Справа № 2а-1670/492/11
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2011 року м. ПолтаваСправа № 2a-1670/492/11

Полтавський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Клочка К.І.

при секретарі Міщенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом управління праці та соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації до відділу державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2011 року управління праці та соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації (надалі позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції (надалі відповідач, ВДВС Машівського РУЮ) про скасування постанови про скасування накладення штрафу від 30.12.2010 по виконавчому листу №2а-41/1/08 виданому 29.04.2009 на підставі постанови Машівського районного суду Полтавської області від 18.11.2009.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30.12.2010 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 340,00 грн у зв'язку з невиконанням управлінням праці та соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк судового рішення на підставі виконавчого листа, виданого Машівським районним судом Полтавської області 29.04.2009 у справі №2а-41/1/08. Позивач вважає, що зазначена постанова про накладання штрафу є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки судове рішення не виконано з незалежних від боржника причин, адже управління праці та соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації не є головним розпорядником бюджетних коштів вищого рівня. А відтак, виконання судового рішення може бути проведено тільки за рахунок коштів, які будуть додатково виділені управлінню праці та соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації.

У письмових запереченнях проти позову (вх. №4617/11 від 08.02.11), відповідач посилався на судові рішення Європейського Суду з прав людини у справах проти України, у яких Європейський Суд з прав людини зауважив, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. З посиланням на ці рішення відповідач зробив висновок, що причина невиконання управлінням праці та соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації судового рішення є неповажною.

Сторони явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, про причини неявки суду не повідомили, про час, дату, місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Відповідно до положень частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Ці ж наслідки застосовуються у разі повторного неприбуття за таких самих умов відповідача, який не є субєктом владних повноважень.

Частиною пятою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби вирішується судом протягом десяти днів після відкриття виконавчого провадження у справі.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів та строк розгляду цієї категорії справ, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судовим рішенням у справі №2а-41/1/08 зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року з урахуванням сум, що отримані нею згідно статтею 56 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Відповідно до положень частини першої статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Для примусового виконання судового рішення Машівським районним судом Полтавської області 29 квітня 2009 року видано виконавчий лист №2а-41/1/08.

На виконання частини другої статті 24 Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції 22.07.2009 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі №2а-41/1/08 та надано боржнику строк для добровільного виконання судового рішення до 29.07.2009.

Управління праці та соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації у вказаний строк судове рішення не виконало з підстави відсутності відповідного фінансування.

За невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк судового рішення у справі №2а-41/1/08 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції від 30.12.2010 на управління праці та соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації накладено штраф у сумі 340,00 грн.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено);добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність прийнятої головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції ОСОБА_1 постанови про накладення штрафу від 30.12.2010 суд встановив наступне.

Преамбулою Закону України Про виконавче провадження визначено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

В розумінні статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження»встановлено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (далі - державні виконавці).

Відповідно до норм цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами, як такі що є виконавчими документи.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження»встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною пятою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження»копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Частиною шостою статті 30 зазначеного Закону, якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Суд не приймає до уваги доводів позивача про відсутність грошових коштів, викладеному у позовній заяві, суд відзначає, що відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Аналогічне правило міститься і в частині першій статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Системний аналіз наведених положень норм права дає підстави для висновку, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обовязковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обовязок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відсутність відповідного фінансування не може бути визнана поважною причиною невиконання судового рішення з огляду на те, що за своїм характером є або бездіяльністю, або юридично неспроможною дією і не вказує на належне ставлення боржника до процесу організації виконання судового рішення. При цьому суд бере до уваги, що судовим рішенням на позивача було покладено обовязок здійснити дії по нарахуванню та виплаті грошових коштів. Судом не встановлено наявності доказів, які б вказували на існування будь-яких перешкод у здійсненні позивачем нарахування належної суми.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Зміст дій, які повинен вчиняти державний виконавець з приводу примусового виконання судових рішень, передбачений зокрема статтею 87 зазначеного Закону.

Так, статтею 87 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання.

Позивач не надав суду доказів наявності поважних причин невиконання судового рішення, які в силу зазначеної норми визначені законодавцем як єдина підстава для звільнення від юридичної відповідальності у вигляді накладення штрафу за невиконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений конституційним законодавством України і спрямована на виконання рішення суду, а позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 14 лютого 2011 року.

Суддя К.І. Клочко