня 2009 року та по час проведення підсумкової перевірки фактично не виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 у зв`язку з перебуванням на стаціонарному обстеженні та лікування в військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону. Наведене підтверджується виписним екіпризом від 03.08.09 та свідоцтвом про хворобу № 785/81 від 27.10.09, виданим ВМКЦ ЦР, пунктом 4 наказу № 80 від 24.07.09 про покладання обов`язків командира військової частини НОМЕР_3 в період знаходження ОСОБА_1 на його заступника - підполковника ОСОБА_3 .

Тобто позивач об`єктивно не міг усунути виявлені в ході повторних контрольних занять, проведених з 14 по 16 липня 2009 року недоліки в роботі військової частини НОМЕР_3 та впливати на хід проведення бойової підготовки починаючи з липня 2009 року. Відповідачем не враховано, що відповідальність за незадовільні оцінки, отримані під час проведення первинної та повторної перевірки особового складу військової частини ОСОБА_1 вже поніс згідно наказів № 63 від 15.05.2009р. та № 80 від 24.07.2009р.

За змістом пункту 15.7 Інструкції № 260 надбавка за виконання особливо важливих завдань скасовується за місяць, у якому військовослужбовцями було допущено несвоєчасне або неякісне виконання завдань.

Оскільки позивач під час проведення підсумкової перевірки в жовтні 2009 року не виконував обов`язки командира військової частини тому і не міг контролювати хід своєчасності виконання завдань.

Виходячи із цих обставин, підстав для скасування ОСОБА_1 надбавки за виконання особливо важливих завдань за жовтень 2009 року не було. Отже наказ № 106 від 03.11.2009р. є протиправним.

Щодо доплати за науковий ступінь та вчене звання, виплата якої передбачена розділом ХХV Інструкції № 260 та пунктом 6 Постанови КМ України від 07.11.2007р. № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", то така проводилась позивачу у розмірі 15% посадового окладу на підставі наказу командира військової частин НОМЕР_2 від 19.03.2008р. № 35 починаючи з 17.01.2008р., тобто з моменту отримання диплома кандидата наук.

Відповідно до пункту 25.4.2 Інструкції № 260 доплата за науковий ступінь і доплата за вчене звання виплачуються особам офіцерського складу, які займають посади, за якими встановлені виплати доплат, і які одержали науковий ступінь та (або) вчене звання в період виконання обов`язків за цими посадами, у тому числі вперше у разі присудження наукового ступеня кандидата наук - із дня рішення спеціалізованої вченої ради після прийняття рішення Вищою атестаційною комісією України про видачу диплома кандидата наук.
Позивач в судовому засіданні не надав доказів прийняття рішення Вищою атестаційною комісією України про видачу йому диплома кандидата наук саме 27.09.2007р., таких доказів не було надано і відповідачу для врахування при встановлені надбавки. А оскільки диплом кандидата наук ОСОБА_1 отримав 17.01.2008р., тому і доплата за науковий ступінь підлягає нарахуванню саме з цієї дати.

Вимоги позивача щодо відшкодування грошової компенсації за речове майно в період служби з січня 2001р. по 14 листопада 2009 року та грошової компенсації за продовольче забезпечення в період з січня 2006 року по 14 листопада 2009 року теж задоволенню не підлягають.

Так, згідно ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 N 2011-XII (надалі Закон N 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 9 Закону N 2011-XII (в редакції що діяла до 01.01.2007) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов військової служби. Порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

На виконання вимог Закону N 2011-XII Кабінетом Міністрів України 22.07.98 було прийнято постанову N 1135 "Про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном у мирний час", яка діяла до 28.10.2004.

Порядок забезпечення військовослужбовців речовим майном на момент звільнення Позивача з військової служби у запас здійснювалося на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час" від 28.10.2004 N 1444 (надалі - Постанова N 1444).

Відповідно до п. 27 Постанови N 1444 військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Разом з тим, відповідно до Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" призупинено з 11.03.2000р. дію ч. 2 ст. 9 Закону N 2011-XII, в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03.11.2006 N 328-V (який набрав чинності з 01.01.2007) ст. 9 Закону N 2011-XII викладено в новій редакції та доповнено статтею 9-1, якою за іншим порядком врегульовано здійснення продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців, а саме не передбачено за бажанням військовослужбовців одержувати грошову компенсацію замість продовольчих пайків і речового майна.

При цьому виплата грошової компенсації замість речового майна згідно нової редакції Закону N 2011-XII на 2007 рік призупинена Законом України "Про державний бюджет на 2007 рік", а Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік" з 2008 року виключена.

Тобто законних підстав для виплати позивачу грошової компенсації за речове майно в даний час не має.

Виплата грошової компенсації за продовольче забезпечення ОСОБА_1 теж не може бути здійснена, оскільки відповідно до уточненого кошторису на 2009 рік виділення коштів військовій частині НОМЕР_1 на виплату компенсації за неотримане продовольче забезпечення відповідно до КЕКВ 1133 "Продукти харчування" не передбачено, а тому відповідно такі кошти не можуть бути нараховані та виплачені позивачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що накази командира військової частини НОМЕР_2 №4 від 13.05.2009р. щодо пониження класної кваліфікації командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 , п. 3 наказу № 8 від 01.06.2009р. щодо невиплати премії за травень 2009 року, №106 від 03.11.2009р. щодо скасування командиру військової частини НОМЕР_3 полковнику ОСОБА_1 надбавку за виконання особливо важливих завдань у жовтні 2009 р. є протиправними, а тому підлягають скасуванню, і відповідно ті види доплат, що не були нараховані позивачу згідно цих наказів - нарахуванню та виплаті.

Щодо решти позовних вимог, то відповідачі діяли у відповідності до законодавства, а тому підстав для їх задоволення не має.

За наведених обставин позов підлягає частковому задоволенню з розподілом судових витрат в порядку, передбаченому ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_2 : №4 від 13.05.2009р. щодо пониження класної кваліфікації командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 ; п.3 наказу № 8 від 01.06.2009р.; №106 від 03.11.2009р. щодо скасування командиру військової частини НОМЕР_3 полковнику ОСОБА_1 надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у жовтні 2009 р.

В решті позовних вимог - відмовити.

Присудити з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 1,70 грн. судових витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовом.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено: 25.05.10

Суддя Курко Олег Петрович

19.05.2010