Справа № 808/2556/15
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року Справа № 808/2556/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сіпаки А.В.,

при секретарі судового засідання Горбовій І.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна»

до Запорізької митниці Державної фіскальної служби

про скасування рішення та картки відмови

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна, звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці ДФС (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості за шостим методом №112030000/2014/000250/1 від 13.11.2014 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №112030000/2014/00307 від 13.11.2014 р. за ВМД №112030000/2014/0020269.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачем надано всі необхідні документи на підтвердження митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлення при перевірці розбіжностей є безпідставними. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не було надано усіх витребуваних документів, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за першим методом. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, встановив наступне.

Між позивачем та фірмою INTERCOMMODITIES SA, Парадізо-Лугано, Швейцарія, укладено контракт №13120156 від 09.09.2012 (далі контракт) на поставку феррованадій на умовах DAP Запоріжжя, відповідно до правил Інкотермс 2010.

Для здійснення митного оформлення товару 13.11.2014 позивачем до Запорізької митниці подано митну декларацію №112030000/2014/020269, відповідно до якої була заявлена митна вартість товару за ціною договору (перший метод визначення митної вартості).

Разом з вантажно-митною декларацією позивачем для оформлення товару надано пакет документів, а саме:

- Зовнішньоекономічний договір №13120156 від 09.02.2012;

- Додаток до договору №1 специфікація №408 від 10.11.2014;

- Додаток б/н від 09.02.2012;

- Додаткова угода б/н від 03.08.2012, додаткова угода б/н від 20.11.2012, додаткова угода б/н від 14.12.2012, додаткова угода б/н від 04.12.2013, додаткова угода б/н від 17.09.2014;

- Рахунок фактура (інвойс) №VN-14-019 від 10.11.2014;

- Пакувальний лист від 10.11.2014;

- CMR №067386 від 27.10.2014;

- Товарно-транспортна накладна №115 від 11.11.2014;

- Сертифікат якості і кількості №2038-53А-8 від 27.10.2014;

- Договір з третіми особами від 04.10.2010 № ІС/MBR-01-2010;

- Додаткова угода до договору з третіми особами від 30.12.2013;

- Специфікація до договору з третіми особами №221 від 24.10.2014;

- Рахунок до договору з третіми особами №617-2014 від 10.11.2014;

- Цінова експертиза ЗТПП №ОИ-670 від 11.11.2014;

- витяг з сайту metal-pages.com від 13.11.2014.

Згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, а саме:

- у відсканованій копії Міжнародної автомобільної накладної (CMR) №067386 від 27.10.2014 зазначено, що вартість вантажу становить 191411,36 USD, а згідно інвойсу від 10.11.2014 №VN-14-019 вартість вантажу становить 217821,89 USD;

- у відсканованій копії сертифікату якості №2038-53А-8 від 27.10.2014 зазначено контракт від 23.04.2012 №2038, який відрізняється від номеру контракту зазначеного у гр..44 ЕМД та не подано до митного оформлення;

- у відсканованій копії рахунку-фактури (інвойсу) від 10.11.2014 №VN-14-019 зазначено товар Ферованадій, а у сертифікаті якості №2038-53А-8 від 27.10.2014 зазначено товар Ферованадій 80;

- у відсканованій копії додаток 1, специфікація 408 від 10.11.2014 під п.6 не зазначено вантажовідправника товару;

- у відсканованій копії Міжнародної автомобільної накладної (CMR) №067386 від 27.10.2014 є посилання на інвойс від 27.10.2014 №2838-53А-8, який не є рахунком для даної поставки, а також відсутній у гр.44 ЕМД.

У зв'язку із встановленням розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, митницею направлено електронне повідомлення декларанту, із зазначенням про наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей та про необхідність надати наступні додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.

13.11.2014 на виконання вимог митного органу позивачем додатково надано письмові пояснення щодо встановлених розбіжностей.

Після розгляду наданих позивачем митному органу документів відповідачем 13.11.2014 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №112030000/2014/000250/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2014/00307.

13.11.2014 позивач подав митному органу нову митну декларацію №112030000/2014/020303, яку прийнято до митного оформлення, а товар випущено на митну територію Україну під гарантійне зобовязання.

Позивач, не погодившись з карткою відмови в прийнятті митної декларації та рішеннями про коригування митної вартості товару, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Відповідно ч.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно ч.1 ст.257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Згідно ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, повязані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок базується на положеннях основного принципу, закріпленого у ст. VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі Оцінка товарів для митних цілей, згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито або аналогічного товару.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ст.53 Митного кодексу України митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в поданих документах. Проте, наявність розбіжностей є субєктивною думкою працівників митного органу та може бути спростована в ході судового розгляду.

При розгляді справи судом встановлено, що позивачем на виконання запитів, отриманих від митного органу, надавались додаткові письмові пояснення з приводу розбіжностей в наданих документах, а також договір з третіми особами (IC/MBR-01-2010 від 04.10.2014, специфікація № 221 від 24.10.2014), рахунок з третіми особами № 617-2014 від 10.11.2014.

Проте, митний орган дійшов висновку, що надані на запит позивачем додаткові документи не усувають виявлених під час перевірки недоліків та не підтверджують заявлену митну вартість товару.

Згідно вимог ч.4 ст.57 МКУ проведено процедуру консультацій між митницею та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. За результатами проведеної консультації прийнято рішення про визначення митної вартості товару, що імпортується, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості. Товар по вищевказаній вантажно-митній декларації був випущений у вільний обіг у відповідності до Х розділу Митного кодексу України.

Разом з тим, суд не погоджується з висновками митного органу про те, що надані позивачем документи мають розбіжності, які не підтверджують заявлену позивачем митну вартість імпортованого товару, з огляду на наступне.

Щодо виявленої розбіжності: у відсканованій копії Міжнародної автомобільної накладної (CMR) №067386 від 27.10.2014 зазначено, що вартість вантажу становить 191411,36 USD, а згідно інвойсу від 10.11.2014 №VN-14-019 вартість вантажу становить 217821,89 USD, суд зазначає наступне.

З пояснень представника позивача встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Міжнародна автомобільна накладна (CMR) №067386 від 27.10.2014 оформлювалась заводом-відправником, тому номер рахунку та його вартість відрізняється від документів, що заявлялись на момент декларування.

Проте, суд не вважає вищевказане розбіжністю, яка унеможливлює визначення митної вартості, оскільки в інших поданих митному органу документах чітко зазначена кількість та вартість імпортованого товару.

Щодо встановлених розбіжностей у відсканованій копії рахунку-фактури (інвойсу) від 10.11.2014 №VN-14-019 зазначено товар Ферованадій, а у сертифікаті якості №2038-53А-8 від 27.10.2014 зазначено товар Ферованадій 80, суд зазначає, що у сертифікаті якості окрім назви матеріалу зазначається і його марка, що не є обставиною, яка перешкоджала митному органу перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару.

Стосовно встановлених розбіжностей у відсканованій копії сертифікату якості №2038-53А-8 від 27.10.2014 зазначено контракт від 23.04.2012 №2038, який відрізняється від номеру контракту зазначеного у гр..44 ЕМД та не подано до митного оформлення, суд зазначає, що з пояснень представника позивача встановлено, що сертифікат якості оформлений заводом-виробником, з яким ПАТ Дніпроспецсталь не має прямих відносин, а тому у вищевказаному сертифікаті зазначено номер контракту між виробником та його покупцем, що не суперечить нормам міжнародного законодавства та не перешкоджає митному органу перевірити заявлену митну вартість товару.

Щодо встановлених розбіжностей у відсканованій копії додаток 1, специфікація 408 від 10.11.2014 під п.6 не зазначено вантажовідправника товару , суд зазначає, що специфікація №408 від 10.11.2014 містить позначку про те, що вантажовідправник-продавець чи агент за дорученням продавця.

Стосовно посилань митного органу на те, що у відсканованій копії Міжнародної автомобільної накладної (CMR) №067386 від 27.10.2014 є посилання на інвойс від 27.10.2014 №2838-53А-8, який не є рахунком для даної поставки, а також відсутній у гр.44 ЕМД, суд зазначає, що CMR оформлювалась на заводі-виробнику для переміщення товару на ТЛС в Україну, а не на ПАТ «Дніпроспецсталь», тому рахунок-фактура, зазначений у CMR, відмінний від того, що надається на момент декларування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем для митного оформлення було надано всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з пунктом другим частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що митний орган дійшов висновку про неможливість застосування першого методу митної вартості товару, зокрема: вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методу згідно наявної у органу доходів і зборів інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Враховуючи вимоги ч.2 ст.64 Митного кодексу України використана наявна в митниці Міндоходів інформація щодо раніше визначених митних вартостей за другорядними методами на рівні 26,99 долари США за 1 кг товару (МД №112030000/2014/019300 від 29.10.2014, №112030000/2014/017609 від 03.10.2014).

Суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем для оформлення товару за методом №1 надано всі передбачені чинним законодавством документи для підтвердження ціни товару, що імпортується, а митним органом безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару (метод №2ґ).

При розгляді справи суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару та карток відмови в прийнятті митних декларацій, відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, а відтак вказані рішення підлягають скасуванню.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72, 158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення Запорізької митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості № 112030000/2014/000250/1 від 13.11.2014.

Скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через кордон України № 112030000/2014/00307 від 13.11.2014 за ВМД № 112030000/2014/020269.

Стягнути з державного бюджету на користь Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.. ОСОБА_3» () суму судового збору в розмірі 182 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Сіпака