Справа № 2а-1960/10/0770
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2010-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-1960/10/0770
Рядок статзвіту № 2.11.1
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2010 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

при секретарі судового засідання Скуби В.І.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою приватного підприємства «Акваперл» до державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 03 грудня 2010 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 10 грудня 2010 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернулось приватне підприємство «Акваперл» з позовною заявою до державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області, якою просить визнати протиправним і скасувати вповному обсязі податкове повідомлення-рішення начальника державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області № /0 1498/15-2/22098955/3138 від 17 травня 2010 року, яким приватному підприємству «Акваперл» зменшено суму бюджетного відшкодування за березень 2010 року на 7334 грн..

Позовні вимоги мотивовані наступним. Працівниками ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області проведено перевірку ПП «Акваперл», за наслідками якої 11 травня 2010 було складено акт за № 954/15-2 року «Про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з податку на додану вартість» за березень 2010 року. ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області за наслідками перевірки дійшла висновку про порушення підприємством статті 7 пункту 7.7 підпунктів 7.7.1 та 7.7.2 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР (надалі Закон України № 168/97-ВР), внаслідок чого, на думку відповідача, підприємством було завищено суму ПДВ, належного до відшкодування за березень 2010 року. На підставі цього акту перевірки 17 травня 2010 року начальником державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 1498/15-2/22098955/3138, яким зменшено суму бюджетного відшкодування за березень 2010 року на 7334 грн.. Позивач вважає, що висновки, зроблені в акті перевірки № 954/15-2 від 11 травня 2010 року щодо порушення ПП «Акваперл» вимог податкового законодавства є хибними та такими, що не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства України, а тому прийняте 17 травня 2010 року на підставі даного акту перевірки податкове повідомлення-рішення № /0 1498/15-2/22098955/3138 є незаконним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, що наведені в позовній заяві.

Відповідач надіслав суду заперечення проти позову, в якому повністю заперечує вимоги позивача, а відтак просить суд відмовити в задоволенні позову з наступних мотивів. Зокрема представником відповідача вказано, що ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області була проведена виїзна позапланова перевірка ПП «Акваперл» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2010 року. Перевіркою встановлено ряд порушень, що відповідно зафіксовано в акті № 954/15-2 від 11 травня 2010 року. На підставі акту ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області 17 травня 2010 року прийнято податкове повідомлення-рішення № /0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 7334 грн.. Перевіркою встановлено, що розмір податку, зазначеного платником у декларації є меншим, ніж визначено за результатами документальної невиїзної перевірки, оскільки при заповненні податкової декларації платником заявлено до бюджетного відшкодування суму ПДВ в розмірі 7706 грн., як відємне значення різниці між податковими зобовязаннями та податковим кредитом за березень 2010 року. Перевіркою встановлено, що у лютому 2010 року позивач проводив реалізацію виробів санітарно-технічного призначення ванн, облицювальної плитки та інших побутових виробів для ванних кімнат субєктам підприємницької діяльності по цінам, що сформовані на основі фактурної вартості і включають ввізне мито та націнку. Вартість реалізації вище фактурної вартості, але нижче митної вартості, визначеної митними органами. Договірна (контрактна) вартість придбаного імпортованого товару позивачем у лютому 2010 року відрізняється більше ніж на 20 відсотків від митної вартості. Підприємство визначило податкові зобовязання за лютий 2010 року виходячи з фактурної вартості, ввізного мита та націнки. Отже встановлено порушення статті 4 пунктів 4.1 та 4.3, статті 7 пункту 7.3 підпункту 7.3.1 та пункту 7.4 підпункту 7.4.1 Закону України № 168/97-ВР, в результаті чого зменшено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту за березень 2010 року на 7334 грн. та визначено відємне значення різниці між податковими зобовязаннями та податковим кредитом в сумі 372 грн.. Виходячи із вищевикладеного Державна податкова інспекція у місті Ужгороді Закарпатської області вважає правомірним податкове повідомлення-рішення, яке оскаржується.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні адміністративного позову з мотивів що наведені в письмовому запереченні.

Зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що під час здійснення фінансово-господарської діяльності позивачем у лютому 2010 року було сформовано податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 30873,01 грн., в тому числі за наслідками проведення імпорту товарів за ВМД № 000735 від 13 лютого 2010 року в розмірі 30500,94 грн.. При цьому, за наслідками продажу товарів на митній території України у лютому 2010 року позивачем, виходячи з обєкту оподаткування - договірних цін, що були вищими фактурної вартості імпорту, було визначено податкове зобовязання з ПДВ у розмірі 23167,07 грн.. За наслідками подання декларації з ПДВ за лютий 2010 року було заявлено до бюджетного відшкодування 7706 гривень, як відємне значення різниці між податковими зобовязаннями і податковим кредитом за березень 2010 року.

Працівниками ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області проведено перевірку ПП «Акваперл», за наслідками якої 11 травня 2010 було складено акт № 954/15-2 «Про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з податку на додану вартість» за березень 2010 року. В результаті перевірки зроблено висновок про порушення позивачем статті 7 пункту 7.7 підпунктів 7.7.1. та 7.7.2. Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого, підприємством було завищено суму ПДВ, належного до відшкодування за березень 2010 року на 7334 грн. (а.с.а.с. 9, 10).

На підставі вказаного акту перевірки 17 травня 2010 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 1498/15-2/22098955/3138, яким зменшено суму бюджетного відшкодування за березень 2010 року на 7334 грн. (а.с. 11).

Приймаючи оскаржуване рішення відповідач виходив з того, що при подальшій реалізації імпортного товару податкові зобовязання визначатимуться за правилами, встановленими статтею 4 пунктом 4.1 Закону України № 168/97-ВР, а саме, у разі, якщо його договірна (контрактна) вартість буде нижче за звичайну ціну (митну вартість), база оподаткування такої операції розраховуватиметься виходячи з рівня звичайної ціни, тобто не нижче договірної (контрактної) вартості такого товару, але не менше митної вартості, з урахуванням зазначених вище витрат та податків, зборів (обовязкових платежів), в тому числі акцизних зборів, ввізного мита, що включаються у ціну товарів згідно з законами України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 4 пункту 4.1 Закону України № 168/97-ВР база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обовязкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 4 пункту 4.3 Закону України № 168/97-ВР для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати брокерських, агентських, комісійних та інших видів винагород, пов'язаних з імпортом таких товарів, плати за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належать до таких товарів, акцизних зборів, ввізного мита, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. Визначена вартість перераховується в українські гривні за валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на кінець операційного дня, що передує дню, в якому товар (товарна партія) вперше підпадає під режим митного контролю відповідно до митного законодавства.

Відповідно до статті 1 пункту 1.18 Закону України № 168/97-ВР встановлено, що звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними статтею 1 пунктом 1.20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до статті 1 пункту 1.20 підпунктів 1.20.1 та 1.20.2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (за їх відсутності-однорідних) товарів (робіт, послуг).

Для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобовязань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші обєктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладенні угод між неповязаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, повязані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; надання дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів. Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове корегування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.

Відповідно до статті 1 пункту 1.20 підпунктів 1.20.5 та 1.20.6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»у разі коли ціни на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена згідно з принципами такого регулювання. Це правило не поширюється на встановлення мінімальної продажної ціни - у цьому випадку звичайною є справедлива ринкова ціна. У разі, коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору.

Відповідно до статті 1 пункту 1.20 підпунктів 1.20.8 та 1.20.10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», обовязок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобовязаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту. Донарахування податкових зобовязань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобовязань за непрямими методами, а для платників податку, визнаних природними монополістами згідно із законом, - також відповідно до принципів регулювання цін, встановлених таким законом. Якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня можуть бути прийняті до уваги правила, визначені відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 7 пункту 7.4 підпунктів 7.4.1. та 7.4.3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу. Положення підпунктів 7.4.1, 7.4.2 поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого статтею 10 цього Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками.

Відповідно до статті 13 Указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» від 23 липня 1998 року, який було видано з метою зменшення втручання державних органів у підприємницьку діяльність, індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Там же визначено, що індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов'язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Відповідно до Закону України «Про ціни та ціноутворення» від 03 грудня 1990 року (статті 6 та 7) в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи. Вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. На сьогодні державне регулювання цін запроваджено Кабінетом Міністрів України за постановою від 25.12.96 року № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», у якій відсутні будь-яке регулювання цін на митну вартість.

Проаналізувавши зазначені норми суд приходить до висновку, що будь-яке застосування податковим органом «звичайних цін» є можливим виключно у випадках продажу товарів (робіт, послуг) навіть повязаним особам або придбання товарів у таких же осіб лише за наявності незвичайних умов ведення господарської діяльності, що повинно бути доведено саме податковим органом належним чином та за умови відсутності належного обґрунтування фактичної ціни продажу або придбання, яка при цьому повинна не відповідати статистичній оцінці рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України. При цьому податковий орган несе обовязок належного доведення самого факту того, що фактична ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни. Також при цьому податковий орган має довести, що в нього є належна інформація про укладені на момент продажу товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах, що дозволило б йому висунути обґрунтовані претензії до фактичної ціни договору.

В акті відповідача відсутні будь-які докази здійснення перевірки рівня звичайних цін на продукцію, що реалізувалась позивачем на внутрішньому ринку, порівнюючи її з справедливою ринковою ціною ідентичних ( аналогічних ) товарів у співставних умовах, що свідчить про відсутність будь-яких підстав для застосування звичайних цін.

Здійснюючи перевірку відповідач дійшов до хибного висновку щодо визначення звичайної ціни товару шляхом використання митної вартості, оскільки імпорт товарів і їх реалізація на внутрішньому ринку в Україні не можуть вважатися співставними умовами для визначення звичайних цін.

Відповідно до статті 263 частини 1 МК України передбачено можливість використання інформації, що стосується митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон, виключно митними органами для митних цілей. В тому числі для визначення бази оподаткування ПДВ при імпорті товарів.

Відповідно до пункту 1.7. Інструкції про заповнення вантажної митної декларації, що затверджена наказом Державної митної служби України № 307 від 09 липня 1997 року, митна вартість використовується виключно в цілях митного оподаткування товарів і ведення митної статистики.

Вищенаведене відповідає вимогам статті 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення», відповідно до якої при здійсненні експортних та імпортних операцій застосовуються контрактні ціни, що формуються відповідно до цін та умов світового ринку, та не суперечить статті 1 пункту 1.20 підпункту 1.20.5 та статті 7 пункту 7.4 підпунктам 7.4.1 та 7.4.3. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Таким чином, якщо товари продані за ціною вищою від фактурної, але нижчою від митної вартості, база обкладення ПДВ визначається виходячи з продажної вартості товару. В такому випадку ціна продажу є звичайною.

Жодним законодавчим актом України не передбачено ототожнення поняття «звичайна ціна», яке застосовується при визначенні бази операцій поставки товарів на митній території України, і поняття «митна вартість», яке застосовується при визначенні бази оподаткування операцій з імпорту товарів на митну територію України.

Тому посилання відповідача на статтю 4 пункт 4.3 Закону України № 168/97-ВР, згідно якого для товарів, які імпортуються на митну територію України платником податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації (з урахуванням витрат згідно цього ж підпункту), не приймається судом до уваги, оскільки вказана норма стосується оподаткування податком на додану вартість при розмитненні імпортованих товарів.

Таким чином, дії відповідача по зменшенню суми бюджетного відшкодування не ґрунтуються на законі.

За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що права та інтереси позивача порушені та потребують судового захисту, а відтак позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву приватного підприємства «Акваперл» до державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення з а д о в о л ь н и т и.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області № /0 1498/15-2/22098955/3138 від 17 травня 2010 року.

Стягнути з Державного (місцевого) бюджету України (м. Ужгорода) на користь приватного підприємства «Акваперл» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп., що сплачене відповідно до квитанції № 29 від 15 квітня 2010 року через 05 філіал Закарпатського обласного управління Державного Ощадного банку України.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Гаврилко С.Є.