Справа № 809/2553/15
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Справа № 809/2553/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Григоріва В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит»

до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 4603-25 від 21.05.2015 року та зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 4603-25 від 21.05.2015 року на суму 31683,96 грн.;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області утриматися від вчинення дій по нарахуванню встановлених податковим законодавством сум штрафів та пені у зв'язку з ненадходженням до бюджету сплачених позивачем 07.04.2015 року з рахунку Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» згідно платіжного доручення № 1 від 07.04.2015 року коштів в сумі 33500 грн.;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області вжити заходів щодо припинення податкової застави майна позивача і внесення про це інформації до Державного реєстру обтяжень рухомого майна;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області утриматися від вчинення дій з прийняття рішень про опис у податкову заставу майна позивача, яке перебуває в його власності, а також на інше майно, на яке платник податків набуде права власності у майбутньому в зв'язку з ненадходженням до бюджету сплачених позивачем 07.04.2015 року з рахунку Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» згідно платіжного доручення № 1 від 07.04.2015 року коштів в сумі 33500 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 07.04.2015 року було проведено операцію по списанню коштів зі свого рахунку в банку ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з метою сплати податкових зобов'язань з єдиного податку з фізичних осіб за перший квартал 2015 року в розмірі 33500 грн., оформлену платіжним дорученням № 1 від 07.04.2015 року, однак станом на 20.04.2015 року (останній день сплати грошових зобов'язань) вказана сума коштів не була перерахована Банком до місцевого бюджету м.Івано-Франківська з причин відсутності коштів в банківській установі. З огляду на вказану обставину, посилаючись на норми пункту 129,6 статті 129 Податкового кодексу України, пункти 1.23, 1.29 статті 1, пункт 8.1 статті 8, пункти 22.3-22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», позивач вважає, що його податкове зобов'язання з єдиного податку є виконаним з моменту подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, і в разі їх не надходження до бюджету не з вини платника податків, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне їх перерахування. Вказує на те, що контролюючим органом, враховуючи обставини, слід було згідно підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України прийняти рішення на користь платника податку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (відповідач у справі, надалі - ДПІ) в письмових запереченнях проти позову від 22.07.2015 року просила в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що несплата податкових зобов'язань відбулася з вини самого платника податків, який вказав в платіжному дорученні № 1 від 07.04.2015 року помилкові реквізити бюджетного рахунку місцевого бюджету міста Івано-Франківська для зарахування єдиного податку на 2015 рік.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд в позові відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство (надалі - ПАТ) «Банк «Фінанси та кредит» явку представника в судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про дату й час його проведення, письмових пояснень по справі не подала.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 31.08.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, судом встановлено таке.

Згідно поданих суду копій витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 20.03.2015 року, довідки про взяття на облік платника податків № 25056/28-1-205 від 17.12.1999 року, свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_2 від 14.06.2012 року, підприємець ОСОБА_3, код НОМЕР_1, з 01.07.2012 року є платником єдиного податку, третя група.

Зі змісту позовної заяви, витягу з облікової картки платника єдиного податку - підприємця ОСОБА_3, судом встановлено, що позивачем згідно податкової декларації № від 08.05.2015 року задекларовано за І квартал 2015 року грошові зобов'язання на суму 31818,09 грн., з граничним терміном сплати грошового зобов'язання 20.05.2015 року. З врахуванням переплати станом на 30.04.2015 року в розмірі 134,13 грн., сума до сплати становила 31683,96 грн. Вказані обставини визнаються обома сторонами.

07.04.2015 року позивач подав до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» платіжне доручення № 1 від 07.04.2015 року про перерахування з його рахунку НОМЕР_3 в місцевий бюджет міста Івано-Франківська на рахунок № 0002, призначення платежу: *101;, єдиний податок з фізичних осіб за І квартал 21015 року. На поданій позивачем копії цього платіжного доручення є відмітка банківської установи про дату його одержання, однак немає відмітки про дату його виконання.

20.04.2015 року підприємцем ОСОБА_3 подано в ДПІ м.Івано-Франківська заяву за № 20/04 про звільнення його від відповідальності, в якій позивач довів до відома контролюючого органу про те, що ним згідно платіжного доручення № 1 від 07.04.2015 року проведено операцію по списання зі свого рахунку в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» коштів в сумі 33500 грн. на сплату грошових зобов'язань з єдиного податку за І квартал 2015 року, однак вказані кошти не були перераховані на бюджетний рахунок місцевого бюджету міста Івано-Франківська з вини банківської установи з причини відсутності вільних коштів.

Відповідачем на пропозицію суду доказів відповіді на вказану заяву позивача не подано.

З поданої представником позивача довідки ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за № 141/19/08 від 28.08.2015 року, вбачається, що у відділенні № 76 вказаної банківської установи, на підприємця ОСОБА_3 відкрито поточний рахунок в національній валюті НОМЕР_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, МФО 300131, на якому станом на 07.04.2015 року знаходилося 41300 грн., на 19.08.2015 року 55262 грн.

Згідно поданих представником відповідача таблиць кодів платежів бюджетної класифікації України по доходах на 2014 рік та на 2015 рік, розміщених у вільному доступі на офіційному сайті Головного Управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області: if.sfs.gov.ua, по єдиному податку з фізичних платежів, код платежу 18050400, в 2014 році казначейський рахунок місцевого бюджету міста Івано-Франківська для сплати вказаного податку - № 0002, а в 2015 році - № 0002.

21.05.2015 року Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області виставлено підприємцю ОСОБА_3 податкову вимогу про сплату податкового боргу з єдиному податку з фізичних осіб, код платежу 18050400, за № 4603-25 від 21.05.2015 року в розмірі 31683,96 грн., в тому числі основний платіж - 31683,96 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 0,00 грн., пеня - 0,00 грн.

Для встановлення граничного строку сплати позивачем грошових зобов'язань з єдиного податку за І квартал 2015 року, суд виходив з таких норм права.

Пунктом 296.3 статті 296 цього ж Кодексу передбачено, що платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Згідно абзацу другого пункту 294.1 статті 294 Податкового Кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Відповідно до норми підпункту 49.18.2 пункту 49.12 статті 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

При цьому, згідно абзацу 1 пункту 49.20 цієї ж Статті, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Пунктом 295.3 статті 295 цього ж Кодексу, встановлено, що платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

З огляду на вказані норми податкового закону, а також з врахуванням того, що 10-11 травня 2015 року були вихідними днями, для позивача як платника єдиного податку третьої групи, граничним терміном подання декларації з вказаного податку за І квартал 2015 року було 12 травня 2015 року, а граничним терміном сплати податкових зобов'язань з єдиного податку за результатами І кварталу 2015 року - 20 травня 2015 року.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

З огляду на вказані норми, в разі несплати позивачем самостійно задекларованих грошових зобов'язань з єдиного податку за І квартал 2015 року в розмірі 31683,96 грн. до 20 травня 2015 року включно, вказані зобов'язання, які самостійно узгоджені платником, з 21 травня 2015 року мали вважатися податковим боргом.

Відповідно до абзацу 1 пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України в разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. При цьому, згідно пункту 59.4 цієї статті Кодексу, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, в рази несплати позивачем узгоджених грошових зобов'язань з єдиного податку за І квартал 2015 року в розмірі 31683,96 грн. до 20 травня 2015 року, з наступного дня відповідач вправі був надіслати такому платнику податкову вимогу про сплату податкового боргу на вказану суму.

В обґрунтування протиправності податкової вимоги № 4603-25 від 21.05.2015 року позивач посилається на те, що згідно пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, пункти 1.23, 1.29 статті 1, пункт 8.1 статті 8, пункти 22.3-22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» його податкове зобов'язання з єдиного податку за І квартал 2015 року є виконаним з моменту подання в банк платіжного доручення № 1 від 07.04.2015 року на суму 33500 грн., і, враховуючи вину банку в неперерахуванні в місцевий бюджет вказаних коштів, позивач повинен бути звільнений від відповідальності за несвоєчасне їх перерахування.

Суд при оцінці вказаних доводів позивача виходив з такого.

Згідно пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Пунктом 2.10 Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17.12.2010 року № 953, що зареєстрований Міністерством юстиції України 27.12.2010 року за № 1350/18645, встановлено, що за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі податків, зборів і інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, якщо таке несвоєчасне або неповне перерахування відбулось через порушення банком строків зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» пеня не нараховується.

Таким чином, податкове законодавство, звільняє платника податків від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції, якщо такі обставини мали місце через порушення банком строків зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Пунктом 1.30 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно пунктів 22.3-22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах (підпункт 16.5.2 пункту 16.2 статті 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідальність банків за не здійснення переказу визначається положеннями статті 32 вказаного Закону, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому такою бездіяльністю.

Згідно пункту 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за N 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України. За несвоєчасне списання/зарахування коштів з/на рахунків(и) клієнтів банки несуть відповідальність згідно із законодавством України та укладеними договорами. Платник несе відповідальність перед банком, що його обслуговує, згідно з укладеним між ними договором.

З огляду на зміст вказаних норм, а також на встановлені вище обставини, суд вважає, що неперерахування до місцевого бюджету міста Івано-Франківська грошових зобов'язань з єдиного податку фізичних осіб-підприємців за І квартал 2015 року в сумі 33500 грн. відбулось через порушення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», встановленого в статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" строку виконання доручення клієнта - позивача у справі, що містилася в розрахунковому документі: платіжному дорученні № 1 від 07.04.2015 року, за наявності на рахунку платника достатньої суми коштів для здійснення вказаної операції.

При цьому, враховуючи, що позивачем у вищевказаному платіжному дорученні правильно вказано отримувача, код бюджетної класифікації та код виду сплати єдиного податку, вказаний платіжний документ не було повернуто платнику без виконання, та з огляду на те, що на заяву платника від 20.04.2015 року № 20/04, до якої було долучено копію платіжного доручення № 1 від 07.04.2015 року, контролюючим органом не було звернуто увагу платника на вказаний недолік, на переконання суду, факт помилкового зазначення позивачем замість рахунку для сплати єдиного податку на 2015 рік, рахунку для сплати такого податку на 2014 рік, не може свідчити про недобросовісність платника та бути підставою для покладення на нього відповідальності за невчасне перерахування до місцевого бюджету грошових зобов'язань.

В той же час, в суду відсутні правові підстави для висновку про те, що позивачем у встановлений законом граничний термін сплачено узгоджені грошові зобов'язання з єдиного податку за І квартал 2015 року та про протиправність виставленої відповідачем позивачу податкової вимоги № 4603-25 від 21.05.2015 року на суму основного зобов'язання по вказаному податку в розмірі 31683,96 грн. Факт невиконання банківською установою платіжного доручення свого клієнта, за змістом статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, є підставою для його цивільної відповідальності згідно укладеного між ними договору, однак не звільняє платника податків від встановленого податковим законодавством обов'язку по сплату податків до Державного чи відповідних місцевих бюджетів, оскільки це б суперечило засадам загальності та рівності податкового закону, та ставило надходження податків в залежність від цивільного спору двох суб'єктів підприємницької діяльності. При цьому, з огляду на положення пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, Держава лише гарантує платнику податків звільнення його від відповідальності за несвоєчасне або в неповному обсязі перерахування податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції, в разі якщо вказаний факт виник з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. З системного аналізу положень підпунктів 14.1.39, 14.1.175, 14.1.265 пункту 14.1 статті 14, пункту 54.1 статті 54, статей 109, 111, 113, 116, 126, 129 Податкового кодексу України, обов'язок платника по сплаті коштів до відповідного бюджету, є його податковим зобов'язанням з відповідного податку, і не є різновидом відповідальності за податкове правопорушення, зокрема, фінансовою відповідальністю у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Як встановлено судом вище, відповідачем в податковій вимозі № 4603-25 від 21.05.2015 року не виставлено позивачу до оплати суми податкового боргу з штрафних (фінансових) санкцій штрафу та пені, які свідчили про притягнення позивача до фінансової відповідальності за невчасну сплату грошового зобов'язання з єдиного податку за І квартал 2015 року.

При цьому, на переконання суду, у відповідача були відсутні правові підстави для застосування, встановленого в підпунктах 4.1.4 пункту 4.1 статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України принципу вирішення конфлікту інтересів між платником та контролюючим органом, оскільки судом не встановлено з обставин справи неоднозначного трактування прав та обов'язків платника податків чи контролюючого органу в нормативно-правових актах, які врегульовують спірні правовідносини.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем правомірно, в зв"язку з несплатою позивачем у встановлений законом граничний строк узгоджених грошових зобов'язань з єдиного податку за І квартал 2015 року, 21 травня 2015 року надіслано такому платнику податкову вимогу про сплату податкового боргу в розмірі 31683,96 грн., а тому в задоволенні позову про скасування податкової вимоги № 4603-25 від 21.05.2015 року належить відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області вжити заходів щодо припинення податкової застави майна позивача і внесення про це інформації до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та утриматися від вчинення дій з прийняття рішень про опис у податкову заставу майна позивача, яке перебуває в його власності, а також на інше майно, на яке платник податків набуде права власності у майбутньому в зв'язку з ненадходженням до бюджету сплачених позивачем 07.04.2015 року з рахунку Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» згідно платіжного доручення № 1 від 07.04.2015 року коштів в сумі 33500 грн., то в задоволенні позову в цій частині також належить відмовити. При цьому, суд виходив з того, що згідно положень пункту 88.2 статті 88, пунктів 89.1, 89.2 статті 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає автоматично, в силу прямої норми Закону, в разі несплати платником у строки, встановлені цим Кодексом, узгодженого грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації, - з наступного дня, що настає за останнім днем зазначеного строку, і в контролюючого органу відсутні дискреційні повноваження щодо припинення податкової застави в разі несплати чи часткової сплати платником податкового боргу незалежно від причин такої дії (бездіяльності). Окрім цього, з огляду на вказане, в контролюючого органу також відсутні такі повноваження й щодо не проведення опису майна платника, на яке поширюється право податкової застави.

Щодо позову в частині зобов'язання відповідача утриматися від вчинення дій по нарахуванню встановлених податковим законодавством сум штрафів та пені у зв'язку з ненадходженням до бюджету сплачених позивачем 07.04.2015 року з рахунку ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» згідно платіжного доручення № 1 від 07.04.2015 року коштів в сумі 33500 грн., то в цій частині теж слід відмовити в позові, оскільки у вказаний спосіб підлягає захисту лише порушене право позивача, що узгоджується з вимогами частини 1 статті 2, частини 1 статті 6, частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такий висновок суду також підтверджується роз'ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладеними в пункті 10.2 постанови від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», в якому вказано про те, що в разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. При цьому, резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

В даному випадку, як встановлено судом вище, на час розгляду справи, позивачем відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не подано доказів притягнення його до відповідальності за прострочення строку сплати грошового зобов'язання з єдиного податку за І квартал 2015 року. Посилання представника позивача в судовому засіданні на те, що позивача вже притягнуто до відповідальності, оскільки в податковій вимозі вказано про те, що на будь-яке належне йому на праві власності майно поширюється податкова застава, не заслуговує на увагу, оскільки виникнення права податкової застави згідно норм пунктів 88.1, 88.2 статті 88, пункту 89.1 статті 89, статей 109, 111 Податкового кодексу України, відбувається автоматично в силу закону, в разі несплати платником податків в строк грошового зобов'язання, і не є різновидом адміністративної чи фінансової відповідальності платника податків, а є способом забезпечення виконання таким платником своїх обов'язків, визначених цим Кодексом.

Таким чином, відсутній факт порушення його прав як платника вказаного податку, та можливість його захисту обраним позивачем способом, який фактично полягає в зобов'язанні відповідача утриматися від вчинення дій на майбутнє.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного позову повністю.

За таких умов, оскільки в даній справі не залучались свідки та не проводились судові експертизи, то відсутні судові витрати, які підлягають розподілу судом відповідно до частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 07.09.2015 року.