Справа № 22-а-19124/11
Суддя: Данілов О. М.
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Категорія 90 13.10.2011
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного

суду Київської області у складі:

Головуючого: Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мельника Я. С,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Київ адміністративну справу за

апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Іванківської

районної державної адміністрації Київської області на постанову Іванківського районного

суду Київської області від 20 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2

Йосипівни до управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної

державної адміністрації Київської області про визнання дій неправомірними та стягнення

недоплачених сум,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2009 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом.

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 20 листопада 2009

року позов задоволено частково. Визнано дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачці

недоплаченої суми одноразової допомоги на оздоровлення неправомірними.

Зобовязано відповідача провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2

недоотриману суму одноразової допомоги на оздоровлення за період 01 жовтня 2008 року

по 01 жовтня 2009 рік у сумі 2 878 грн. 80 коп.

Відповідач, не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, подав апеляційну

скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення

позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В

обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції порушив

норми матеріального права, у звязку із чим спір вирішений невірно.

Заслухавши судцю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної

скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з

наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії

на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи що підтверджується копією посвідчення

(а.с. 5).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" їй має виплачуватись щорічна допомога на

оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Судом першої інстанції було встановлено, що щорічна одноразова допомога на

оздоровлення позивач7 була нарахована у 22 травні 2008 року (а.с.6) в розмірі 120.00 грн.

Позивачка оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала державну допомогу

значно нижчу, ніж це передбачено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист

громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернулась до

СУДУ за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія судців вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суперечить ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України та Законами України, оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановлено, що розяснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно- правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Виходячи з засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами, а також враховуючи, що згідно ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п. 1) та основи соціального захисту (п. 60) при вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування законної та обгрунтованої постанови суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області залишити без задоволення.

Постанову Іванківського районного суду Київської області від 20 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч,5 ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді