Справа № 22-а - 107/11
Суддя: Сидоренко І. П.
Дата ухвалення: 2011-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Одеської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 19 листопада 2009р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області про визнання безпідставною відмову у нарахуванні щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

23 березня 2009р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області про визнання безпідставною відмову у нарахуванні щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни та зобовязання вчинити певні дії.

Позивач зазначив, що є дитиною війни та відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на відмову відповідача проводити нарахування та виплату вказаного підвищення до пенсії, просив визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з останнього недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни з 01 січня 2006р. по грудень 2008р.

Постановою суду від 19 листопада 2009р. позов задоволено частково. Визнано безпідставною відмову УПФ у нарахуванні допомоги. Зобовязано відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та провести відповідні виплати за період з 09 липня 2007року по 31 грудня 2007року, з 22 травня 2008р. по 31 грудня 2008р.В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить постанову суду скасувати, ухвалити рішення про відмову у задоволені позову. При цьому апелянт вказує, що судом порушено норми матеріального права, зокрема, неправильно застосовано ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Апелянт звертає увагу на те, що чинним законодавством не визначено чи має право відповідач здійснювати нарахування та виплату вказаного підвищення, за рахунок яких коштів і джерел проводяться виплати особам, що мають статус «дитина війни».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду скасуванню з прийняттям нової постанови з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, 1940року народження, отримує пенсію за віком та належать до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Причиною виникнення даного спору стала відмова управління Пенсійного фонду здійснити перерахунок розміру пенсії позивачу відповідно до вимог статті 6 названого Закону у 2006-2008роках.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» дію статті 6 названого Закону було зупинено на 2007рік. При цьому статтею 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» установлено, що у 2007році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007р. № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» з урахуванням статті 111 цього Закону.

В силу вимог частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведених законодавчих приписів, у 2007році саме з 09.07.2007р. доплата до пенсії громадянам, що мають статус дітей війни, повинна була здійснюватись за правилами статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому не виплата Управлінням відповідних нарахувань є протиправною бездіяльністю цього субєкта владних повноважень.

З тих самих підстав слід визнати протиправною і відмову відповідача виплачувати щомісячне довічне грошове утримання позивачам в порядку статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2008році - з 22.05.2008р., позаяк рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано неконституційним положення підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»Закону України "Про Державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно з яким текст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни».

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом першої інстанції до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Такі доводи апелянта не відповідають як нормам національного законодавства, так і міжнародного, зокрема ч.1 ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, яка є частиною законодавства України, і практиці Європейського Суду з прав людини як джерела права (справа "Кечко проти України", заява №63134/00).

Посилання скаржника на відсутність нормативно встановленого порядку визначення мінімальної пенсії за віком для цілей статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» також не можуть бути взяті до уваги. Адже порядок обчислення мінімальної пенсії за віком міститься у частині першій статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Оскільки, жодним іншим законом не передбачено механізм визначення цієї державної соціальної гарантії, та з огляду на неможливість обмеження права особи на одержання соціальних пільг, компенсацій і гарантій з мотивів неповноти законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, застосування частини першої статті 28 названого Закону під час нарахування виплат в порядку статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» слід визнати цілком обґрунтованим.

Суд першої інстанцій, задовольняючи позов ОСОБА_1 , прийшов до висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії з підвищенням на 30 % мінімальної пенсії за віком за період за період з 09 липня 2007року по 31 грудня 2007року, з 22 травня 2008р. по 31 грудня 2008р., а бездіяльність відповідача визнано протиправною.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 23 березня 2009року.

Водночас відповідно до частин першої, другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент подання цього позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав і свобод.

З урахуванням строку звернення ОСОБА_2 з позовом до суду 23 березня 2009р. і вимог ст. 99 КАС України, судова колегія вважає, що вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а саме за період з 22 травня 2008р. до 31 грудня 2008р., з урахуванням виплачених сум допомоги за вказаний період. У задоволенні іншої частини позову відмовити, оскільки доводи позивача щодо необізнаності не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.01.2007р. до 09.07.2007р. не підлягають задоволенню у звязку з тим, що дія ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» була призупинена. А права позивача за період з 09.07 2007 року не підлягають захисту у звязку з пропуском річного строку на звернення до адміністративного суду.

Крім того, постанова суду в частині зобовязання відповідача здійснити виплату позивачу недорахованої надбавки до пенсії в конкретно визначеній грошовій сумі, підлягає скасуванню, оскільки на момент розгляду справи в суді першої інстанції, згідно із положеннями ст.ст. 21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов міг містити лише вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Встановивши, що відповідач у справі порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд повинен був визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних позивачу сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення чи виплату їх конкретних розмірів.

У звязку із викладеним, у задоволенні позову про виплату надбавки до пенсії у конкретно визначеному розмірі також необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 196, 198 ч 1 п 3 КАС України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області задовольнити частково.

Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 19 листопада 2009р. скасувати, прийняти нову постанову.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області виплачувати щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 в порядку статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22 травня 2008р. до 31 грудня 2008р. .

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист війни» за період з 22 травня 2008р. до 31 грудня 2008р., з урахуванням виплачених сум допомоги за вказаний період. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили постановою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку ст..212 КАС України.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді Є.С. Сєвєрова

ОСОБА_3