Справа № 22-а-2501/11
Суддя: Березовенко Р. В.
Дата ухвалення: 2011-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а-2501/2011 Головуючий у 1 інстанції Гапоненко А.П.
Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі: головуючого судді: Сержанюка А.С.,

суддів: Березовенко Р.В., Фінагєєва В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, -

встановила:

У листопаді 2009 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відмову відповідача щодо виплати йому щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, протиправною; зобов»язати здійснити нарахування на його користь невиплаченої державної соціальної підтримки у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період 2008-2009 роки, на весь період чинності згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2009 року позов задоволено частково. Зобовязано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоотримані суми надбавки, як дитині війни, за період з 13 листопада 2008 року по 31 грудня 2009 року, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням уже проведених виплат. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно преамбули Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року цей Закон установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Стаття 1 зазначеного Закону визначає терміни, згідно частини першої якої у цьому законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: дитина війни особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування і відповідає встановленому законом прожитковому мінімуму.

Згідно ст. 7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

По справі встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Проте, така надбавка їй виплачувалась у значно меншому розмірі, оскільки підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" був викладений в новій редакції, були звужені гарантовані Конституцією України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни" права позивачки на державну соціальну підтримку дітей війни у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу ІІ "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Згідно пункту 5 зазначеного Рішення положення Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачці відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 195, 197-198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2009 року - без змін.

Копію рішення суду апеляційної інстанції надіслати особам, які беруть участь у справі, протягом трьох днів з моменту підписання постанови або ухвали суду апеляційної інстанції, згідно ч. 3 ст. 197 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: А.С.Сержанюк

Судді: Р.В.Березовенко

ОСОБА_3