Справа № 357/7610/15-а
Суддя: Протасова О. М.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/7610/15-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Протасова О. М. ,

при секретарі - Снігур С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква, третя особа - Білоцерківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим позовом та зазначив, що є ветераном військової служби та пенсіонером з 2002 року і отримував пенсію відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" за вислугою років, розмір якої станом на 31.03.2015 року дорівнював 10905,85 грн. щомісяця. При отриманні пенсії за січень-лютий 2015 року він виявив, що за ці місяці в нього було стягнуто оподаткування в загальному розмірі 1196 грн.: 135,88 грн. - за січень, 1087,78 грн. - за лютий. Протягом наступних місяців з його пенсії також утримувалось оподаткування в розмірі 1087,78 грн. щомісяця. Звернувшись до відповідача за роз'ясненнями, отримав відповідь, що оподаткування проводиться у зв'язку з внесенням змін до п.164.2.19 ст.164 Податкового кодексу України. Зазначив, що відповідно до ст.8 Закону України "Про пенсійне забезпечення" його пенсія не підлягала оподаткуванню та, окрім того, згідно зі ст.4 Податкового кодексу України, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не могли вноситись пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Окрім того, зауважив, що введенням таких змін до законодавства було застосоване подвійне оподаткування ( під час проходження військової служби та з пенсії), а тому вважав, що законодавець грубо порушив його право на соціальний захист, оскільки звузив обсяг його права на отримання пенсії у раніше призначеному розмірі. Відповідач, не зважаючи на норми Конституції України, які наголошують на неможливості звуження змісту та обсягу прав громадян при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, застосував ст.164 Податкового кодексу України та виплатив йому пенсію в меншому, ніж призначено, розмірі, чим порушив його право на соціальний захист. Посилаючись на норми Конституції України та Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, просив визнати дії відповідача протиправними та стягнути з відповідача недоплачену пенсію в розмірі 4351,12 грн. за лютий-травень 2015 року, а також покласти на відповідача обов'язок у подальшому нараховувати та виплачувати йому пенсію у повній сумі призначеного пенсійного забезпечення.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, та збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача невиплачених сум пенсії з липня 2014 року по січень 2015 року включно по 135,88 грн. щомісяця, а також додав вимогу стягнути недоплачену пенсію по серпень 2015 року включно; загалом просив стягнути з відповідача 8565,60 грн.

Представники відповідача у судовому засіданні - Івашев Є.В. та Кизима О.О., які діють на підставі довіреностей, кожний окремо, позов не визнали та пояснили, що Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква відповідно до ст.18 Податкового кодексу України є податковим агентом, на якого покладається обов'язок з обчислення та утримання з доходів, що нараховуються платнику, а також перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків; за цим Кодексом Управління прирівнюється до платника податків, і за невиконання покладених на нього обов'язків Управління несе встановлену ст.127 Податкового кодексу відповідальність. Фактично стягнення оподаткування проводиться адміністратором - органом державної податкової служби, який просив залучити до участі у справі в якості третьої особи.

Своєю ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Третя особа у судове засідання свого представника не направила, причину його неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не подала.

Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, на підставі такого.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ у м. Білій Церкві та з 17.10.2002 р. одержує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», розмір якої з лютого 2015 року становив 10905,85 грн.

Сторонами визнається, що з липня 2014 року по січень 2015 року включно відповідач відраховував з пенсії позивача податок у розмірі 135,88 грн. щомісяця, а з лютого по серпень 2015 року включно - по 1087,78 грн. щомісяця.

З пояснень відповідача вбачається, що пенсія позивачу нараховується у раніше визначеному розмірі - 10905,85 грн., однак з липня 2014 року оподатковується у зв'язку з внесенням змін до п.164.2.19 ст.164 Податкового кодексу України, а з лютого 2015 року - за ставкою податку 15 відсотків бази оподаткування позивача.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №384/2011, УПФУ у м. Білій Церкві як орган виконавчої влади забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Положення п.п.14.1, п.п. 18.1 та 18.2 Податкового кодексу України відносять органи пенсійного фонду до податкових агентів, які зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пп.164.2.19 п. 164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу зі змінами, внесеними Законом України від 27.03.2014 р. №1166-УП "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", та Законом України від 28.12.2014 р. №71-УП "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", до загальної бази оподаткування, окрім інших видів доходів, включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону), отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, зі ставкою податку 15 відсотків бази оподаткування.

Як вбачається з позову, його предметом є правомірність оподаткування пенсії позивача взагалі; правильність визначення розміру ставки податку від бази оподаткування позивачем не оспорюється.

Обгрунтовуючи свій позов, позивач послався на положення статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо неоподаткування пенсій.

Однак ці доводи суд відхиляє, оскільки з 01.01.2004 року зазначена норма втратила чинність відповідно до п. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 9 липня 2003 року.

Посилання позивача на ст.4 Податкового кодексу щодо неможливості зміни до будь-яких елементів податків та зборів, які не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, суд також до уваги не бере, оскільки відповідач - Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква є органом виконавчої, а не законодавчої влади, а тому не наділений повноваженнями вибірково застосовувати норми податкового законодавства.

Посилання відповідача на подвійне оподаткування суд також вважає помилковими, на підставі такого.

За змістом ст.5 Податкового кодексу, поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу, а саме, тих, що виникають у сфері справляння податків і зборів; якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; встановлені іншими законами терміни застосовуються лише в тому випадку, якщо вони застосовуються у цьому Кодексі і не визначені ним.

Між тим щодо фізичних осіб, стаття 13 Податкового кодексу України термін "подвійне оподаткування" пов'язує виключно з правовідносинами, які виникають з приводу оподаткування доходів, отриманих фізичними особами - резидентами з джерел походження за межами України.

Оскільки кошти відрахувань на соціальне страхування, сплачені за позивача згідно із законодавством, що діяло до набуття чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та після призначення йому пенсії, не є доходами, отриманими з джерел походження за межами України, тому поняття подвійного оподаткування в сенсі норм податкового законодавства до цих правовідносин застосовано бути не може.

Посилання позивача на порушення відповідачем норм Конституції України та вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд також відхиляє, на підставі такого.

Як встановлено судом, пенсію позивачу відповідач нараховував та нараховує у раніше визначеному розмірі, а податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу, нараховує, утримує та сплачує до бюджету від імені та за рахунок позивача як податковий агент, який несе відповідальність за порушення норм зазначеного Кодексу нарівні з фізичною особою - платником податку.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

За змістом статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом; виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

За змістом положень статті 37 того ж Кодексу, податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс пов'язує сплату ним податку; підстави для його виникнення, зміни і припинення, а також порядок і умови виконання податкового обов'язку також встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У частині 2 зазначеної статті Протоколу закріплено, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, стаття 1 Протоколу, яка гарантує право власності, включає три різні норми: першу викладено в першому реченні першого абзацу, вона має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; другу викладено в другому реченні першого абзацу, в ній йдеться про позбавлення майна за певних умов; третю викладено в другому абзаці, згідно з нею держави, що підписали угоду, мають, зокрема, право підпорядковувати користування майном загальним інтересам. Друга і третя норми, які стосуються конкретних прикладів втручання у право мирно володіти своїм майном, мають тлумачитися у світлі принципу, закріпленого в першій нормі (п.49 рішення від 16.04.2002 р. Європейського суду з прав людини у справі "АТ Данжвіля проти Франції" ( S.A. DANGEVILLE c.FRANCE) /збірник практики Європейського суду з прав людини, 1/2006).

Як вбачається з Закону України від 27.03.2014 № 1166-УІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», зміни до Податкового кодексу України, які набрали чинності з 01.07.2014 року та включили до бази оподаткування суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, були викликані загальним інтересом, суть якого розкривається вже у назві Закону.

На час застосування відповідачем Законів України від 27.03.2014 р. №1166-УП "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", від 28.12.2014 р. №71-УП "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та п.п.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, а також на час розгляду справи вказані норми є чинними, тому підстав вважати, що відповідач, нараховуючи позивачу пенсію у раніше визначеному розмірі, однак утримуючи та сплачуючи до бюджету від імені та за рахунок позивача податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу, протиправно звузив зміст чи обсяг права позивача на соціальний захист, скасував його чи не визнав, суд не вбачає.

На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тобто, з додержанням вимог ст.2 КАС України, а тому у позові відмовляє.

На підставі зазначеного, керуючись наведеними нормативно-правовими актами та ст.ст. 9,11,86,159, 160,161,163,181,254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква, третя особа - Білоцерківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. М. Протасова