Справа № 2-а-4830/11
Суддя: Шовкопляс О. П.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-4830/11
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2011 року Білоцерківський міськрайонний суд у складі:

головуючий суддя Шовкопляс О. П. ,

при секретарі Проценко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними та неправомірними та зобовязання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та неправомірними та зобовязання вчинити певні дії та видати посвідчення інваліда війни.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є особою, яка залучалась до складу формувань Цивільної оборони і стала інвалідом внаслідок захворювань, повязаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Відповідач всупереч п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»відмовив йому в задоволенні заяви про надання статусу інваліда війни, а тому позивач просить в судовому порядку задовольнити його позов повністю.

В судовому позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідач субєкт владних повноважень, будучі належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, причини неприбуття суду не повідомив, тому справа відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України вирішується на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач на момент аварії на Чорнобильській АЕС працював водієм в Припятському АТП 31015, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, списком особового складу формувань цивільної оборони, які брали участь в ліквідації аварії на ЧАЕС в Припятського АТП 31015 виданого ВАТ «Автотраспортною акціонерною піввдружністю» «Славутич Бориспіль» № 42 від 07.02.2006 року та довідкою виданою головним управлінням з питань надзвичайних ситуацій у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи виданої 02.09.2011 року № 01-04/1420 відповідно до якої, головне управління з питань надзвичайних ситуацій у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, як колишній штаб ЦО Київської області, підтверджує, що ОСОБА_1 в період з 30 квітня по 5 травня 1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування автотранспортної служби ЦО Київської області від Припятського АТП 31015 і був залучений до участі в транспортному забезпеченні евакуаційних заходів ЦО.

Відповідно до діючого на той час Положення про цивільну оборону СРСР, затвердженого Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів № 1111 від 18 березня 1976 року в установі, де працював позивач, в звязку з аварією на Чорнобильській АЕС було створено формування Цивільної оборони.

Працюючи на ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС позивачка отримала статус громадянина, якій постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А № 117736 с від 19.07.2011 р. та вкладки до нього.

Згідно довідки Медико-соціальної (експертної) комісії серії КИО-І № 364827 від 18.05.2011 р. позивачу встановлена ІІ група інвалідності довічно, причина інвалідності - захворювання повязане з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

В 2011 році позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни з відповідним доказовим обґрунтуванням.

Відповідач в задоволенні заяви позивача своїм листом № 01/12-838 від 27 вересня 2011 року відмовив, посилаючись не те, що позивач не надав документів, підтверджуючих факт залучення його до формувань Цивільної оборони, зокрема, довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення особи до формувань Цивільної оборони.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Згідно статей 1, 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»вiд 22.10.1993 р. № 3551-XII даний Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоровя та активного довголіття, організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів, виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни, надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоровя.

Ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни (ст. 4).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»вiд 15.06.2004 № 1770-IV, який набрав чинності 08.07.2004 року, статтю 7 даного Закону було доповнено пунктом 9, згідно якого до інвалідів війни було віднесено також осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Виходячи зі змісту пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підставами для надання особі статусу інваліда війни є наявність двох складових умов: 1) особа повинна бути залучена до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 2) такій особі повинен бути встановлений статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, повязаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Як вбачається зі ст. 1 Закону України «Про цивільну оборону»вiд 03.02.1993 р. № 2974-XII цивільна оборона України є державною системою органів управління, сил і засобів, що створюється для організації і забезпечення захисту населення від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного, екологічного, природного та воєнного характеру.

Невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. До невоєнізованих формувань цивільної оборони зараховуються працездатні громадяни України, за винятком жінок, які мають дітей віком до 8 років, жінок з середньою та вищою медичною освітою, які мають дітей віком до 3 років, та осіб, які мають мобілізаційні розпорядження.

Відповідно до п. 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, посвідчення інваліда війни видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно пункту 10 даного Положення посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Суд зазначає, що позивачем поряд з іншими документами було надано відповідачу довідку Медико-соціальної (експертної) комісії серії КИО-І № 364827 від 18.05.2011 р. про встановлення позивачу ІІ групи інвалідності довічно, причина інвалідності - захворювання повязане з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, надання якої вимагається вищевказаним Положенням.

Посилання відповідача на необхідність надання довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення особи до формувань Цивільної оборони, суд вважає безпідставним, оскільки нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та вищевказаним Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни надання вказаної довідки не вимагається.

Крім того, у довідці Головного Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 05 листопада 2010 року № 01-04/1642 зазначені підстави для її видачі, а саме: розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 26.04.1986 р., № 01/1, від 30.04.1986 р. № 2, від 19.05.1986 р. № 52, від 10.05.1986 р. № 31 та №30 та інші), маршрутний лист, архівні дані, документи і матеріали по ЦО за 1986 рік, які зберігаються в управлінні, інші офіційні документи.

Відтак, надані позивачкою відповідачу документи суд вважає достатніми доказами, які підтверджують факт його участі у формуваннях Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення йому статусу особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, повязаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно вимог статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

В даному випадку відповідач, на думку суду, діяв всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій вимагає від субєкта владних повноважень враховувати як обставини, на обовязковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, відтак відповідач повинен був ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають значення для правильного вирішення конкретного питання, чого в даному випадку здійснено не було.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відповідачем неправомірно було відмовлено позивачу у встановленні статусу інваліда війни та надання документа, який підтверджує даний статус.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 69 - 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни - неправомірними.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_2