Справа № 2-а-27/2010
Суддя: Денисюк М. В.
Дата ухвалення: 2010-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рокитнівський районний суд Рівненської області
Справа № 2-а-27/2010
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2010 року

Рокитнівський районний суд Рівненської області

Суддя Денисюк М.В., розглянувши в смт. Рокитне в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління Пенсійного Фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись із позовом, згідно якого просять визнати дії управління Пенсійного фонду в Рокитнівському районі неправомірними та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до п.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з січня 2006 року по ЗІ грудня 2008 року в сумі 2 413 грн. 67 коп., мотивуючи тим, що вказана допомога не нараховувалась або нараховувалася і виплачувалася у меншому розмірі.

В поданих суду запереченнях відповідач заперечує проти позовів, вважає їх безпідставними та не обгрунтованими. Враховуючи також і те, що позивачі пропустили строк звернення до адміністративного суду, просить в задоволенні адміністративних позовів відмовити повністю.

Позивачі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги заперечує. Відповідно до ч. З ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Повно і всебічно дослідивши матеріали спрат, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років є дитиною війни. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, народилася 12 березня 1938 року, ОСОБА_2, народилася 21 лютого 1940 року, ОСОБА_3, народився 25 березня 1935 року, ОСОБА_4, народилася 24 серпня 1938 року, ОСОБА_5 народилася 19 грудня 1936 року є дітьми війни, що підтверджується тимчасовими посвідками та паспортами позивачів. Виходячи із цього, позивачі мають право на пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно із п.17 ст.77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік від 20.12.2005 року дію ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни було зупинено на 2006 рік. Законом України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року виключено п.17 ст.77, а ст.110 Закону викладена в новій редакції, відповідно до якої пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, запроваджується у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України за погодження з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Оскільки чинним законодавством України не було визначено порядку нарахування та виплати у 2006 році щомісячної державної соціальної допомоги, відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, а Конституційний Суд України не приймав

рішень щодо неконституційності Закону України Про державний бюджет України на 2006 рік від 20 грудня 2005 року ( з наступними змінами і доповненнями ) повністю чи в його окремих частинах, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача провести нарахування позивачам державної соціальної допомоги, як дитині війни, за 2006 рік.

У відповідності із пунктом 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.06 р. № 489-У дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2007 рік з урахуванням ст. 111 Закону № 489-У, яка передбачала, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року по справі №6-рп/2007 були визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 та ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». А отже, з 09.07.2007року дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було відновлено в повному обсязі. Відповідно до пункту 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Отже з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року позивачі мають право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Що стосується дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІУ у 2008 році, то згідно з пунктом 41 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІУ було викладено в новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Проте, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 положення пункту 41 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до п. 6 резолютивної частини цього рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними. Вказане рішення набуло чинності з 22.05.2008 року.

Таким чином, з 22.05.2008 року позивачі мають право на підвищення до пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, що діяла в період до внесення змін п. 2 п. 41 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 р. N 107-УІ (що визнані неконституційними).

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

Тобто прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність визначено Законами України про державний бюджет на відповідний рік (2006, 2007, 2008рр.). Так, прожитковий мінімум для вказаної категорії осіб становив: 350 грн. - в період з 01.01. по 31.03.2006р.; 359 грн. в період з 01.04. по 30.09.2006р.; 366 грн. в період з 01.10. по 31.12.2006року; 380 грн. в період з 01.01. по 31.03. 2007р.; 410,06 грн. в період з 01.04.по 30.09.2007р.; 415,11 грн. в період з 01.10. по 31.12.2007р.; 470 грн. в період з 01.01.по 31.03.2008р.; 481 грн. в період з 01.04. по 30.06.2008р.; 482 грн. в період з 01.07. по 30.09.2008р.; 498 грн. в період з 01.10. по 01.12.2008р.

Отже, величиною мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано 30 відсотків підвищення до пенсії дітям війни, є встановлений законом прожитковий мінімум.

Пунктом 8 Постанови КМ України від 28.05.2008 року № 530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, було встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні. Однак, вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом. А відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у разі виникнення колізії між підзаконним нормативно-правовим актом та законом, застосуванню підлягають положення закону. Крім того, відповідно до ст. З Закону України Про соціальний захист дітей війни державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається із розрахунку суми позову позивачі у періоди з 09.07.2007 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. не отримували підвищення до пенсії в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком, як це визначено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», хоча мали на це право.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1261 від 24.10.2007 р. (далі Постанова № 1261), до основних завдань Пенсійного фонду України віднесено, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. У п.8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

А відтак, беручи до уваги те, що згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись положеннями Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001 р. та зазначеної вище Постанови №1261, приходить до висновку, що саме органами Пенсійного фонду України позивачам мало виплачуватись підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ч.2 ч.З ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, про те цим Кодексом та іншими Законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до суду. Згідно із ч.2 ст.87 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5.11.1991 року ( з наступними змінами і доповненнями ) суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону). З урахуванням наведеного, суд через аналогію закону приходить до висновку, що позивачем не пропущено строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо не виплати позивачу підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, за періоди з 09.07.2007 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. є протиправними.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що відповідач не довів правомірність його дій, яка полягає у невиплаті позивачу підвищення до пенсії за періоди з 09.07.2007 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. встановленого ст. 6 Закону № 2195-ІV, у зв'язку з чим позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Відповідно до п.п.6 п.2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України районах, містах і районах у містах № 8-2 від 30.04.2002 року, управління призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Позивач просить суд зобовязати відповідача нарахувати та виплатити конкретну суму підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Аналіз розрахунку здійсненого позивачем вказує на його помилковість.

Виходячи з положень абз. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, суд вважає за необхідне змінити спосіб захисту, обраний позивачем, і зобовязати відповідача згідно його компетенції та відповідної кваліфікації провести нарахування та виплату позивачу такого підвищення, що буде гарантувати дотримання і захист прав і свобод інтересів позивача.

Оскільки позивачами не надано доказів понесення судових витрат то й підстав для застосування ст. 94 КАС України у суду не має.

Керуючись ст. 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ;

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області щодо не нарахування в період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та нарахування в неповному обсязі в період з 22 травня по 31 грудня 2008 року позивачам - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - щомісячної соціальної державної допомоги, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у вигляді підвищення на 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України про Державний бюджет на 2007-2008 роки, - неправомірними.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області провести нарахування та виплату з урахуванням виплачених сум щомісячної державної соціальної допомоги як дітям війни, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у вигляді підвищення на ЗО відсотків від мінімальної пенсії за віком, встановленої законом

України про Державний бюджет на 2007-2008 роки, за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року позивачам:

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці смт. Рокитне, вул.Паркова, 8, Рівненської області;

-ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительці с. Карпилівка, Рокитнівського району Рівненської області;

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3; жителю ІНФОРМАЦІЯ_4;

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительці смт. Рокитне, вул.Проекіуюча, 4/21, Рівненської області;

-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, жительці с. Рокитне, вул.Міцкевича, 6/2, Рокитнівського району Рівненської області.

В частині інших позовних вимог позивачам відмовити.

Звільнити позивачів від сплати Державного мита на підставі п. 18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України Про Державне мито від 21 січня 1993 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рокитнівський районний суд Рівненської області. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2010 року .

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області ОСОБА_6