Справа № 442/4357/14-а
Суддя: Крамар О. В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/4357/14-а
Провадження № 2-а/442/167/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючого судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, Сільського голови Новокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення субєкта владних повноважень, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з вищевказаним позовом, в якому просить: визнати незаконним та скасувати рішення Новокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області «про розгляд заяви ОСОБА_3Й.» від 06 березня 2014 року за № 253 - в повному обсязі, як таке, що не відповідає вимогам Закону та порушує її охоронювані Законом інтереси.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0.0924 га, що розташована по вул. Довбуша № 78 у с. Новий Кропивник Львівської області. Земельна ділянка розташована на території Новокропивницької сільської ради і надана для ведення особистого селянського господарства. Право власності на спірну земельну ділянку підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 вересня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 та державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 502959 від 20.11.2007 року.

На користування належною їй на праві власності земельною ділянкою претендує сусід ОСОБА_3, має намір використовувати належну їй прибудинкову земельну ділянку у якості проїзду до належного йому будинковолодіння.

За позовом ОСОБА_3 до неї, Новокропивницької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, треті особи Відділ регіонального розвитку містобудування та архітектури Дрогобицької райдержадміністрації, управління Держкомагенства в Дрогобицькому районі Львівської області, ОСОБА_5 про визнання державного акту на право власності на належну їй земельну ділянку недійсним, Дрогобицьким міськрайонним судом 05 квітня 2013 року винесено рішення, яким у позові ОСОБА_3 було відмовлено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 05 квітня 2013 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області було залишено в силі. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 05 квітня 2013 року набуло законної сили.

Ігноруючи її права, які захищені Конституцією України, а також судовими рішеннями, відповідачі, Новокропивницька сільська рада Львівської області, сільський голова п. Плоскодняк В.М. 06 березня 2014 року на розгляд заяви ОСОБА_3 приймає рішення № 253 згідно до якого: 1.Заяву гр.. ОСОБА_1 від 28.11.2007 року, акт погодження меж між гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 04.12.2007 року вважати дійсною та залишити право гр. ОСОБА_3 користуватись проїздом до свого житлового будинку, згідно до план-схеми земельної ділянки. 2.Громадянці ОСОБА_1 негайно звільнити проїзд до житлового будинку гр. ОСОБА_3 яким також користається ОСОБА_6 та ОСОБА_7 3.Гр.гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборонити чинити будь-які перешкоди на проїзній частині земельної ділянки. ОСОБА_8 ОСОБА_9 підготувати договір-сервітут про обмежене право користування земельною ділянкою та зареєструвати відповідно до чинного законодавства.

На її думку рішення Новокропивницької селищної ради від 06 березня 2014 року № 253 прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, яке регулює питання передання прав на користування прибудинковою земельною ділянкою третім особам, цільового призначення земель, основ містобудування та містобудівної діяльності, і одночасно цим рішенням порушено її охоронюваний інтерес. Спірне рішення порушує її земельні та майнові права, які захищені нормами прямої дії Конституції України, нормами Земельного Кодексу України, Цивільного Кодексу України, а також судовими рішення по належній їй на праві власності прибудинковій земельній ділянці, тому вона змушена звернутися з даним позовом в суд.

Представники позивача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити.

Представник відповідачів ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить в позові відмовити.

Представники третьої особи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні заперечили щодо позовних вимог ОСОБА_1 вказуючи на необґрунтованість та безпідставність такого, а тому просять в позові відмовити.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У відповідності до ст. 18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких з однієї сторони є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року у справі № 1-6/2010 положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень. З наведеного вбачається, що даний спір слід розглядати згідно кодексу адміністративного судочинства.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.09.2007 року, належить земельна ділянка площею 0,0924 га., яка розташована в с.Новий Кропивник, по вул..Довбуша, 78, Дрогобицького району, Львівської області, що також підтверджується ОСОБА_14 на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 502959. (а.с.11-13)

Рішенням Новокропивницької сільської ради Дрогобицького району № 253 «Про розгляд заяви гр.ОСОБА_3» від 06 березня 2014 року, було вирішено:

1.Заяву гр.. ОСОБА_1 від 28.11.2007 року, акт погодження меж між гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 04.12.2007 року вважати дійсною та залишити право гр. ОСОБА_3 користуватись проїздом до свого житлового будинку, згідно до план-схеми земельної ділянки.

2.Громадянці ОСОБА_1 негайно звільнити проїзд до житлового будинку гр. ОСОБА_3 яким також користується ОСОБА_6 та ОСОБА_7

3.Гр.гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборонити чинити будь-які перешкоди на проїзній частині земельної ділянки.

ОСОБА_8 ОСОБА_9 підготувати договір-сервітут про обмежене право користування земельною ділянкою та зареєструвати відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій.

Пунктом 5 ст. 158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Проігнорувавши вказані норми законодавства України, Новокропивницька сільська рада взяла на себе функцію не властиву їй та не врахувала, що 04 рудня 2007 року між позивачем та третьою особою було укладено договір (сервітуту) про обмежене право користування землею, згідно до якого ОСОБА_3 має право на обмежене користування належної ОСОБА_1 земельної ділянки в частині використання для проїзду до будинку № 80 по вул. Довбуша, що знаходиться у с.Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області.

Згідно до домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка зафіксована актом від 04 грудня 2007 року про погодження меж ОСОБА_1 погоджувалась на виділення дороги через належну їй земельну ділянку до житлового будинку ОСОБА_3 шириною три метри тридцять сантиметрів з відступом на поворот. Також ОСОБА_1 дала згоду на зрізання двох яблунь, а ОСОБА_3 погоджувався відступити 10 м.кв. із своєї земельної ділянки у компенсацію наданої йому у сервітут земельної ділянки. (а.с. 19, 20)

Згідно до ст. 100 Земельного Кодексу України та ст.ст. 4, 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» договір про встановлення земельного сервітуту підлягає обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», п.3 прикінцевих та перехідних положень встановлено, що до 01.01.2012р.: державна реєстрація права власності; права користування (сервітут) земельними ділянками; права постійного користування земельними ділянками; договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), та права забудови земельної ділянки (суперфіцій) - проводиться територіальними органами земельних ресурсів, шляхом внесення записів про реєстрацію земельних ділянок та прав на них до бази даних державного реєстру земель. Адміністратором бази даних державного реєстру земель є державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», однак ОСОБА_3 реєстрації договору не здійснив. Отже між ними відсутній договір сервітуту, що фактично визнається Новокропивницькою сільською радою.

Аналізуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що Новокропивницька сільська рада як субєкт владних повноважень не обєктивно та упереджено підійшла до вирішення конфліктної ситуації навколо належної ОСОБА_1 на праві власності прибудинкової земельної ділянки, на яку третя особа ОСОБА_3 претендує використовувати для проходу (заїзду) до належного йому будинковолодіння, крім того сільською радою було порушено вимоги діючого земельного законодавства України.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного та керуючись ст..ст. 9, 17, 18, 71, 86, 99, 159-163 КАС України, ст.. 12 ЗК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Новокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області «про розгляд заяви ОСОБА_3Й.» від 06 березня 2014 року за № 253.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 73,08 гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Постанова виготовлена в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.