Справа № 22-а-27239/11
Суддя: Савченко С. І.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

іменем України

З листопада 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Іванової І.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2010 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про визнання дій протиправними та зобовязання виплатити щорічну допомогу,

встановила:

У квітні 2010 р. позивач звернувся до суду із цивільним позовом, який мотивував тим, що він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС і відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Вказував, що у 2007-2009 p.p. відповідач виплачував йому одноразову допомогу в меншому розмірі ніж встановлено законом. Посилався на те, що його заява про перерахунок допомоги, подана відповідачу, залишена без задоволення у звязку з чим просив визнати такі дії відповідача протиправними та стягнути з відповідача на його користь допомогу на оздоровлення за 2007-2009 p.p.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2010 р. позов задоволено. Визнано відмову відповідача щодо перерахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення позивачу неправомірною та стягнуто з відповідача на користь позивача недоотримані суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007 - 2009 p.p.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про відмову в задоволенні цивільного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абз.5 ч.І Закону України «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2748-VI від 2 грудня 2010 року щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, апеляційні скарги щодо таких спорів, які подані до апеляційних судів до дня набрання чинності Законом України від 2 грудня 2010 року № 2748-VI «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами» в порядку цивільного судочинства, та апеляційні скарги, передані відповідним апеляційним судам згідно з пунктом 2 розділу II Закону України від 18 лютого 2010 року № 1691- VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів

України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами^, провадження за якими не відкрито, розглядаються цими апеляційними судами у порядку адміністративного судочинства.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до вимог п.І.ч.1 ст.197 КАС України, у звязку із відсутністю клопотань від учасників про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність^| обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги^Р вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими, доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС. ІА

Статтею ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, їда постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Також судом встановлено, що позивачу, як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС 19 грудня 2007 р. було вилачено допомогу за 2007 р. у розмірі 120 грн., 16 серпня 2008 р. - допомогу за 2008 рік у сумі 120 грн., а 2 лютого 2010 р. - допомогу за 2009 р. у сумі 120 грн. (а.с.8-10).

Судом першої інстанції було правильно враховано, що Законом України Про Державний бюджет України на 2007 рік (пункт 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України») та Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік (пункт 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України») було внесено зміни до ст.48 Закону України «Про статус і соціальнЛ^ захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно яких щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою, починаючи з 01.01.2007 р. та з

01.01.2008р. виплачується в порядку та розмірах, встановлених КМ України.

Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р.та № 10- рп/2008 від 22.05.2008 р. визнано неконституційними положення п.28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік та п.28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік, оскільки такі зміни звужують обсяг прав на соціальний захист ліквідаторів та потерпілих від аварії на ЧАЕС.

Згідно ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти, що визн^Ь неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі.

З огляду на викладене Закон України Про Державний бюджет України на 2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, а також Закон України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, які змінили розмір допомоги, в період з 01.01.2007 р. до 08.07.2007 р. та з 01.01.2008 р. по 21.05. 2008 р. були чинні і підлягали виконанню, як такі, що прийняті пізніше в часі, у звязку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою - ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захи^|

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а органи, уповноважені на здійснення виплати допомоги, виплачуючи її згідно вказаного закону, в цей період діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про про зобов'язання відповідача зробити перерахунок та виплатити позивачу суму щорічної соціальної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 p.p. в розмірі, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апелянта про необхідність застосування постанов Кабінету Міністрів України для визначення розміру виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, оскільки вони є необгрунтованими і суперечать ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, до передбачені Конституцією та Законами України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205 КАС України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст.254 КАС України.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий : _________________

Судді : _________________ ________________