Справа № 2а-6714/10/1670
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2011-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-6714/10/1670

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Довгопол М.В.,

при секретарі Дрижирук М.І.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 18.11.2010 року, № /0 від 18.11.2010 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що податковим повідомленням рішенням № /0 від 18.11.2010 року за порушення пп. 5.3.9., 5.3.1., 5.2.1. п. 5.3., 5.2. ст. 5, пп. 11.2.1. п. 11.2. ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 148 558,83 грн., в тому числі за основним платежем 100 520,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 48 038,33 грн. Вказував, що висновок перевірки, на підставі якого прийнято зазначене податкове повідомлення-рішення, про те, що господарські операції позивача із ПП ОСОБА_4 проводилися в порушення вимог Закону у звязку з відсутністю товарно-транспортних накладних на перевезення палива та дорожніх листів, мали безтоварний характер, не відповідає дійсності, оскільки поставка нафтопродуктів ПП ОСОБА_4 підтверджена належним чином оформленими податковими накладними, накладними та товарно-транспортними накладними, а також зафіксована у Журналі обліку надходження нафтопродуктів, змінних звітах АЗС. Відповідно до актів інвентаризації цінностей нестач ти надлишків нафтопродуктів не виявлено. Вважає, що у ТОВ «Бест»були в наявності усі необхідні документи первинного обліку, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які фіксують факт здійснення господарських операцій.

Зазначав, що податковим повідомленням-рішенням № /0 від 18.11.2010 року за порушення пп. 7.4.4., 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 120 623,89 грн., в тому числі за основним платежем 80 415,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 40 207,96 грн. Вважає, що висновок перевірки про неправомірне формування податкового кредиту за результатами господарських операцій з ПП ОСОБА_4 є незаконним, оскільки суми ПДВ віднесено до податкового кредиту на підставі належним чином оформлених податкових накладних, одержаних від субєкта, зареєстрованого платником ПДВ, після сплати ПДВ в ціні придбаних товарів.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

У запереченнях посилалася на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Бест»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 04.11.2010 року № 10487/23-1/30406433, яким були зафіксовані порушення товариством, зокрема, пп. 5.3.9., 5.3.1., 5.2.1. п. 5.3., 5.2. ст. 5, пп. 11.2.1. п. 11.2. ст. 11 Закону України про оподаткування прибутку підприємств», пп. 7.4.4., 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Зазначала, що висновки перевірки є законними та ґрунтуються на досліджених перевіряючими документів ТОВ «Бест».

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка ОСОБА_5, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що у термін з 21.09.2010 року по 01.11.2010 року державними податковими ревізорами - інспекторами Державної податкової інспекції у м. Полтаві проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Бест», , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.09 по 30.06.10, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.09 року по 30.06.10 року.

Перевірку здійснено на підставі направлень на перевірку від 21.09.2010 року № 2326, від 19.10.2010 року № 2667, наказу Державної податкової інспекції у м. Полтаві від 19.10.2010 року № 2411 «Про продовження терміну проведення виїзної планової документальної перевірки ТОВ «Бест».

За результатами перевірки складено акт від 04.11.2010 р. № 10487/23-1/30406433, в якому зафіксовано порушення позивачем п.п. 5.3.9., 5.3.1., 5.2.1. п. 5.3., 5.2. ст. 5, п.п. 11.2.1. п. 11.2. ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 100 520,5 грн., в тому числі по періодах: І квартал 2009 року 12 943,75 грн., ІІ квартал 2009 року 4331,25 грн., ІІІ квартал 2009 року 40 578 грн., ІV квартал 2009 року 32 897 грн., І квартал 2010 року 9770,5 грн.

Також перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 7.4.4., 7.4.5. п. 7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме, неправомірно сформовано податковий кредит на загальну суму 80 415,9 грн., в тому числі по періодах: лютий 2009 року 3465 грн., березень 2009 року 6890 грн., квітень 2009 року 3465 грн., липень 2009 року 15 230 грн., серпень 2009 року 4392 грн., вересень 2009 року 12 840 грн., жовтень 2009 року 19 738 грн., листопад 2009 року 6579, 38 грн., лютий 2010 року 7816 грн.

Акт перевірки позивачем не підписано, у звязку з чим перевіряючими складено акт від підпису матеріалів перевірки.

На підставі акту перевірки Державною податковою інспекцією у м. Полтаві винесено податкове повідомлення рішення № /0 від 18.11.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 148 558,83 грн., в тому числі за основним платежем - 100 520,5 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 48 038,33 грн., а також податкове повідомлення-рішення № /0 від 18.11.2010 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 120 623,89 грн., в тому числі за основним платежем - 80 415,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 40 207,96 грн.

Позивач не згоден із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку податковому повідомленню рішенню № /0 від 18.11.2010 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 148 558,83 грн., в тому числі за основним платежем - 100 520,5 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 48 038,33 грн., суд виходить з наступного.

Об'єктом оподаткування згідно статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону, на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг) (пп. 11.2.1 п. 11.2. ст. 11 Закону).

Згідно абз. 4 пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 зазначеного Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на вимоги наведених правових норм, для правомірного зменшення платником податків обєкту оподаткування на суму витрат з придбання (виготовлення) товарів (послуг) необхідне їх підтвердження розрахунковими, платіжними та іншими документами, а також факт безпосереднього звязку цих витрат з господарською діяльністю платника податків.

Судом встановлено, що позивачем було укладено з приватним підприємцем ОСОБА_4 договори поставки нафтопродуктів від 01.01.2009 року та 05.01.2010 року, згідно з якими ПП ОСОБА_4 (Постачальник) зобовязувалася поставити позивачу (Покупець) нафтопродукти. Пунктом 2.2. договорів було передбачено, що товар постачається транспортом Постачальника.

Передача товару здійснюється при дотриманні представником Покупця наступних умов: надання оригіналу довіреності на отримання матеріальних цінностей, предявлення паспорта представника Покупця, підписання видаткової накладної про отримання товару (п. 2.3. договорів).

Днем поставки товару є день, вказаний у рахунку-фактурі (п. 2.5. договорів).

Згідно пояснень представників позивача ПП Шульгою здійснювалася поставка дизельного палива за усною заявкою позивача на адресу: вул. Центральна, 43, с. Щербані, Полтавський район, Полтавська область.

Із договору оренди нежитлової будівлі від 01.01.2009 року, акту прийому-передачі території нежитлової будівлі (склад ПММ) від 02.01.2009 року, технічного паспорту на виробничий будинок та інших документів, наявних у справі, вбачається, що позивач у ПП ОСОБА_6 орендує нежитлову будівлю (склад ПММ) та обладнання, що знаходиться за адресою вул. Центральна, 43, с. Щербані, Полтавський район, Полтавська область, та з у урахуванням отриманих дозволів використовує його як АЗС без здійснення роздрібної торгівлі.

Перевіркою встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи документами, що отримання дизельного палива від ПП Шульги оформлено наступними накладними на отримання товару:

- № 147 від 23.02.2009 року на суму 20 790,50 грн., в т.ч. ПДВ 3465,08 грн.;

- № 150 від 10.03.2009 року на суму 20 790,50 грн., в т.ч. ПДВ 3465,08 грн.;

- № 153 від 30.03.2009 року на суму 20 548,75 грн., в т.ч. ПДВ 3424,79 грн.;

- № 156 від 23.04.2009 року на суму 20 790,50 грн., в т. ч. ПДВ 3465,08 грн.;

- № 171 від 07.07.2009 року на суму 22 966,25 грн., в т.ч. ПДВ 3827,71 грн.;

- № 172 від 10.07.2009 року на суму 22 966,25 грн., в т.ч. ПДВ 3827,71 грн.;

- № 176 від 16.07.2009 року на суму 22 724,50 грн., в т.ч. ПДВ 3787,42 грн.;

- № 175 від 14.07.2009 року на суму 22 724,50 грн., в т.ч. ПДВ 3787,42 грн.;

- № 178 від 06.08.2009 року на суму 26 350,75 грн., в т.ч. ПДВ 4391,79 грн.;

- №184 від 01.09.2009 року на суму 48 516 грн., в т.ч. ПДВ 8086 грн.;

- № 186 від 10.09.2009 року на суму 28 526,50 грн., в т.ч. ПДВ 4754,42 грн.;

- № 195 від 30.10.2009 року на суму 39 476,25 грн., в т.ч. ПДВ 6579,38 грн.;

- № 196 від 30.10.2009 року на суму 39 476,25 грн., в т.ч. ПДВ 6579,38 грн.;

- № 197 від 30.10.2009 року на суму 39 476,25 грн., в т.ч. ПДВ 6579,38 грн.;

- № 198 від 16.11.2009 року на суму 39 476,25 грн., в т.ч. ПДВ 6579,38 грн.;

- № 208 від 19.02.2010 року на суму 46 898,80 грн., в т.ч. ПДВ 7816,47 грн.

Загальну суму витрат на придбання дизельного палива в розмірі 402 082 грн. позивачем віднесено до складу валових витрат за період 2009 І квартал 2010 року, що за висновком акту перевірки здійснено в порушення вимог Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки під час перевірки встановлено, що на підприємстві відсутні підтверджуючі документи, а саме, товарно-транспортні накладні на перевезення палива та дорожні листи.

Разом з тим, у судовому засіданні представники позивача зазначали, що товарно-транспортні накладні на момент перевірки були в наявності, але не вимагалися у позивача.

Відповідно до п. 2.3.2. Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 року № 327, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно, зокрема: зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів. У разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

В акті перевірки від 04.11.2010 року інспекторами зафіксовано, що на підприємстві товарно-транспортні накладні на перевезення палива та дорожні листи відсутні (стор. 9 акту перевірки), при цьому пояснення посадових осіб підприємства щодо відсутності документів або факт відмови надати такі пояснення в акті перевірки не відображено. Крім того, у додатку 4 до акту перевірку «Узагальнений перелік документів, які було використано при проведенні перевірки ТОВ «Бест»»зазначено, що при перевірці формування валових витрат прибуткові накладні, первинні документи на придбання товару використано вибірковим порядком. Таким чином, доводи відповідача про ненадання позивачем на момент проведення перевірки товарно-транспортних накладних та дорожніх листів, є непідтвердженими.

Позивачем надано суду товарно-транспортні накладні щодо перевезення дизельного палива (3, 5, 6 тонн) по маршруту: пункт навантаження - м. Полтава, вул. Половка , 62; пункт розвантаження - с. Щербані, Полтавський район, вул. Центральна, 43 ( вантажовідправник ПП ОСОБА_4, вантажоодержувач ТОВ "Бест"), а саме: б/н від 23.02.2009 року, б/н від 10.03.2009 року, б/н від 30.03.2009 року, б/н від 23.04.2009 року, б/н від 14.07.2009 року, б/н від 16.07.2009 року, б/н від 07.07.2009 року, б/н від 10.07.2009 року, б/н від 06.08.2009 року (автопідприємство ПП ОСОБА_7, водій ОСОБА_7, ГАЗ 173-64 СК), б/н від 01.09.2009 року(автопідприємство ПП ОСОБА_8, водій ОСОБА_8, КАМАЗ), б/н від 10.09.2009 року (автопідприємство ПП ОСОБА_7, водій ОСОБА_7, ГАЗ 173-64 СК), б/н від 30.10.2009 року, б/н від 16.11.2009 року (автопідприємство ПП ОСОБА_9, водій ОСОБА_9М.), б/н від 19.02.2010 року (автопідприємство ПП ОСОБА_8, водій ОСОБА_8С.)

Твердження відповідача про те, що за інформацією УДАІ УМВС України в Полтавській області від 27.12.2010 року № 11/10215 про зазначені у товарно-транспортних накладних автомобілі із державними номерами 17364 СК, 17354 СК, 04940 СК, вказані транспортні засоби фактично не могли здійснювати перевезення дизельного палива, суд оцінює, виходячи з наступного.

Згідно показань свідка ОСОБА_5, який здійснював приймання дизельного палива від ПП ОСОБА_4 у періоді з 2009 року по І квартал 2010 року та підтвердив свій підпис на товарно-транспортних накладних, дизельне паливо ним приймалося на підставі виписаної довіреності, згідно накладних та товарно-транспортних накладних, в яких ним перевірялася відповідність зазначеної маси нафтопродуктів фактично поставленій, на державні номери транспортних засобів - бензовозів, не зверталася увага. В подальшому кількість отриманого дизельного палива відображалася ним у змінних звітах АЗС та фіксувалася у Журналі обліку руху нафтопродуктів.

Відповідно до п. 5.1.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155, (надалі Інструкція) приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо.

Згідно п. 10.2.1 Інструкції приймання нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності. Приймання нафтопродуктів здійснюється відповідно до вимог робочої інструкції оператора АЗС та інструкції з охорони праці, які повинні бути затверджені керівником підприємства, якому належить АЗС.

На підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП (п. 10.2.10 Інструкції)

Відповідно до п. 16.1 Інструкції матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою N 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Бухгалтерські служби підприємств перевіряють та приймають змінні звіти з доданими до них первинними документами (ТТН, талони, відомості встановленої форми, супровідні відомості за інкасацією готівки та інші), перевіряють правильність перенесення показників лічильників ПРК, ОРК з попередньої зміни, звіти про обсяг реалізації і форми оплати за РРО, визначення фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах АЗС за результатами вимірювання, відображених у формі N 17-НП, та надходження готівки (п. 16.2.)

З огляду на викладене вбачається, що працівник АЗС при прийнятті нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом, перевіряє їх марку та вид (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних, паспорта якості та копії сертифіката відповідності, обов'язку перевіряти відповідність державних номерів транспорту із тими, що зазначені у товарно-транспортних накладних, немає. Про прийняття дизельного палива складаються змінні звіти та вносяться записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів.

Судом встановлено, що отримання позивачем дизельного палива від ПП ОСОБА_4 у кількості, зазначеній у накладних, дійсно підтверджується записами Журналу обліку руху нафтопродуктів, який ведеться у хронологічному порядку, за відповідні дати, змінними звітами АЗС за підписом оператором ОСОБА_5, Книгою обліку довіреностей, яка містить записи про дати та номер виписаних на ОСОБА_5 довіреностей на отримання нафтопродуктів від ПП ОСОБА_4, із зазначенням відміток про використання довіреностей (дата і номер накладних). На отримане дизельне паливо у позивача наявні паспорти якості та сертифікати відповідності.

При співставленні даних накладних та записів у Журналу обліку руху нафтопродуктів, Книзі обліку довіреностей, змінних звітів АЗС розбіжності відсутні.

Крім того, суд бере до уваги те, що створеною позивачем інвентаризаційною комісією протягом періоду з 2009 року по ІІ квартал 2010 року здійснювалися інвентаризації наявних цінностей, за результатами яких складено акти від 30.03.2009 року, 30.06.2009 року, 30.09.2009 року, 10.12.2009 року, 01.04.2010 року, 01.07.2010 року, згідно яким відхилень фактичної наявності нафтопродуктів, в тому числі, дизельного палива, не виявлено.

Оплата отриманого від ПП ОСОБА_4 дизельного палива здійснювалася згідно виставлених рахунків-фактур, що відповідало умовам договорів. Факт оплати позивачем вартості дизельного палива підтверджується банківськими виписками, копії яких наявні у матеріалах справи.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, обовязковою ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти (під час її вчинення або в подальшому) реальні зміни майнового стану платника податків.

З огляду на те, що вищезазначеними документами, показаннями свідка ОСОБА_5, підтверджено реальні зміни в структурі активів позивача у звязку з придбанням дизельного палива від ПП ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що вказані господарські операції створюють правові наслідки у податковому обліку.

Враховуючи підтвердження суми витрат з придбання дизельного палива первинними бухгалтерськими, розрахунковими, платіжними та іншими документами, наявність безпосереднього звязку цих витрат з господарською діяльністю позивача, віднесення цих витрат в розмірі 402 082 грн. до складу валових витрат ґрунтується на вимогах Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Доводи відповідача про неналежне оформлення товарно-транспортних накладних, суд оцінює критично.

Пунктом 2.2. договорів поставки нафтопродуктів від 01.01.2009 року та 05.01.2010 року було передбачено, що товар постачається транспортом Постачальника. За таких обставин, відповідальність за незабезпечення супроводження належними документами перевезення дизельного палива покладається на постачальника, тобто ПП ОСОБА_4

Суд також враховує, що на запит ДПІ у м. Полтаві ПП ОСОБА_4 були надані письмові пояснення, якими підтверджено здійснення поставки ТОВ «Бест»дизельного палива, закупка якого відбувалася у ТОВ «Стандарт-ойл», при цьому вказано, що доставка здійснювалася продавцем. До пояснень ПП ОСОБА_4 були додані документи, якими були оформлені господарські операції поставки, другі примірники яких наявні у ТОВ «Бест».

Крім того, суд бере до уваги, що ДПІ у м. Полтаві була проведена планова перевірка СГД ФО ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 року по 31.12.2009 року, за наслідками якої складено акт від 05.05.2010 року № 3919/1703/НОМЕР_1, в якому констатовано факт здійснення господарських операцій з ТОВ «Бест», але порушень податкового законодавства при їх виконанні не виявлено.

Отже, висновок перевірки про завищення позивачем валових витрат в розмірі 402 082 грн. за період 2009 І квартал 2010 року є безпідставним.

За таких обставин, податкове повідомлення рішення № /0 від 18.11.2010 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 148 558,83 грн., в тому числі за основним платежем - 100 520,5 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 48 038,33 грн. не ґрунтується на вимогах Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», винесене без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню № /0 від 18.11.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 120 623,89 грн., в тому числі за основним платежем - 80 415,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 40 207,96 грн., суд виходить з наступного.

Законом України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 № 168/97-ВР (надалі Закон України «Про ПДВ») визначено коло платників податку на додану вартість, обєкти, база, ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України «Про ПДВ»встановлено, що податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду.

Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про ПДВ»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку із придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пп. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 Закону підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6.).

При цьому пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про ПДВ»передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

З огляду на викладені положення Закону, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання в господарській діяльності.

Перевіркою встановлено та не заперечується сторонами, що позивачем включено до складу податкового кредиту за період 2009 І квартал 2010 року суму ПДВ в розмірі 80 415 грн. за результатами господарських операцій з ПП ОСОБА_4, що, за висновком перевірки, здійснено в порушення п.п. 7.4.4., 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про ПДВ».

Судом встановлено, що податковий кредит позивачем сформовано на підставі виписаних ПП ОСОБА_4 податкових накладних:

- № 147 від 23.02.2009 року на суму 20 790,50 грн., в т.ч. ПДВ 3465,08 грн.;

- № 150 від 10.03.2009 року на суму 20 790,50 грн., в т.ч. ПДВ 3465,08 грн.;

- № 153 від 30.03.2009 року на суму 20 548,75 грн., в т.ч. ПДВ 3424,79 грн.;

- № 156 від 23.04.2009 року на суму 20 790,50 грн., в т. ч. ПДВ 3465,08 грн.;

- № 171 від 07.07.2009 року на суму 22 966,25 грн., в т.ч. ПДВ 3827,71 грн.;

- № 172 від 10.07.2009 року на суму 22 966,25 грн., в т.ч. ПДВ 3827,71 грн.;

- № 176 від 16.07.2009 року на суму 22 724,50 грн., в т.ч. ПДВ 3787,42 грн.;

- № 175 від 14.07.2009 року на суму 22 724,50 грн., в т.ч. ПДВ 3787,42 грн.;

- № 178 від 06.08.2009 року на суму 26 350,75 грн., в т.ч. ПДВ 4391,79 грн.;

- №184 від 01.09.2009 року на суму 48 516 грн., в т.ч. ПДВ 8086 грн.;

- № 186 від 10.09.2009 року на суму 28 526,50 грн., в т.ч. ПДВ 4754,42 грн.;

- № 195 від 30.10.2009 року на суму 39 476,25 грн., в т.ч. ПДВ 6579,38 грн.;

- № 196 від 30.10.2009 року на суму 39 476,25 грн., в т.ч. ПДВ 6579,38 грн.;

- № 197 від 30.10.2009 року на суму 39 476,25 грн., в т.ч. ПДВ 6579,38 грн.;

- № 198 від 16.11.2009 року на суму 39 476,25 грн., в т.ч. ПДВ 6579,38 грн.;

- № 208 від 19.02.2010 року на суму 46 898,80 грн., в т.ч. ПДВ 7816,47 грн.

На момент видачі податкових накладних ПП ОСОБА_4 мала статус платника ПДВ, свідоцтво № 100074653, видане Державною податковою інспекцією у м. Полтаві 01.11.2007 року. Податкові накладні оформлені згідно вимог пп. 7.2.1. п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про ПДВ», підписані та скріплені печаткою ПП ОСОБА_4 Факт оплати позивачем сум ПДВ в ціні придбаного дизельного палива підтверджується банківськими виписками, копії яких наявні у матеріалах справи.

Реальність господарських операцій позивача з ПП ОСОБА_4 підтверджується первинними та іншими документами, копії яких наявні у справі та були досліджені судом під час розгляду справи.

Із роздруківки автоматизованого співставлення сум податкового зобовязання та податкового кредиту позивача із ПП ОСОБА_4 вбачається, що сума ПДВ, віднесена позивачем до податкового кредиту, була відображена ПП ОСОБА_4 у податкових зобовязаннях, тобто відхилення відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за період 2009 І квартал 2010 року на суму 80 415 грн. за результатами господарських операцій з ПП ОСОБА_4 ґрунтується на вимогах Закону України «Про ПДВ». Натомість висновок перевірки про завищення податкового кредиту на зазначену суму є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, податкове повідомлення-рішення № /0 від 18.11.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 120 623,89 грн., в тому числі за основним платежем - 80 415,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 40 207,96 грн., суперечить вимогам Закону України «Про ПДВ», винесене без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення.

Таким чином, зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення є правовим актом індивідуальної дії, та згідно ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно ч. 2 ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 18.11.2010 року, № /0 від 18.11.2010 року, та визнати їх протиправними і скасувати.

На підставі викладеного, керуючись п. 5.1., п.п. 5.2.1. п. 5.2., пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 7.4.1., 7.4.5. п. 7.4., пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві № /0 від 18.11.2010 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 148 558,83 грн., в тому числі за основним платежем - 100 520,5 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 48 038,33 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві № /0 від 18.11.2010 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 120 623,89 грн., в тому числі за основним платежем - 80 415,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 40 207,96 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест" витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2011 року.

Суддя М.В. Довгопол