Справа № 2а/0270/4946/11
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2011-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 р. м. Вінниця Справа № 2а/0270/4946/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

при секретарі судового засідання: Оніщенко Петрі Анатолійовичу

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області - ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач) із адміністративним позовом до начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області - ОСОБА_3 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

На підставі акту перевірки, проведеної посадовими особами територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області, начальником ТУ ГДІ на автомобільному транспорті у Вінницькій області прийнято постанову про застосування до позивача фінансових санкцій в сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт. У постанові відповідач зіслався на абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач вважає прийняту постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що відповідальність, передбачена абз.3 ч.1 ст. 60 вказаного закону застосовується за зовсім інше правопорушення, ніж те, яке зазначено в акті перевірки.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, мотивуючи обставинами, викладеними у позовній заяві.

Від відповідача до канцелярії Вінницького окружного адміністративного суду надійшли письмові заперечення (вх.№28591 від 14.11.2011р.), відповідно до яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що постанова про застосування фінансових санкцій прийнята у відповідності до норм чинного законодавства, так як обов'язок ведення індивідуально-контрольної книжки водія прямо передбачений нормативно-правовими актами. Так, відповідно до п.6.3. Наказу міністерства транспорту та зв'язку України № 340 "Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів" водій, що керує транспортним засобом, який необладнаний тахографом, веде індивідуально-контрольну книжку. Таким чином, у зв'язку з відсутністю вказаного документа у водія під час перевірки, у суб'єкта владних повноважень були всі підстави для застосування фінансових санкцій.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на обставини, викладені у поданих до суду письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до завдання на перевірку № 063066 від 12.09.2011р. державними інспекторами Кравчуком О.І., Баранчуком О.І. проведено рейдову перевірку додержання водіями транспортних засобів вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автотранспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення.

В ході перевірки було встановлено порушення водієм автотранспортного засобу "Камаз 54115" н/з НОМЕР_1 - ОСОБА_4 норм законодавства про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких передбачений ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме без індивідуально - контрольної книжки водія, про що складено акт від 13.09.2011р.

Також державними інспекторами встановлено, що транспортний засіб належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

Суд не враховує твердження позивача про неознайомлення державними інспекторами, що здійснювали перевірку, водія із графіком проведення рейдових перевірок, а також іншими документами, які б свідчили про законність проведеної перевірки, оскільки ст.6 Закону України "Про автомобільний траснпорт"передбачено, що урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті здійснює державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Не частіше одного разу на квартал здійснюються рейдові перевірки дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавчих і нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки пасажирських перевезень та безпеки дорожнього руху.

При проведенні позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, стосовно терміну проведення перевірки не інформується.

Крім того, порядок проведення рейдової перевірки визначений Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567.

Так, відповідно до ч. 12, 14, 15 вищевказаного Порядку рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання, зокрема іноземним, вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях вантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагових комплексах, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, у пунктах пропуску через державний кордон за погодженням з начальником органу охорони державного кордону.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється зокрема наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм, чинним законодавством не передбачено обов'язок осіб, які здійснюють рейдову перевірку, ознайомлювати автомобільних перевізників із графіком проведення рейдових перевірок. Крім того, на підтвердження правомірності проведеної перевірки, представником суб'єкта владних повноважень надано завдання на перевірку № 063066 від 12.09.2011р., видане державним інспекторам Кравчуку О.І. та Баранчуку О.І.

В ході судового засідання було встановлено, що 06 жовтня 2011 року позивач отримав повідомлення для участі в розгляді справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, який буде проведено 17.10.2011р., однак на розгляд справи не прибув.

Відповідно до п.25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше, ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктами 26, 27, зазначеного Порядку передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Так як позивач не з'явився на розгляд справи про порушення, уповноваженого представника не направив, хоча був належним чином повідомлений, враховуючи наведені вище норми законодавства, суд вважає про наявність достатніх підстав для проведення суб'єктом владних повноважень розгляду справи про порушення за відсутності ФОП ОСОБА_1

Відповідно до п.28 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій.

Фінансова санкція повинна бути перерахована суб'єктом господарювання на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом п'ятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування фінансових санкцій, про що повідомляється орган державного контролю, посадовою особою якого винесено відповідну постанову.

На виконання зазначених вимог 17 жовтня 2011 року начальником територіального управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області прийнято постанову про застосування штрафних санкцій до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" в розмірі 1700 грн.

Суд не враховує твердження позивача про неправомірність застосування відповідачем норм абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт України", оскільки представником відповідача у судовому засіданні було обґрунтовано застосування даної норми.

Так, у судовому засіданні представником відповідача надано лист Головної державної інспекції на автомобільному транспорті від 03.07.2006р. № 41/1-8-7303 "Про структуру статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у якому надається витяг із Закону із позначенням частин та абзаців статті 60.

У даному листі зазначено, що абзацом третім частини першої статті 60 Закону України передбачена відповідальність за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, представником відповідача у судовому засіданні було доведено правомірність застосування норм Закону України "Про автомобільний транспорт".

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем було надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про наявність виявлених та зафіксованих у відповідному акті порушень чинного законодавства України та, як наслідок, про правомірність застосованих на підставі даного акту штрафних санкцій.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі, а тому задоволенню не підлягають

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

За відсутності документального підтвердження понесених відповідачем судових витрат, суд не знаходить підстав для присудження такої компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки визначені ст. 186 КАС України. Набрання судовим рішенням законної сили визначено ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений 19.12.2011р.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович