Справа № 803/797/15-а
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 р. Справа № 876/6913/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у адміністративній справі №803/797/15-a за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови 21 жовтня 2014 року в державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги докази, які надавались позивачем та не зазначено, які конкретно документи позивач повинен подати для реєстрації. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Надіслана на адресу позивача судова повістка, повернулась суду із довідкою поштового відділення про повернення повістки за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 11 ст. 35 КАС України, розписку про одержання повістки ( повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата у її одержанні ) належить негайно повернути жо адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних сід суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Таким чином, позивач вважається належним чином повідмленим про дату судового засідання.

Від відповідача надійша заява про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Позивачем проведена реконструкція належного їй на праві власності приміщення нотаріальної контори в АДРЕСА_1 і комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 23 вересня 2014 року виготовлено технічний паспорт на нотаріальну контору та офісні приміщення в АДРЕСА_1 загальною площею 151 кв.м.

Для проведення реконструкції будівлі позивач 18 вересня 2014 року подавала до інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області Декларацію про початок виконання будівельних робіт, а 26 вересня 2014 року - Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

В жовтні 2014 року позивач звернулася до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, додавши пакет необхідних для проведення реєстрації документів.

Рішенням від 21 жовтня 2014 року № 16613216 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі пункту 1 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 20 і 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що державний реєстратор діяв правомірно, а позивачем не були надані державному реєстратору для проведення державної реєстрації речових прав документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вваж є їх вірним та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 і 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 цього Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема: право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 13 статті 15 цього Закону, порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (Порядок №868).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Так, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з пунктами 36, 37 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 06 квітня 1999 року позивач набула право власності на квартиру в АДРЕСА_1 загальною площею 24,8 кв.м., державна реєстрація права власності якої проведена 20 квітня 1999 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації.

На підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 28 листопада 2002 року №478 позивачу 10 грудня 2002 року видано Свідоцтво про право власності серії ВЛ №74 на нотаріальну контору (літера А-2) загальною площею 24,8 кв.м., розташовану по вказаній вище адресі. Зазначена в цьому документі нотаріальна контора зареєстрована Волинським обласним бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за позивачем та записана в реєстрову книгу №7 за реєстровим №255 11 грудня 2002 року.

Крім того, позивачем проведено реконструкцію нотаріальної контори із збільшенням її площі до 149 кв.м.

11 лютого 2010 року виконавчим комітетом Луцької міської ради прийнято рішення №98-6 «Про оформлення права власності на нотаріальну контору на АДРЕСА_1» і 15 лютого 2010 року видано ОСОБА_1 Свідоцтво про право власності на нотаріальну контору (літери А-2, а-3) загальною площею 149 кв.м. в АДРЕСА_1. Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №64098 від 02 березня 2010 року (код 255) зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно.

Проте, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2012 року в адміністративній справі №2-а-10498/11 за позовом ТзОВ фірма «ВіВ» до Департаменту містобудування Луцької міської ради в особі інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Управління архітектури Департаменту містобудування Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, про скасування дозволів на виконання будівельних робіт визнані протиправними і скасовані дозволи інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю №192 від 25 червня 2007 року і №896 від 01 червня 2009 року на виконання будівельних робіт з реконструкції належного ОСОБА_1 приміщення нотаріальної контори.

Рішенням того ж суду від 05 вересня 2013 року у справі №161/2910/13-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВіВ» ЛТД до ОСОБА_1, виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно, визнання незаконним та скасування рішення, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 жовтня 2013 року, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №98-6 від 11 лютого 2010 року «Про оформлення права власності на нотаріальну контору на АДРЕСА_1». Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 15 лютого 2010 року на нотаріальну контору (літери А-2, а-3) загальною площею 149 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1, видане ОСОБА_1 та зареєстроване комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 64098 від 02 березня 2010 року (код 255). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без зміни.

Позивачем повторно 18 вересня 2014 року подано до інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області Декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції нотаріальної контори, а 26 вересня 2014 року - Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації і 23 вересня 2014 року замовлено і виготовлено у комунальному підприємстві «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» технічний паспорт на нотаріальну контору та офісні приміщення по вказаній вище адресі загальною площею 151 кв.м.

Судом першої інстанції вірно зазначаенго, що хоча реконструкція нотаріальної контори із збільшенням її площі з 24,8 кв.м. до 149 кв.м. позивачем фактично проведена до 2010 року, що підтверджується наведеними доказами, однак, у Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 26 вересня 2014 року вказано, що дата початку будівництва 18 вересня 2014 року, дата закінчення будівництва - 25 вересня 2014 року, що не відповідає дійсності.

Відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкцію або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а так само нове будівництво відповідно до містобудівної документації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури на замовлення органів державної влади та органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності може бути проведено за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

В Декларації про початок виконання будівельних робіт з реконструкції нотаріальної контори від 18 вересня 2014 року зазначено, що реконструкція проводиться без зміни геометричних розмірів фундаментів в плані, проте це не відповідає дійсності, оскільки приміщення нотаріальної контори, право власності на яке за позивачем оформлене належним чином 11 грудня 2002 року, мало загальну площу 24,8 кв.м. і знаходилося на першому поверсі будинку, до 2010 року позивачем збільшено загальну площу приміщення нотаріальної контори та офісних приміщень до 149 кв.м. - 151 кв.м. шляхом добудови і надбудови і тепер воно займає три поверхи. Правовстановлюючі документи на це приміщення відсутні.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5- 1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5 -2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 42 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5- 3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5- 4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5 -5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5 -6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно з частиною другою статті 24 цього Закону, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а відповідно до частини четвертої цієї статті - відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Позивач, 10 жовтня 2014 року звернулася до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на будівлу по АДРЕСА_1, до якої дорлучила копію паспорта; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копію витягу з електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно за №64098 від 02 березня 2010 року (код 255) про реєстрацію права власності на нежиле приміщення нотаріальну контору, проведену комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації»; копію свідоцтва про право власності від 15 лютого 2010 року на нотаріальну контору (літери А-2, а-3) загальною площею 149 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1, виданого виконавчим комітетом Луцької міської ради ОСОБА_1 та зареєстрованого комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №64098 від 02 березня 2010 року (код 255); копію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 26 вересня 2014 року; копію технічного паспорта на об'єкт нерухомого майна - нотаріальну контору та офісні приміщення загальною площею 151 кв.м., виготовленого комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 23 вересня 2014 року.

Рішенням від 21 жовтня 2014 року №16613216 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, позиавчем відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі пункту 1 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 20 і 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 жовтня 2013 року (Порядок №868).

Відповідно до частини першої пункту 20, пункту 28 Порядку №868 за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

Суд першої інстанції, дослідивши подані позивачем 10 жовтня 2014 року державному реєстратору документи для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, судові рішення, які набрали законної сили, дійшов вірного висвноку про те, що державний реєстратор вірно зазначаичв, що позивачем не надано документів, які відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставами для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Таким чином, позивачем не доведено право власності на нерухоме майно - нотаріальну контору та офісні приміщення площею 151 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1, а тому заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону (пункт 1 частини першої статті 24 Закону).

Оскільки було скасовано підставу для державної реєстрації прав та їх обтяжень, передбачену статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором правомірно прийнято рішення від 21 жовтня 2014 року про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є протиправним, а натомість вказують на те, що останнє прийнятий відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для його скасування не вбачається.

Що стосується доводів апелнта про те, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься не скасований запис від 02 березня 2010 року про державну реєстрацію за позивачсем права власності на нежиле приміщення нотаріальну контору загальною площею 149 кв.м., який здійснений комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», то судом першої інстанції також вірно зазначено, що дані Реєстру прав власності на нерухоме майно не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем на нотаріальну контору та офісні приміщення загальною площею 151 кв.м., оскільки правовстановлюючі документи на нерухоме майно були визнані незаконними і недійсними та скасовані в судовому порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у адміністративній справі №803/797/15-a - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс