Справа № 22-а-21406/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л. М.,

суддів Савченка С. І., Іванової І. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суд) Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Іванківського районного суду Київської області від 12 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області про зобов'язання провести перерахунок пенсії та стягнення недоотриманих коштів,

встановила:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому посилалася на те, що вона є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з впливом наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесена до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, та одержує державну пенсію, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю та щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у значно меншому розмірі, ніж передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Оскільки відповідач відмовив провести такий перерахунок, то просила суд зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2009 року. Також просила зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2009 року.

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 12 січня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати постанову суду та прийняти нову про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлено, що позивачка зареєстрована та постійно проживає в Іванківському районі, територія якого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 віднесена до зони посиленого радіологічного контролю, є інвалідом другої групи внаслідок захворювання, повязаного з впливом наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 1. перебуває на обліку в УПФУ в Іванківському районі, отримує пенсію по інвалідності другої групи внаслідок впливу наслідків аварії на ЧАЕС та державну соціальну допомогу у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи постанову про відмову в задоволенні позову, суд обґрунтовував свої висновки тим, що позивачка є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Віднесена до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 2 групи захворювання, яке повязане з впливом наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Іванківському районі Київської області, та отримує пенсію за віком на підставі заяви.

Звернувшись до відповідача з заявою про перерахунок пенсії у відповідності до розмірів визначених ст.ст. 50. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян.

які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», їй було відмовлено в перерахунку посилаючись на те, що вона не зверталася до відповідача з заявою про переведення її на інший вид пенсії передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Дані висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи.

За ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам І групи - ЗО процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина 4л заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачена державна соціальна підтримка дітей війни, за змістом якої дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Встановлено, що позивачка має статус постраждалого від Чорнобильської катастрофи - категорія 1, перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Тетіївському районі, отримує пенсію за віком обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Доводи позивачки в апеляційній скарзі про те, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчими від 8 мінімальних пенсій за віком, суд не приймає до уваги оскільки, відповідно вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне с кування» встановлено, що особі, яка має одночасно драво на різні види пенсії (за'"віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсій за її вибором. Переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами до територіального органу пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку визначеному правлінням Пенсійного фонду.

Оскільки позивачка не зверталася до відповідача з вмотивованою заявою про перехід з одного виду пенсії на інший, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову та протиправності дій відповідача при нарахування та виплаті пенсії.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, вважає, що постанова суд першої інстанції прийнята у відповідності до матеріального та процесуального права, відповідає вимогам закону, та не підлягає скасуванню з підстав зазначених в апеляційній с зі.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія судів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Іванківського районного суду Київської області від 12 січня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України після набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді