Справа № 1570/1472/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ К/800/8953/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 4 липня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача. Уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 100 від 26 січня 2012 року в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року, поновити його на посаді експерта сектору техніко-криміналістичного забезпечення роботи Ізмаїльського міського відділу НДЕКЦ при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його звільнення є незаконним, оскільки вчинків, що дискредитують органи внутрішніх справ, він не скоював, порушень чинного законодавства не допускав.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 4 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2013 року, позов задоволено частково. Скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 100 від 26 січня 2012 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді експерта сектору техніко-криміналістичного забезпечення роботи Ізмаїльського міського відділу НДЕКЦ при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

26 січня 2012 року начальником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області видано наказ № 100 «Про покарання працівників Ізмаїльського МВ та НДЕКЦ при ГУМВС України в області», яким експерта сектору техніко-криміналістичного забезпечення роботи Ізмаїльського міського відділу НДЕКЦ при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області капітана міліції ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення).

Підставою для звільнення позивача став висновок службового розслідування за фактом не реєстрації повідомлення про злочин працівниками Ізмаїльського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, яким встановлено порушення ОСОБА_4 вимог ст. 22 КПК України, ст. 7 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 14 квітня 2004 року № 400, що виразилось у неповідомленні до чергової частини Ізмаїльського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про скоєння тяжкого злочину в с. Новопокровка, не проведенні всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин даної події.

Задовольняючи позов частково та скасовуючи наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 100 від 26 січня 2012 року про звільнення ОСОБА_4 саме з підстав, передбачених п.66 Положення, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не доведено факт скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Наказ по особовому складу відносно ОСОБА_4, тобто про приведення вищезазначеного наказу до виконання, відповідачем не видавався.

Як встановлено судами, після виїзду на місце події у якості експерта у складі слідчо-оперативної групи за направленням оперативного чергового Ізмаїльського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, позивач не мав підстав вважати, що повідомлення про подію у с. Новопокровка не зареєстроване в черговій частині. До того ж, до функціональних обов'язків експерта-криміналіста не входить обов'язок щодо реєстрації заяв про злочини. Відповідно до своїх функціональних обов'язків ОСОБА_4 на місці події у с. Новопокровка здійснював експертне супроводження, а саме - фотографування місця події, будь-яких інших вказівок від старшого слідчо-оперативної групи він не отримував.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначені Законами України «Про міліцію», «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та Положенням.

Відповідно до п. 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, приходимо до висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у статті 5 Закону України «Про державну службу», Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи Міністерства внутрішніх справ України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

У пункті 66 Положення визначено не окремий вид відповідальності працівника органів внутрішніх справ, а спеціальну підставу для припинення служби, яке відбувається у формі звільнення.

Припинення служби за п. 66 Положення є найсуворішою санкцією відповідальності працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою.

Звільнення за п.66 Положення може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Отже, факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, який став підставою для звільнення за п. 66 Положення, повинен бути доведеним.

За таких обставин, коли факт скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, який би міг бути підставою для звільнення ОСОБА_4 за п. 66 Положення, не доведений, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та скасував оскаржуваний наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 100 від 26 січня 2012 року про звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ на підставі ст.66 Положення.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 4 липня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк