Справа № 22-а-14964/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Іванової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги як дитині війни,

встановила:

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила поновити строк звернення до суду, визнати відмову відповідача щодо виплати їй щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, протиправною, зобовязати відповідача здійснити нарахування їй, як дитині війни, щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», забезпечити її виплату за 2006 рік в розмірі 1290,6 грн., за 2007 рік - 1442, 7 грн., за 2008 рік - 1158. 6 грн., за 2009 рік - 398, 4 грн., що в сумі складає 4298 грн. Також просила стягнути на його користь інфляційні за 2006 - 2008 роки в розмірі 647 грн.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2009 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача по відмові в перерахунку та виплаті позивачеві щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни за період з 22 травня 2008 року. Зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату на користь позивача щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 22 травня 2008 року по квітень 2009 року, з урахуванням проведених виплат за даний період. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФУ у м. Ірпені Київської області просить скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. З ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно преамбули Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року цей Закон установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Стаття 1 зазначеного Закону визначає терміни, згідно часини першої якої у цьому законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої Світової війни було менше 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» і відповідає встановленому прожитковому мінімуму.

Згідно ст. 7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

По справі встановлено, що позивачка перебуває на обліку в УПФУ у м. Ірпені Київської області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення пенсії на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Проте, така надбавка їй виплачувалась у значно меншому розмірі, оскільки підпунктом 2 пункту 41 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" був викладений в новій редакції, були звужені гарантовані Конституцією України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни" права позивача на державну соціальну підтримку дітей війни у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 67 розділу І. пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22. 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" .

Згідно пункту 5 зазначеного Рішення положення Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Приймаючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачеві відповідні нарахування, але у порушення вимог вказаної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обгрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, постанова суду прийнята з додержанням норм матеріального і - процесуального права, підстав для її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200. 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області залишити без задоволення, а постанову Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2009 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий

Судді