Справа № 2-а-4940/11
Суддя: Перекупка І. Г.
Дата ухвалення: 2011-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-4940/11
Справа № 2А-4940/2011
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 cерпня 2011 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Димитровської міської ради про визнання протиправними дії при визначені суми одноразової грошової допомоги, стягнення недотриманих сум,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду до відповідача управління праці та соціального захисту населення Димитровської міської ради про визнання відмови відповідача щодо перерахунку та виплати одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення неправомірною, зобовязати перерахувати та сплатити не донараховані суми одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення на оздоровлення за 2011 рік та у подальшому це робити, в обґрунтування якого вказав, з 06.09.1996 року він є інвалідом 3-ї групи, а з 17.08.2006 року він є інвалідом 2-ї групи повязаною з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та перебуває на обліку у відповідача. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому 27.01.2011 року виплачено 120 грн. на оздоровлення. Таким чином 941 х 5 = 4 585 грн. Йому виплачено 120,00 грн. Таким чином йому повинно бути виплачено 4 585 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги.

Представник відповідача до суду не зявився, направив суду заперечення в якому позов не визнав і вказав, що позивач є інвалідом ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи з 17.08.2006 року інвалідом ІІ групи. Він знаходився на обліку як отримувач пенсії з 17.08.2006 року.

Згідно ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Згідно абз.3, 4 ч.1 ст.48 вищевказаного Закону, інвалідам 3-ї групи виплачується одноразова компенсація у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, інвалідам 2-ї групи виплачується одноразова компенсація у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Згідно спільного листа Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС №1160/3к, Міністерства фінансів України № 13-412/338, Міністерства соціального забезпечення України № 02-29 і Міністерства праці України № 09-4172 від 01.12.1992р., виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи провадилися: працюючим громадянам за місцем основної роботи (служби, навчання). Враховуючи те, що позивач на момент встановлення ІІІ групи інвалідності працював, то повинен був отримати одноразову компенсацію за місцем роботи, звернувшись за нею протягом місяця з дня встановлення інвалідності. Різницю між компенсаціями інвалідам ІІ і ІІІ групи позивач отримав у вересні 2006р. відповідно до ПКМУ № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка була чинною на той час у розмірі 284,40 189,60 = 94,80 грн (ІІ група ІІІ група).

Також позивач, згідно ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі як інвалід ІІІ групи 4-х мінімальних заробітних плат та як інвалід ІІ групи 5 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п.37 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006р.», дію абзаців другого, третього, четвертого, пятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи»зупинено в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати з метою приведення окремих норм законів у відповідність із Законом України «Про державний бюджет України на 2006р.», немає ніякого рішення щодо визнання статей Законом України «Про державний бюджет України на 2006р.»недійсними.

Відповідно до п.30 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», положення дії ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи», було зупинено на 2007р. в частині виплати компенсації та допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Рішенням КСУ від 09.07.2007р. № 6-рп/2007, зупинення вищевказаних положень дії ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи»визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Підпунктом 11 п.28 розділу ІІ Закону України про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», редакцію ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи»викладено в новій редакції, де вказано, що вказана допомога виплачується у порядку та розмірах, встановлених КМУ. Ці зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України згідно рішення КСУ від 22.05.2008р. № 10-рп/2008. Рішення КСУ мають перспективну дію, позивач отримав допомогу за 2007-2008 роки до прийняття відповідних рішень КСУ, а тому його вимоги за 2007-2008 роки задоволенню не підлягають.

Згідно ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі як інвалід ІІІ групи 4-х мінімальних заробітних плат та як інвалід ІІ групи 5 мінімальних заробітних плат.

Однак, згідно ст.62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи», розяснення порядку застосування Закону провадиться у порядку, визначеному КМУ, рішення якого є обовязковими для виконання місцевими органами влади та ін. Згідно ст.63 Закону України № 796-12 фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього закону здійснюється за рахунок державного бюджету. З метою реалізації вищевказаних положень була прийнята ПКМУ від 26.07.1996р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та № 562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», КМУ надано право у 2009р. встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік була виплачена у січні 2009р. у розмірі 120 грн. відповідно до ПКМУ № 562, яка є чинною на теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст.117 Конституції України, КМУ в межах своєї компетенції видає постанови та розпорядження, які є обовязковими для виконання.

Крім цього, представник відповідача заявив клопотання про застосування строку звернення до адміністративного суду відповідно до ст.ст.99, 100 КАС України.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала свої заперечення.

Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 31.05.2010 року є інвалідом ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, перебуває на обліку як отримувач пенсії з 31.05.2010 року

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796ХІІ передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії другої групи інвалідності пять мінімальних заробітних плат, 3-ї групи інвалідності 4 мінімальної заробітної плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", конкретні розміри всіх видів доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розмір щорічної допомоги на оздоровлення до липня 2005 року не збільшувався, в той час як Законами України "Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2001 рік", "Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2002 рік", "Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік", "Про Державний бюджет України на 2004 рік", "Про Державний бюджет України на 2005 рік", «Про Державний бюджет на 2007 рік»розмір мінімальної заробітної плати збільшувався неодноразово. Визначені наведеною постановою та постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розміри щорічних грошових виплат на оздоровлення значно нижчі за відповідні, передбачені ст. 48 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", кратні розміри мінімальної заробітної плати, і тому виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, до спірних правовідносин суд застосував нормативний акт вищою юридичної сили - Закон України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХП.

Таким чином, суд вважає, що позивач мав право на суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік.

Але, згідно ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.100 КАС України, якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд не вважає поважною причиною пропуску звернення до суду те, що позивач узнав, що йому не у повному обсязі сплачують допомогу на оздоровлення тільки після публікації у ЗМІ рішення КСУ № 6 рп від 09.07.2011р., оскільки нормативно-правові акти, на які посилається позивач були офіційно опубліковані та доступні для ознайомлення. Крім того, позивач звертався до суду ще 2003-2004 роках з приводу неправомірності виплат на оздоровлення та інших виплат до відповідача.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», Кабінету Міністрів України у 2011 році надане право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Норми статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», розміри виплат щорічної допомоги на оздоровлення, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2011 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»на цей час є чинними, тому суд вважає дії відповідача в частині виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік правомірними, а вимоги позивача про стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги за цей період такими, що не підлягають задоволенню.

Також, суд виходить з того, що судове рішення має бути наслідком правового регулювання і воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому, а тому у позовних вимогах й у подальшому виплачувати вказану щомісячну допомогу на оздоровлення суд вважає за необхідне відмовити.

Враховуючи ст. 48 «Про статус і соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закони України: "Про Державний бюджет на 2011 рік", рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2011 року, рішення Конституційного Суду України № 10рп-2008 від 22.05.2008р. та керуючись ст.ст.11, 86, 94, 97, 98, 99, 100, 158-163 КАС України

В И Р І Ш И В:

У адміністративному позові ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Димитровської міської ради про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо субєкта владних повноважень повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді у порядку, передбаченому ч.4 ст.167 КАС України, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: