Справа № 816/3014/15
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/3014/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

представника позивача - Ївженка Р.О.,

представника відповідача - Сухомлин Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубнигазбуд" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лубнигазбуд" /далі -позивач, ТОВ "Лубнигазбуд"/ звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області /далі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві/ про скасування податкових повідомлень-рішень від 14.05.2015 №№ , .

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки акту перевірки є незаконними та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства, оскільки відповідачу не надано право щодо самостійного визнання правочину недійсним, отримання послуг від ТОВ "Будресурс-К" та їх оплата підтверджується належним чином оформленими первинними документами, у зв'язку із чим спірні рішення підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях від 14.08.2015 /а.с. 53-56/.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "Лубнигазбуд" /ідентифікаційний код 34235569/ зареєстровано у якості юридичної особи 06.05.2006 /а.с. 13/.

24.04.2015 ДПІ у м. Полтаві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Лубнигазбуд" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Будресурс-К" за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 24.04.2015 № 1890/16-01-22-03-13/34235569 /а.с. 33-40/, у висновках якого зафіксовано порушення ТОВ "Лубнигазбуд":

- пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на прибуток на загальну суму 239875 грн, у тому числі за 2013 рік в сумі 239 875 грн;

- пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, в загальній сумі 252500 в тому числі за вересень 2013 року - 252 500 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у м. Полтаві 14.05.2015 винесено податкові повідомлення-рішення:

- № , яким ТОВ "Лубнигазбуд" збільшено грошове зобов'язання за платежем: податок на прибуток на загальну суму 299 843,75 грн, з них за основним платежем - 239875 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 59968,75 грн /а.с. 41/,

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 315625 грн, з них за основним платежем - 252500 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 63125 грн /а.с. 42/.

Позивач не погодився із вказаними рішеннями та оскаржив їх до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд виходив з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що спірне донарахування грошового зобов'язання зі сплати ПДВ та податку на прибуток контролюючим органом здійснено на підставі висновку про те, що операції з надання позивачеві робіт у рамках господарських правовідносин з ТОВ "Будресурс-К" фактично не здійснювалось, а подані платником первинні документи спрямовані на штучне створення документального підтвердження факту виконання взаємних зобов'язань між господарюючими суб'єктами і формальне дотримання податкового законодавства.

Детально вивчивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи первинні документи, надані сторонами на підтвердження своїх доводів, суд погоджується з висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України до витрат операційної діяльності, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до підпунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу).

Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Відповідно до статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Представником позивача на підтвердження обставин реальності здійснення у вересні 2013 року господарських операцій з контрагентом ТОВ "Будресурс-К" надано суду податкову накладну від 30.09.2013 № 228 на загальну суму 1515000 грн, в т.ч. ПДВ - 252500 грн, акт виконаних робіт від 30.09.2013 № 1 до договору від 06.08.2013 № 06/08/13, договір про відступлення права вимоги від 03.02.2014 № 010302-14, банківську виписку по рахунку від 21.01.2014, оборотно-сальдову відомість /а.с. 43-48/. Зазначені первинні документи надавались позивачем до перевірки.

Суд дослідив вказані докази та встановив, що податкова накладна та акт виконаних робіт містять посилання на договір від 06.08.2013 № 06/08/13, проте суду не надано зазначений договір, як не надано його і до перевірки на запит контролюючого органу. Також згідно акту виконаних робіт Виконавцем проведені роботи - перегін бурового верстату, завезення бурового обладнання та жилого містечка на відстань 700 км, монтаж бурового верстату, допоміжного обладнання жилого містечка включаючи замір опорів та накладку. Однак, доказів та пояснень щодо використання придбаних робіт у господарській діяльності позивача не надано.

Будь-яких інших належних доказів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом суду не надано, а судом не встановлено обставин, що підтверджують фактичне здійснення таких операцій.

Оцінивши з дотриманням положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані позивачем на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом, первинні документи, суд дійшов до висновку, про те, що вони не дають можливості встановити реальність здійснення операцій, а свідчать про те, що господарські операції з контрагентом оформлялись лише документально.

Крім того, доводи контролюючого органу про нереальність здійснення господарських операцій з придбання робіт у ТОВ "Будресурс-К" ґрунтуються на висновках вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.12.2014 у справі № 524/10551/14-к /а.с. 65-67/.

Судом встановлено, що Автозаводський районний суд м. Кременчука 04.12.2014 розглянув кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000090 від 29.09.2014 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України, та визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України.

При розгляді вказаного кримінального провадження Автозаводський районний суд м. Кременчука встановив, що ОСОБА_3 діючи за попередньою змовою у групі з невстановленими особами, не маючи наміру здійснювати діяльність, пов'язану з виробництвом, продажем товарно-матеріальних цінностей, виконанням робіт та наданням послуг, в порушення встановленого законодавством порядку здійснення підприємницької діяльності та з метою прикриття незаконної діяльності, упродовж листопада 2011 - жовтня 2013 років, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, зареєстрував суб'єкти підприємницької діяльності (юридичну особу) ТОВ «Салкон-2012» (код 37996449), ТОВ «Інтербуд-Центр» (код 38950646), ТОВ «Будресурс-К» (код 38688468), ТОВ «Санжарк» (код 38317325).

Після реєстрації ТОВ «Салкон-2012» (код 37996449),ТОВ «Санжарк» (код 38317325), ТОВ «Будресурс-К» (код 38688468) та ТОВ «Інтербуд-Центр» (код 38950646) ОСОБА_3 самостійно підприємницьку діяльність не здійснював, угод фінансового характеру не складав, печатками підприємств не користувався, а реєстраційні і установчі документи зазначених підприємств передав невстановленим досудовим слідством особам, що дало змогу невстановленим особам вести незаконну господарську діяльність, а саме: складати від імені ОСОБА_3, як директора ТОВ «Салкон-2012» (код 37996449), ТОВ «Санжарк» (код 38317325), ТОВ «Будресурс-К» (код 38688468), ТОВ «Інтербуд-Центр» (код 38950646) необхідні документи фінансово-господарської діяльності (договори, податкові, видаткові накладні, акти виконаних робіт та інші документи), звітні документи зазначених підприємств по сплаті податків, які зовні складені вірно, але фактично не відповідали дійсності, та надало змогу перераховувати грошові кошти без фактичного проведення фінансово-господарських операцій, тобто в подальшому невстановлені слідством особи використали печатки, статутні документи та реквізити ТОВ «Салкон-2012» (код 37996449), ТОВ «Санжарк» (код 38317325), ТОВ «Будресурс-К» (код 38688468) та ТОВ «Інтербуд-Центр» (код 38950646) для здійснення удаваних (безтоварних) операцій та незаконного одержання доходів.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.12.2014 у справі № 524/10551/14-к набрав законної сили 06.01.2015.

Відповідно до частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, вироком суду, який набрав законної сили, підтверджується здійснення фіктивного підприємництва шляхом створення та провадження діяльності ТОВ «Будресурс-К», в тому числі у період відносин із позивачем у вересні 2013 року.

Суд зазначає, що вчинення злочину, кваліфікованого за статтею 205 КК України, охоплюється зокрема і укладенням угод, які не спричиняють реальних юридичних наслідків, тобто, у даному випадку, реального виконання робіт за укладеною угодою між позивачем та ТОВ «Будресурс-К».

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.05.2015 у справі № К/800/61898/13.

Також, суд звертає увагу на те, що господарські операції (зокрема, виконання робіт), здійснені на виконання правочинів, є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань, а дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції.

Суд враховує, що підставою для зменшення платником об'єкта оподаткування (податкових зобов'язань) з податку на додану вартість на суму податку на додану вартість є факт реального виконання робіт та безпосередній зв'язок витрат на оплату цих робіт з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних робіт або ж призначення останніх для такого використання.

Податковий кредит може сформуватися платником податків лише за реально проведеною господарською операцією, тобто за господарською операцією, яка спричинила зміни у структурі та стані активів і зобов'язань суб'єкта господарювання, за умови, що проведення господарської операції підтверджується також і іншими документами, складання яких передбачено законодавством та є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту.

Отже, сам факт наявності у платника податків належним чином оформленої податкової накладної не може бути єдиною та беззаперечною підставою для формування податкового кредиту, при наявності встановлення відсутності реального здійснення господарських операцій між платником податків та його контрагентом, а саме за відсутності фізичних, технічних та технологічних можливостей у контрагента до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що право платника податку на відображення у податковому обліку господарських операцій виникає у разі реальності задекларованих господарських операцій, наявності ділової мети у розглядуваних операціях, добросовісності платника податку та дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції. Порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку про те, що укладена ТОВ "Лубнигазбуд" з ТОВ «Будресурс-К» угода не мала реального характеру та не спричинила реального настання правових наслідків, що обумовлені нею.

На підставі наведеного, суд констатує правомірність доводів ДПІ у м. Полтаві про порушення позивачем вимог пунктів пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на прибуток на загальну суму 239875 грн, у тому числі за 2013 рік в сумі 239 875 грн та пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, в загальній сумі 252 500 в тому числі за вересень 2013 року - 252 500 грн.

Поряд з цим слід зазначити, що у податкових правовідносинах є неприпустимою ситуація, яка дозволяла б недобросовісним платникам за допомогою інструментів, що використовуються у цивільно-правових відносинах, створювати ситуацію формальної наявності права на отримання податкової вигоди (у тому числі шляхом формування податкового кредиту та зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат).

За правилами підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Таким чином, відповідач правомірно збільшив суму грошового зобов'язання позивача зі сплати ПДВ на 252500 грн та податку на прибуток - 239 875 грн.

У разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування /пункт 123.1 статті 123 Податкового кодексу України/.

Відтак, застосування контролюючим органом до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 59968,75 грн та 63125 грн є обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень покладено на контролюючий орган.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування наявності в діях позивача ознак неправомірності, а відтак і правомірності прийнятого ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, матеріалами справи не підтверджені та задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив 10% суми судового збору, що становить 487,20 грн, таким чином, з позивача належить стягнути решту 90% суми судового збору, тобто 4384,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубнигазбуд" до Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубнигазбуд" (, місцезнаходження: вул. Фрунзе,2, м. Полтава) до Державного бюджету України (на розрахунковий рахунок: 4002, отримувач коштів: УДКСУ у м. Полтаві Полтавської області, 22030001; Банк отримувача: ГУДКСУ у Полтавській області, МФО: 831019; Код ; Код класифікації доходів бюджету: 22030001; Призначення платежу: судовий збір, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубнигазбуд", Полтавський окружний адміністративний суд, ) судовий збір у розмірі 4384,80 грн (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 80 коп.).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено 04 вересня 2015 року.

Суддя І.Г. Ясиновський