Справа № 541/2557/14-а
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/2557/14-а
Провадження № 2-а/541/68/2014
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі Кійченко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миргороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, третя особа Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області,

В С Т А Н О В И В:

3 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В позовній заяві зазначає, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області ОСОБА_2 від 17.09.2014 року закінчено виконавче провадження № 42023838 з примусового виконання виконавчого листа № 541/963/13-а, виданого 24.01.2014 року Миргородським міськрайонний судом Полтавської області про зобовязання Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити нарахування та виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до положень ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2010 рік» з урахуванням проведених виплат. Копію постанови він отримав поштою 25 вересня 2014 року.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки державним виконавцем не вжито усіх дій, передбачених чинним законодавством, для забезпечення виконання рішення суду, натомість винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка позбавляє його права повторно предявити виконавчий лист до виконання. З цих підстав, посилаючись на положення Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» і судову практику Європейського Суду з прав людини, просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області ОСОБА_2 від 17 вересня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 42023838 з примусового виконання виконавчого листа № 541/963/13-а, виданого 24.01.2014 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.15).

Відповідач, який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с. 13), свого представника в судове засідання не направив, причини його неявки суду не повідомив, заперечень щодо заявленого позову не подав.

Згідно ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Третя особа Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області свого представника у судове засідання не направив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.14).

Дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач, на підставі ст.ст. 1, 3 Закону України Про державну виконавчу службу, є органом виконавчої служби, завданням якого є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень відповідно до Законів України.

Відповідно до ст.181 КАС України та ст.82 Закону України Про виконавче провадження учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області ОСОБА_2 від 17.09.2014 року було закінчене виконавче провадження № 42023838 з примусового виконання виконавчого листа № 541/963/13-а, виданого 24.01.2014 року Миргородським міськрайонний судом Полтавської області про зобовязання Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2010 рік», з урахуванням проведених виплат.

Вищезгадане виконавче провадження було закінчене на підставі п.11 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження з посиланням на те, що відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (загальні умови виконання рішень зобовязального характеру) вжито вичерпних заходів для примусового виконання рішення (а.с. 7).

Статтею 75 частинами 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до ст. 25 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав ( ч. 3 ст. 75 ).

Згідно до положень пункту 11 частини 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Таким чином в адміністративному процесі запроваджено концепцію презумпції вини суб'єкта владних повноважень, з огляду на що фізична особа - позивач не повинен доводити, що його законні права та інтереси порушено. Саме суб'єкт владних повноважень, в даному випадку відповідач, зобов'язаний довести, що закінчуючи виконавче провадження на підставі положень пункту 11 частини 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень і у спосіб, що визначені законом. Таких доказів стороною відповідача суду не надано.

Крім того, слід прийняти до уваги і ту обставину, що стороною відповідача в супереч положенням ст. 71 КАС України, суду не надано жодних доказів того, що державний виконавець у виконавчому провадженні перевіряв поважність причин невиконання судових рішень.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно з частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до практики Європейського Суду (справа Кечко проти України від 08.11.2005р.) реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом не приймається до уваги.

Швидке виконання рішення суду є запорукою ефективності правосуддя. Адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються в необхідності належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 Конвенції стороні на судовому етапі, втрачають сенс.

Системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» та наведеного рішення Європейського Суду з прав людини, яке суд зобов'язаний застосувати щодо правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, виходячи з приписів ч. 2 ст. 8 КАС України, дає підстави зробити висновок про те, що закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 541/963/13-а від 24.01.2014р., державним виконавцем, як представником адміністративних органів держави, здійснено з порушенням прав позивача ОСОБА_1

З цих підстав оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження не може бути визнана законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 11, 71, 76, 100, 122, 158, 160, 163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 1, 11, 49, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області ОСОБА_2 від 17 вересня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 42023838 з примусового виконання виконавчого листа № 541/963/13-а, виданого 24.01.2014 року Миргородським міськрайонний судом Полтавської області про зобовязання Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2010 рік», з урахуванням проведених виплат визнати протиправною та скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративному суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

Суддя ОСОБА_3