Справа № 22-а-8777/11
Суддя: Березовенко Р. В.
Дата ухвалення: 2011-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 22а-8777/2011 р. Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Сержанюка А.С.,

суддів: Березовенко Р.В., Фінагєєва В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 рік, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2009 року позивачка звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, просила суд стягнути з УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області на її користь недоотриману суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 рік в розмірі 2880 грн.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2009 року позов задоволено. Зобовязано відповідача провести перерахунок суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік на користь позивачки в розмірі 2605 грн.

Відповідач, не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, у звязку із чим спір вирішений невірно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 1 групи, що підтверджується копією чорнобильського посвідчення та довідкою МСЕК (а.с. 3, 4).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" інвалідам 1 групи має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Судом першої інстанції було встановлено, що щорічна одноразова допомога на оздоровлення позивачу була нарахована в лютому 2008 року в розмірі 120 грн. 00, що підтверджено відповідною довідкою (а.с.9), а виплачена 19.11.2008 р., що підтверджено довідкою центру поштового зв»язку № 1 «Укрпошта» м.Біла Церква (а.с.7).

Позивачка, оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала державну допомогу значно нижчу, ніж це передбачено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суперечить ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України та Законами України, оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановлено, що розяснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної ОСОБА_2 України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим чи рішення ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Виходячи з засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами, а також враховуючи, що згідно ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п.1) та основи соціального захисту (п. 60) при вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає, що суд не вправі покладати на відповідача обовязок виплати позивачці допомоги в чітко визначеному розмірі, оскільки суд не вправі визначати розмір грошової суми, яку належить нарахувати та виплатити позивачці, в звязку з тим, що вчинення цієї дії є виключною компетенцією тільки УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області.

За таких підстав апеляційна скарга управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2009 року підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині покладення на відповідача обовязку виплати позивачці допомогу в розмірі 2605 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 197-198, 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2009 року змінити в частині покладення на відповідача обовязку виплати позивачці допомогу в розмірі 2605 грн.

Зобовязати управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_3 суму щорічної соціальної допомоги на оздоровлення за 2008 рік відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням виплаченої раніше суми.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Копію рішення суду апеляційної інстанції надіслати особам, які беруть участь у справі, протягом трьох днів з моменту підписання постанови або ухвали суду апеляційної інстанції, згідно ч. 3 ст. 197 КАС України.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.С.Сержанюк

Судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_4