Справа № 805/2740/15-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 р. Справа № 805/2740/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

суддів Крилової М.М., Дмитрієва В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

09 липня 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач або МВС України), в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність МВС України щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 12 травня 2014 року у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян»;

- зобов'язати МВС України повідомити позивача про пересилання звернення від 03 лютого 2014 року, яке було адресоване МВС України, до Департаменту державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України.

Фактичні підстави для звернення до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 вбачав в наступному.

12 травня 2014 року позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому зазначив, що 03 лютого 2014 року він надіслав до МВС України звернення, в якому висловлював незгоду із змінами, внесеними до наказу МВС України від 26 липня 2004 року № 822 на підставі наказу МВС України від 19 березня 2013 року № 904.

04 березня 2014 року позивач отримав лист Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУМВС в області) від 24 лютого 2014 року за № 9/14-40, яким по суті була надана відповідь на його звернення, адресоване відповідачу.

Позивач наголошував на тому, що до листа ГУМВС в області не була додана довіреність, яка б підтверджувала повноваження ГУМВС в області щодо надання відповіді на звернення, адресоване МВС України.

З цієї причини 02 квітня 2014 року позивач звернувся до МВС України та просив повідомити, чи можна вважати лист ГУМВС в області від 24 лютого 2014 року № 9/14-40 відповіддю на його звернення до МВС України від 03 лютого 2014 року.

Однак відповідь МВС України ОСОБА_1 отримана не була.

Водночас 30 квітня 2014 року позивач отримав лист Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України (далі - Департамент ДАІ МВС України) від 23 квітня 2014 року за № 4/7-М1004. В цьому листі містилися роз'яснення, що робота зі зверненнями громадян в системі МВС України регламентована Законом України «Про звернення громадян» та Положенням про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим наказом МВС України від 10 жовтня 2004 року № 1177. Зазначено, що відповідно до приписів п.п. 3.2., 5.2. цього Положення звернення позивача було зареєстровано належним чином та у п'ятиденний термін передано до підпорядкованого органу внутрішніх справ для розгляду і надання відповіді.

Позивач стверджував, що відповідь Департаменту ДАІ МВС України не можна вважати такою, що надана за дорученням відповідача, оскільки відповідно до пп. 78 п. 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 383, МВС України відповідно до покладених на нього завдань організовує розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю МВС України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються.

Ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» та п. 5.3. Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України передбачений обов'язок інформувати автора звернення про пересилання звернення до іншого органу внутрішніх справ.

Всупереч цьому відповідач не повідомив позивача про пересилання його звернення від 03 лютого 2014 року до Департаменту ДАІ МВС України.

Позивач наголошував, що йому не відомо, чи можливо вважати відповіді ГУМВС в області від 24 лютого 2014 № 9/14-40 та Департаменту ДАІ МВС України від 23 квітня 2014 року № 4/7-М1004 свідченням того, що його звернення розглянуто відповідним органом.

З цієї причини позивач звернувся до МВС України із зверненням від 12 травня 2014 року, в якому просив повідомити його про пересилання звернення від 03 лютого 2014 року до Департаменту ДАІ МВС України.

Відповідь МВС України на це звернення позивач також не отримав.

Додатково позивач звертав увагу, що на відміну від МВС України Генеральна прокуратура України (далі - Генпрокуратура) та Міністерство юстиції України (далі - Мінюст) під час розгляду його звернень діяли у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Так, звернення позивача до МВС України від 12 травня 2014 року, копія якого направлена до Генпрокуратури і отримана нею 15 травня 2014 року, 16 травня 2014 року разом з листом за № 19-р надіслане за належністю до відповідача для ретельної перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства, про що повідомлено заявника.

03 лютого 2014 року позивач направив до Мінюсту звернення, за змістом аналогічне зверненню до МВС України від 03 лютого 2014 року, яке Мінюст з метою вжиття відповідних заходів та врегулювання порушеного питання направив відповідачу, про що також заявника було повідомлено.

За висновком позивача, з боку МВС України допущена протиправна бездіяльність, яка полягала у ненаданні відповіді на його звернення від 12 травня 2014 року у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян»; а порушене право позивача має бути відновлено шляхом зобов'язання МВС України повідомити його про пересилання звернення від 03 лютого 2014 року, адресованого МВС України, до Департаменту ДАІ МВС України.

З урахуванням наведеного позивач наполягав на задоволенні позову (а.с. 5-6).

Відповідач позов не визнав, надав заперечення (а.с. 70-75), сутність яких полягала у наступному.

07 лютого 2014 року до МВС України (вх. № М-1705) надійшло звернення ОСОБА_1 від 03 лютого 2014 року про приведення у відповідність до вимог законодавства наказу МВС України від 26 липня 2004 року № 822.

Відповідно до резолюції керівництва МВС України (заступника Міністра внутрішніх справ України Ратушняка В.І.) розгляд даного звернення доручено ГУМВС в області (ОСОБА_6.) та Департаменту ДАІ МВС України (ОСОБА_7.).

За результатами розгляду даного звернення Управлінням державної автомобільної інспекції ГУМВС в області 24 лютого 2014 року позивачу надана ґрунтовна відповідь (вих. № М-40).

У подальшому 14 квітня 2014 року (вх. № М-5781) до МВС України надійшло звернення позивача від 02 квітня 2014 року про надання роз'яснень стосовно правомірності направлення МВС України попереднього звернення від 03 лютого 2014 року (вх. № М-1705 від 07 лютого 2014 року) до ГУМВС в області для розгляду та надання відповіді.

За результатами розгляду цього звернення Департаментом ДАІ МВС України надана відповідь від 23 квітня 2014 року № 4/7-М-1004.

21 травня 2014 року до МВС України надійшло звернення позивача, датоване 12 травня 2014 року (вх. № М-7566 від 21 травня 2014 року), в якому ОСОБА_1 просив повідомити його про пересилання звернення від 03 лютого 2014 року до Департаменту ДАІ МВС України.

За резолюцією заступника Міністра внутрішніх справ України розгляд даного звернення доручено Департаменту ДАІ МВС України.

За результатами розгляду звернення від 12 травня 2014 року Департаментом ДАІ МВС України заявнику надана відповідь від 04 червня 2014 року № 4/7-М-1425/М-1479.

Посилаючись на ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про звернення громадян», відповідач стверджував, що звернення ОСОБА_1 від 03 лютого 2014 року за своєю сутністю є пропозицією (зауваженням).

На підставі ч. 1 ст. 5, ст. 13, ч. 2 ст. 19, ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», п.п. 2.1., 3.1., 5.2. Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10 жовтня 2014 року № 1177, п. 3 Положення про Департамент Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 20 липня 2012 року № 639, відповідач доводив, що питання забезпечення дорожнього руху в Україні відноситься до компетенції Державної автомобільної інспекції України.

У зв'язку з цим звернення від 03 лютого 2014 року направлено до Департаменту ДАІ МВС України, який є структурним підрозділом апарату МВС України, та ГУМВС в області. У свою чергу ГУМВС в області доручило розгляд даного звернення Управлінню Державної автомобільної інспекції ГУМВС в області.

Відповідно до пп. 2 п.9 розділу «Заступник Міністра внутрішніх справ України» Розподілу обов'язків між першим заступником міністра та заступником міністра - керівника апарату, заступника Міністра внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 29 березня 2013 року № 320, заступник Міністра внутрішніх справ України у межах своїх повноважень дає обов'язкові для виконання працівникам і службовцям апарату МВС України та органів внутрішніх справ доручення.

П. 40 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2014 року № 1242, визначено, що резолюція - це зроблений посадовою особою напис на документі, який містить стислий зміст прийнятого нею рішення щодо виконання документа. Резолюція складається з таких елементів: прізвище, ініціали (ініціал імені) виконавця (виконавців) у давальному відмінку, зміст доручення, строк виконання, особистий підпис керівника, дата.

Заступник Міністра внутрішніх справ України дав доручення ГУМВС в області та начальнику Департаменту ДАІ МВС України розглянути звернення ОСОБА_1 від 03 лютого 2014 року та надати відповідь останньому як керівник підлеглому, а саме: «В межах компетенції забезпечити розгляд, реагування у відповідності до вимог чинного законодавства та інформування по суті порушених питань».

Як наслідок, положення ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» у даному випадку застосовуватися не можуть.

За результатами розгляду зазначеного вище звернення Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС в області в межах строку, передбаченого ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», листом від 24 лютого 2014 року № М-40 надало заявнику відповідь по суті порушених у зверненні питань.

На підставі аналізу вищезазначених норм законодавства відповідач стверджував, що МВС України не повинно було повідомляти позивача про пересилання його звернення від 03 лютого 2014 року, оскільки не було самого факту «пересилання звернення». Мало місце доручення керівництва МВС України провести розгляд звернення ОСОБА_1 відповідними підпорядкованими підрозділами та органами внутрішніх справ.

Відповідач наголошував, що правомірність таких дій МВС України підтверджена судовими рішеннями у справах № 812/9338/13-а та № 826/8387/13-а, які набрали законної сили.

Таким чином, МВС України під час розгляду звернення позивача діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, як це передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, і жодним чином не порушувало прав позивача.

Відповідач також зазначав, що звернення позивача, датоване 12 травня 2014 року, надійшло до МВС України 21 травня 2014 року та відповідно до п.п. 3.2. і 5.2. Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України було зареєстроване за № М-7566, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції МВС України, та в п'ятиденний термін передано до підпорядкованого органу внутрішніх справ для розгляду і надання ініціаторові звернення мотивованої відповіді.

Зокрема, заступником Міністра внутрішніх справ України після попереднього розгляду звернення позивача надано доручення Департаменту ДАІ МВС України та ГУМВС в області в межах компетенції забезпечити його розгляд з урахуванням попереднього доручення з цього питання та інформування по суті порушених питань.

За результатами розгляду згаданого вище звернення позивачеві у відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» Департаментом ДАІ МВС України в межах строку, визначеного ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», надано письмову відповідь від 04 червня 2014 року № 4/7-М-1425/М-1479 по суті порушених у зверненні питань, що підтверджується реєстром відправлення простої поштової кореспонденції.

Зважаючи на викладене відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином з дотриманням вимог ст.ст. 33-36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позивач у судове засідання, призначене на 27 серпня 2015 року з'явився, через відділ діловодства та документообігу суду надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 136).

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не надав.

З урахуванням наведеного та на підставі ч. 4 ст. 122, ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України судовий розгляд справи здійснено в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Міністерство внутрішніх справ України (ідентифікаційний код 00032684) зареєстроване як юридична особа 17 жовтня 2000 року, про що 16 липня 2007 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис за номером 1 029042).

МВС України діє на підставі Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 383/2011, із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 31 липня 2012 року № 462/2012, (далі - Положення № 383).

Відповідно до п. 1 Положення № 383 МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МВС України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики у сфері безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 2 Положення № 383 МВС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

П. 3 Положення № 383 визначені основні завдання МВС України, до яких зокрема належить формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до покладених на нього завдань МВС України, крім іншого, організовує діяльність головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, районних, районних в містах, міських управлінь (відділів), лінійних управлінь (відділів) (далі - органи внутрішніх справ) і внутрішніх військ МВС України та здійснює управління ними; у межах наданих повноважень забезпечує безпеку дорожнього руху; у межах, визначених законодавством, здійснює державний контроль за дотриманням вимог нормативно-правових актів, які регламентують питання перевезення вантажів; дає дозволи на дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів з надгабаритними, великоваговими вантажами, а також інші документи у сфері безпеки дорожнього руху; організовує розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю МВС України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються, що визначено пп. 5, 36, 38, 41, 78 п. 4 Положення № 383.

Згідно з п. 7 Положення № 383 МВС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління, управління МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, районні, районні в містах, міські управління (відділи), лінійні управління (відділи).

26 липня 2004 року відповідно до вимог Законів України «Про перевезення небезпечних вантажів», «Про автомобільний транспорт», «Про приєднання України до Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)», а також з метою забезпечення безпеки перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом МВС України виданий наказ за № 822 «Про затвердження Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2004 року за № 1040/9639.

19 вересня 2013 року відповідно до ст. 16 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів», Законів України «Про приєднання України до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», п. 9 Положення № 383, а також з метою приведення нормативно-правових актів МВС України у відповідність до вимог законодавства МВС України виданий наказ за № 904 «Про затвердження Змін до Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2013 року за № 2045/24577.

На початку 2014 року ОСОБА_1 ознайомився з Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів у новій редакції та дійшов висновку, що зміни, внесені на підставі наказу МВС України від 19 вересня 2013 року № 904, не відповідають Конституції України, Закону України «Про інформацію», а також задекларованій меті внесення цих змін.

Реалізуючи своє конституційне право, ОСОБА_1 звернувся з цього приводу з відповідними зверненнями до МВС України та Мінюсту.

1. З приводу організації відповідачем розгляду звернення ОСОБА_1 від 03 лютого 2014 року судом встановлено наступне.

03 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до МВС України із зверненням, в якому просив зупинити дію пп. 6.9.1, 6.9.2, 6.9.9, 9.1, 10.1, 10.2, 10.3, 10.5, 10.6, 10.7, 12.1 наказу МВС України від 26 липня 2004 року № 822, а також вжити заходи щодо приведення цього наказу у відповідність до вимог законодавства з урахуванням наведених ним доводів (а.с. 9, 46-48, 92-93).

Того ж дня позивач надіслав своє звернення на адресу відповідача рекомендованою поштовою кореспонденцією, про що свідчить фіскальний чек (а.с. 9, 46).

Поштове відправлення, в якому містилося звернення ОСОБА_1 від 03 лютого 2014 року, отримане відповідачем 06 лютого 2014 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 9, 49).

Звернення позивача від 03 лютого 2014 року зареєстроване УДЗ МВС України 07 лютого 2014 року за реєстраційним індексом М-1705 (а.с. 92).

Наказом МВС України від 29 березня 2013 року № 320 «Про затвердження розподілу обов'язків між першим заступником Міністра, заступником Міністра-керівником апарату, заступником Міністра і закріплення керівництва МВС України та структурних підрозділів апарату Міністерства за комітетами Верховної Ради України і ГУМВС, УМВС», із змінами та доповненнями, внесеними наказом МВС України від 15 липня 2013 року № 675, затверджений Розподіл обов'язків між першим заступником Міністра, заступником Міністра-керівником апарату, заступником Міністра (а.с. 109-124).

Як свідчить Розподіл обов'язків між першим заступником Міністра, заступником Міністра-керівником апарату, заступником Міністра, заступник Міністра внутрішніх справ забезпечує у межах наданих повноважень безпеку дорожнього руху (пп. 9 п. 5 розділу «Заступник Міністра внутрішніх справ» Розподілу обов'язків) (зворотній бік а.с. 114).

У межах своїх повноважень заступник Міністра внутрішніх справ дає обов'язкові для виконання працівниками і службовцями апарату Міністерства та ОВС доручення (пп. 2 п. 9 розділу «Заступник Міністра внутрішніх справ» Розподілу обов'язків) (а.с. 115).

Крім того, заступник Міністра внутрішніх справ координує і контролює діяльність Департаменту Державної автомобільної інспекції (п. 16 розділу «Заступник Міністра внутрішніх справ» Розподілу обов'язків) (а.с. 115).

Згідно з п. 1 Положення про Департамент Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України (далі - Положення про ДДАІ), затвердженого наказом МВС України від 20 липня 2012 року № 639, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, Департамент ДАІ МВС України входить до складу Державної автомобільної інспекції; МВС України через Департамент ДАІ організовує роботу, пов'язану із забезпечення безпеки дорожнього руху.

П. 3 Положення про ДДАІ визначено, що основними завданнями Департаменту ДАІ є: реалізація в межах своєї компетенції державної політики щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища від шкідливого впливу автомототранспортних засобів; удосконалення регулювання дорожнього руху з метою забезпечення його безпеки та підвищення ефективності використання транспортних засобів; виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх вчиненню.

Згідно з пп. 1, 2, 3, 26, 39 п. 4 Положення про ДДАІ Департамент ДАІ відповідно до покладених на нього завдань бере участь у розробленні проектів законів та інших нормативних актів і документів, у тому числі правил, норм та стандартів, державних і регіональних програм забезпечення безпеки дорожнього руху і його учасників; вносить пропозиції керівництву МВС стосовно розроблення відомчих нормативних актів про дорожній рух, у тому числі разом з іншими центральними органами виконавчої влади, які після їх прийняття є обов'язковими для центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - центральні і місцеві органи виконавчої влади та організації); узагальнює практику застосування законодавства з питань забезпечення безпеки дорожнього руху, розробляє і вносить керівництву МВС пропозиції щодо його удосконалення; організовує і здійснює серед населення роз'яснення законів, інших нормативних актів з питань забезпечення безпеки дорожнього руху; розглядає заяви, скарги та пропозиції громадян щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, вживає заходів для усунення причин, які їх викликають; тощо.

П.5 Положення про ДДАІ визначено, що Департамент ДАІ підпорядковується МВС України.

08 лютого 2014 року заступник Міністра внутрішніх справ Ратушняк В.І. надав резолюцію щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 03 лютого 2014 року, а саме доручив ОСОБА_6 (ГУМВС в області) в межах компетенції забезпечити розгляд, реагування у відповідності до вимог чинного законодавства та інформування по суті порушених питань; контроль за виконанням доручення покладено на ОСОБА_7 (Департамент ДАІ МВС України) (а.с. 92).

У відповідь на звернення позивача від 03 лютого 2014 року листом від 24 лютого 2014 року № 9/М-40 Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС в області надало ОСОБА_1 роз'яснення з приводу правового регулювання перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом по території України; стосовно порядку видачі свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів; позначення транспортних засобів інформаційними таблицями небезпечного вантажу та знаками-табло небезпеки; отримання погодження дорожнього перевезення небезпечного вантажу; переліку документів, які подаються дозвільному центру автомобільним перевізником для отримання погодження дорожнього перевезення небезпечних вантажів та обмеження строку дії погодження; строку дії змін, внесених працівником Державтоінспекції МВС України у погодження дорожнього перевезення небезпечних вантажів, та дій водія у разі виникнення небезпеки; суб'єкта перевезень небезпечних вантажів, який повинен отримати погодження дорожнього перевезення небезпечних вантажів Державтоінспекції МВС України; опублікування переліку небезпечних вантажів, для перевезення яких необхідно отримувати погодження дорожнього перевезення небезпечних вантажів Державтоінспекції МВС України; перевірки документів, необхідних для перевезення небезпечного вантажу; а також складання водіями транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, іспиту на знання спеціальних вимог, що повинні виконуватися під час перевезення таких вантажів (а.с. 10, 50-52, 95-98).

01 березня 2014 року лист Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС в області надісланий на адресу позивача, про що свідчить штамп підприємства зв'язку на конверті, в якому здійснено поштове відправлення (зворотній бік а.с. 52).

Вказаний лист позивачем отриманий, що не оспорюється сторонами.

2. З приводу організації розгляду звернення позивача від 02 квітня 2014 року до МВС України судом встановлено наступне.

02 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до МВС України із зверненням, в якому повідомляв, що 03 лютого 2014 року він направив до МВС України звернення, в якому висловив незгоду із змінами до наказу МВС України від 26 липня 2004 року № 822, внесеними на підставі наказу МВС України від 19 вересня 2013 року № 904, які на його думку не відповідали Закону України «Про інформацію» та Конституції України.

Зазначав, відповідь МВС України ним не отримана, проте 04 березня 2014 року рекомендованою поштовою кореспонденцією він отримав лист ГУМВС в області від 24 лютого 2014 року № 9/14-40, яким по суті надана відповідь на його звернення, при цьому до листа ГУМВС в області не була додана довіреність, якою МВС України уповноважило ГУМВС в області на надання відповіді на звернення заявника від 03 лютого 2014 року, адресоване МВС України.

На цих підставах ОСОБА_1 просив МВС України повідомити, чи можна вважати лист ГУМВС в області від 24 лютого 2014 року № 9/14-40 відповіддю на його звернення до МВС України від 03 лютого 2014 року.

До звернення від 02 квітня 2014 року заявником були додані копії звернення ОСОБА_1 до МВС України від 03 лютого 2014 року, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а також листа ГУМВС в області від 24 лютого 2014 року № 9/14-40 (а.с. 11, 37, 53, 87).

02 квітня 2014 року позивач надіслав своє звернення, датоване 02 квітня 2014 року, до МВС України рекомендованою поштовою кореспонденцією, про що свідчить фіскальний чек (а.с. 11, 53).

Поштове відправлення, в якому містилося звернення ОСОБА_1 від 02 квітня 2014 року, отримане МВС України 07 квітня 2014 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 11, зворотній бік а.с. 53).

Звернення ОСОБА_1 від 02 квітня 2014 року, яке надійшло поштою, зареєстроване УДЗ МВС України 14 квітня 2014 року за реєстраційним індексом М-5781.

На зверненні від 02 квітня 2014 року проставлена відмітка про те, що воно є повторним, а попереднє звернення заявника, зареєстроване за реєстраційним індексом М-2835 04 березня 2014 року направлене до Департаменту ДАІ МВС України (а.с. 37, 87).

Звернення ОСОБА_1 від 02 квітня 2014 року зареєстроване у Департаменті ДАІ МВС України 15 квітня 2014 року за реєстраційним індексом М-1004 (а.с. 37, 87).

Листом від 23 квітня 2014 року № 4/7-М-1004 Департамент ДАІ МВС України повідомив ОСОБА_1 про наступне.

Департаментом ДАІ МВС України розглянуто листа щодо надання роз'яснень стосовно правомірності направлення МВС України попереднього звернення (вх. УДЗ МВС України від 07 лютого 2014 року № М-1705) до ГУМВС в області для розгляду та надання відповіді.

Департамент ДАІ МВС України повідомив позивача, що порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, окрім Закону України «Про звернення громадян», регламентується також Положенням про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим наказом МВС України від 10 жовтня 2004 року № 1177, та Інструкцією з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 23 серпня 2012 року № 747.

Відповідно до приписів п.п. 3.2 та 5.2 цього Положення звернення було зареєстровано належним чином та в п'ятиденний термін передано до підпорядкованого органу внутрішніх справ для розгляду і надання ініціаторові звернення мотивованої відповіді.

На цій підставі Департамент ДАІ МВС України роз'яснював ОСОБА_1, що звернення не направлялося до іншого орган, а було надано доручення підпорядкованому структурному підрозділу забезпечити його розгляд та у відповідному порядку надати мотивовану відповідь, що відповідає приписам Закону України «Про звернення громадян», Положенню про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі МВС України, затвердженого наказом МВС України від 10 жовтня 2004 року № 1177 та Інструкції з діловодства в системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 23 серпня 2012 року № 747 (а.с. 12, 39, 54, 91).

25 квітня 2014 року лист Департаменту ДАІ МВС України надісланий на адресу позивача, про що свідчить штамп підприємства зв'язку на конверті, в якому здійснено поштове відправлення (зворотній бік а.с. 54).

Вказаний лист позивачем отриманий, що не оспорюється сторонами.

3. З приводу організації розгляду звернення позивача від 12 травня 2014 року до МВС України судом встановлено наступне.

12 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до МВС України із зверненням, в якому повідомляв, що 03 лютого 2014 року він направив до МВС України звернення, в якому висловив незгоду із змінами до наказу МВС України від 26 липня 2004 року № 822, внесеними на підставі наказу МВС України від 19 вересня 2013 року № 904, які на його думку не відповідали Закону України «Про інформацію» та Конституції України.

Зазначав, що 04 березня 2014 року рекомендованою поштовою кореспонденцією він отримав лист ГУМВС в області від 24 лютого 2014 року № 9/14-40, яким по суті надана відповідь на його звернення, при цьому листа ГУМВС в області не була додана довіреність, якою МВС України уповноважило ГУМВС в області на надання відповіді на звернення заявника від 03 лютого 2014 року, адресоване МВС України, при цьому до листа ГУМВС в області не була додана довіреність, якою МВС України уповноважило ГУМВС в області на надання відповіді на звернення заявника від 03 лютого 2014 року, адресоване МВС України.

На цих підставах 02 квітня 2014 року ОСОБА_1 вдруге надіслав до МВС України звернення, в якому просив повідомити, чи можна вважати лист ГУМВС в області від 24 лютого 2014 року № 9/14-40 відповіддю на його звернення до МВС України від 03 лютого 2014 року.

Відповідь МВС України ним так і не була отримана.

30 квітня 2014 року простою поштовою кореспонденцією заявник отримав листа Департаменту ДАІ МВС України від 23 квітня 2014 року № 4/7-М1004, в якому повідомлялося, що порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, окрім Закону України «Про звернення громадян», регламентується також Положенням про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим наказом МВС України від 10 жовтня 2004 року № 1177, та Інструкцією з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 23 серпня 2012 року № 747. Відповідно до приписів п.п. 3.2 та 5.2 цього Положення звернення було зареєстровано належним чином та в п'ятиденний термін передано до підпорядкованого органу внутрішніх справ для розгляду і надання ініціаторові звернення мотивованої відповіді.

Заявник стверджував, що відповідь Департаменту ДАІ МВС України не можна вважати такою, що надана за дорученням МВС України, оскільки відповідно до пп. 78 п. 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 383, МВС України відповідно до покладених на нього завдань організовує розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю МВС України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються.

Зазначав, що ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» та п. 5.3. Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України передбачений обов'язок інформувати автора звернення про пересилання звернення до іншого органу внутрішніх справ.

МВС України не повідомило про пересилання його звернення від 03 лютого 2014 року до Департаменту ДАІ МВС України, внаслідок чого йому не відомо, чи можливо вважати відповіді ГУМВС в області від 24 лютого 2014 № 9/14-40 та Департаменту ДАІ МВС України від 23 квітня 2014 року № 4/7-М1004 свідченням того, що його звернення розглянуті відповідним органом.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив МВС України повідомити його про пересилання звернення від 03 лютого 2014 року до Департаменту ДАІ МВС України.

До звернення від 12 травня 2014 року заявником були додані копії звернення ОСОБА_1 до МВС України від 03 лютого 2014 року, листа ГУМВС в області від 24 лютого 2014 року № 9/14-40, звернення ОСОБА_1 до МВС України від 02 квітня 2014 року та листа Департаменту ДАІ МВС України від 23 квітня 2014 року № 4/7-М1004 (а.с. 13, 40-41, 55).

12 травня 2014 року позивач надіслав своє звернення, датоване 12 травня 2014 року, до МВС України рекомендованою поштовою кореспонденцією, про що свідчить фіскальний чек (а.с. 13, 55, 77-78).

Поштове відправлення, в якому містилося звернення ОСОБА_1 від 12 травня 2014 року, отримане МВС України 15 травня 2014 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (зворотній бік а.с. 13, а.с. 56).

Звернення ОСОБА_1 від 12 травня 2014 року, яке надійшло поштою, зареєстроване УДЗ МВС України 21 травня 2014 року за реєстраційним індексом М-7566 (а.с. 40, 77).

На зверненні від 12 травня 2014 року проставлена відмітка про те, що воно є повторним, а попередні звернення заявника, зареєстровані за реєстраційним індексом М-1705 від 07 лютого 2014 року та М-2835 від 04 березня 2014 року направлені до ГУМВС в області та Департаменту ДАІ МВС України відповідно (а.с. 40, 77).

26 травня 2014 року заступник Міністра внутрішніх справ Яровий С.А. надав резолюцію щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 12 травня 2014 року, а саме доручив ОСОБА_9 (Департамент ДАІ МВС України) та ОСОБА_10 (ГУМВС в області) в межах компетенції забезпечити розгляд з урахуванням попереднього доручення з цього питання та інформування по суті порушених питань (а.с. 83).

Звернення ОСОБА_1 від 12 травня 2014 року зареєстроване у Департаменті ДАІ МВС України 28 травня 2014 року за реєстраційним індексом М-1435 (а.с. 40, 77).

Листом від 04 червня 2014 року № 4/7-М-1425/М-1479 Департамент ДАІ МВС України повідомив ОСОБА_1 про наступне.

Департаментом ДАІ МВС України розглянуто листи, що надійшли до МВС України та Генеральної прокуратури України з привод надання роз'яснень стосовно неповідомлення автора про пересилання МВС України попередніх звернень (вх. УДЗ МВС України від 07 лютого 2014 року № М-1705 та від 04 березня 2014 року № М-2835) до ГУМВС в області та Департаменту ДАІ МВС України для розгляду і надання відповіді.

Департамент ДАІ МВС України повідомляв заявника, що керівництвом МВС України розгляд звернення та надання відповіді заявнику було доручено територіальному підрозділу (ГУМВС України в Донецькій області), а забезпечення контролю розгляду - структурному підрозділу (Департаменту ДАІ МВС України), що відповідає приписам Закону України «Про звернення громадян», Положенню про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі МВС, затвердженому наказом МВС України від 10 жовтня 2004 року № 1177, та Інструкції з діловодства в системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 23 серпня 2012 року № 747.

Заявника також поінформовано, що Окружним адміністративним судом міста Києва та Київським апеляційним адміністративним судом (справа № 826/8387/13-а) вищезазначений порядок організації розгляду звернень громадян в системі МВС України визнано таким, що повністю відповідає приписам Закону України «Про звернення громадян» та інших нормативно-правових актів, які видаються відповідно до цього Закону та Конституції України (а.с. 43, 85).

Лист Департаменту ДАІ МВС України від 04 червня 2014 року № 4/7-М-1425/М-1479 надісланий на адресу ОСОБА_1 05 червня 2014 року, що підтверджено Реєстром № 143 відправлення простої кореспонденції (а.с. 86).

Судом також встановлено, що 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Мінюсту із зверненням, в якому просив зупинити дію пп. 6.9.1, 6.9.2, 6.9.9, 9.1, 10.1, 10.2, 10.3, 10.5, 10.6, 10.7 та 12.1 наказу МВС України від 26 липня 2004 року № 822, а також вжити заходи щодо приведення наказу МВС України від 26 липня 2004 року № 822 у відповідність до вимог законодавства з урахуванням наведених заявником доводів (а.с. 7, 25-30).

Це звернення отримане Мінюстом 06 лютого 2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 7).

Звернення ОСОБА_1 зареєстроване у Мінюсті 10 лютого 2014 року за вхідним номером М-1970 (а.с. 25).

За результатами розгляду цього звернення Мінюст надав заявнику відповідь від 24 лютого 2014 року № М-1970/10.1. У відповіді містилися роз'яснення з приводу порушених ініціатором звернення питань, надані в межах компетенції Мінюсту, а також повідомлення про те, що з метою вжиття відповідних заходів та врегулювання порушених заявником питань на підставі пп. 78 п. 4 Положення про МВС України його звернення надіслане до МВС України. (а.с. 8).

Лист Мінюсту від 24 лютого 2014 року № М-1970/10.1 на звернення від 03 лютого 2014 року надіслана на адресу позивача та ним отриманий (зворотній бік а.с. 8).

Звернення позивача від 03 лютого 2014 року разом із супровідним листом від 24 лютого 2014 року № М-1970/10.1 Мінюст надіслав до МВС України (а.с. 24).

Лист Мінюсту від 24 лютого 2014 року № М-1970/10.1 разом із зверненням ОСОБА_1 надійшов до МВС України поштою та зареєстрований УДЗ МВС України 04 березня 2014 року реєстраційним індексом М-2835 (а.с. 24-25).

В подальшому МВС України в порядку підпорядкування передало звернення позивача від 03 лютого 2014 року, яке надійшло з Мінюсту, на розгляд до Департаменту ДАІ МВС України.

Лист Мінюсту від 24 лютого 2014 року № М-1970/10.1 зареєстрований у Департаменті ДАІ МВС України 12 березня 2014 року за реєстраційним індексом М-635 (а.с. 24).

Листом від березня 2014 року № 4579/Яп МВС України повідомило Мінюст, що звернення громадянина ОСОБА_1 щодо застосування окремих положень Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, які затверджені наказом МВС України від 26 липня 2004 року № 822, опрацьовано; за результатами розгляду цього звернення 24 лютого 2014 року ОСОБА_1 направлено вичерпну відповідь з роз'ясненнями.

До листа МВС України від березня 2014 року, адресованого Мінюсту, була додана копія листа Управління ДАІ ГУМВС в області від 24 лютого 2014 року № 9/М040, адресованого заявнику (а.с. 31-36).

Також судом встановлено, що копію звернення до МВС України від 12 травня 2014 року ОСОБА_1 надіслав до Генеральної прокуратури України.

Разом з листом від 16 травня 2014 року № 19-р звернення ОСОБА_1 Генеральна прокуратура надіслала до МВС України для організації ретельної перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог законодавства.

Лист Генеральної прокуратури України від 16 травня 2014 року № 19-р надісланий до МВС України та ОСОБА_1 (а.с. 14).

Докази, які б спростовували наведені вище обставини, суду не надані.

З приводу дотримання позивачем строків звернення до суду із вказаним позовом, суд зазначає наступне.

Адміністративний позов ОСОБА_1, датований 29 червня 2015 року (а.с. 6), і того ж дня надісланий до суду, про що свідчить штамп підприємства зв'язку на конверті, в якому здійснено поштове відправлення (а.с. 16).

Вказаний позов отриманий Донецьким окружним адміністративним судом 09 липня 2015 року та зареєстрований у відділі діловодства та документообігу суду за вхідним номером 2788/15 (а.с. 5).

На підставі даних програмного забезпечення «Діловодство спеціалізованого суду» та відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, встановлено, що у червні 2014 року позивач звертався до Донецького окружного адміністративного суду з аналогічним позовом до МВС України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі № 805/7428/14 за позовом ОСОБА_1 до МВС України про визнання бездіяльності протиправною щодо ненадання відповіді на звернення від 12 травня 2014 року та зобов'язання вчинити певні дії (а.с. 58-60).

Справа № 805/7428/14 розглянута та вирішена по суті не була у зв'язку з незаконним захопленням будівлі Донецького окружного адміністративного суду, яка знаходилась за адресою: Донецька обл., м. Донецьк, вул. 50 Гвардійської дивізії, 17, та вважається втраченою.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги, що предметом спору є бездіяльність відповідача, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 звернувся до суду в межах строків, визначених ст. 99 КАС України.

Вирішуючи справу по суті, до спірних правовідносин суд застосовує нижченаведені норми права.

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР.

Закон України «Про звернення громадян» забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

На час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про звернення громадян» діяв у редакції від 09 червня 2013 року.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про звернення громадян» законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» визначає, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

При цьому, пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 реалізував своє конституційне право шляхом подання до МВС України звернення від 03 лютого 2014 року, яке за своєю сутністю було пропозицією (зауваженням).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Ч. 2 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Разом із цим суд відзначає, що положення ч. 2 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки звернення ОСОБА_1 від 03 лютого 2014 року, від 02 квітня 2014 року та від 12 травня 2014 року до інших органів державної влади не пересилалися, а їх розгляд був організований в системі органів МВС України.

Посилання позивача на той факт, що Мінюст та Генпрокуратура повідомляли заявника про пересилання його звернень до МВС України судом не приймаються, як такі, що не стосуються предмету спору.

Крім того, у випадках з Мінюстом та Генпрокуратурою мав місце факт пересилання звернення ОСОБА_1 за належністю відповідному органу, до повноважень якого входить вирішення порушених у зверненні питань, тобто підлягали застосуванню положення ч. 2 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян».

Порядок розгляду звернень громадян регламентований розділом ІІ Закону України «Про звернення громадян».

Так, відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Розгляд заяв (клопотань) регламентований ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» і передбачає наступне.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою до органів державної влади, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву, та брати участь у перевірці поданої заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву; бути присутнім при розгляді заяви; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Реалізація цих прав громадян забезпечена відповідними обов'язками органів державної влади, які визначені ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» і полягають у наступному.

Органи державної влади, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» у разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про звернення громадян» діловодство щодо звернень громадян ведеться в порядку, який встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З метою забезпечення реалізації громадянами конституційного права на звернення, покращання, удосконалення організації їх особистого прийому в апараті Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органах внутрішніх справ України наказом МВС України від 10 жовтня 2004 року № 1177, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2004 року за № 1361/9960, затверджене Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Положення № 1177).

На час виникнення спірних правовідносин Положення № 1177 діяло в редакції від 16 липня 2013 року.

Згідно з п. 1.1. Положення № 1177 це Положення установлює єдиний для органів внутрішніх справ України, внутрішніх військ МВС України, навчальних закладів МВС України, установ, організацій і підприємств системи МВС України (далі - органи внутрішніх справ) порядок приймання, реєстрації, розгляду, узагальнення та аналізу звернень громадян, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Абз. 1 п. 1.3. Положення № 1177 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів внутрішніх справ, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.

Відповідно до п. 1.4. Положення № 1177 робота зі зверненнями громадян містить в собі такі складові елементи: приймання, реєстрація і первинний розгляд звернень громадян; вирішення звернень та надання відповідей авторам; контроль за станом роботи зі зверненнями; узагальнення та аналіз звернень громадян; використання результатів аналізу в практичній діяльності.

Приймання і первинний розгляд звернень громадян регламентований розділом 2 Положення № 1177.

Згідно з п. 2.1. Положення № 1177 звернення від громадян надходять до органів внутрішніх справ у вигляді листів (поштою) та під час їх особистого прийому посадовими особами (усні й письмові).

Письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю, реєстрації та первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції органів внутрішніх справ та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів внутрішніх справ або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

Після первинного розгляду звернень громадян керівництвом органу внутрішніх справ працівник підрозділу документального забезпечення: вносить до журналу або електронно-реєстраційної картки персонального комп'ютера резолюцію керівництва та встановлені терміни виконання доручень за зверненнями громадян; здійснює відправку звернень за належністю та відповідей - їх авторам; забезпечує оперативне доведення звернень громадян до виконавців.

Звернення громадян, одержані структурним підрозділом органу внутрішніх справ для виконання, в обов'язковому порядку обліковується в журналі обліку звернень цього ж структурного підрозділу.

Облік звернень громадян у структурному підрозділі та доведення їх до безпосереднього виконавця здійснюються в день їх надходження (під підпис у журналі обліку).

Згідно з п. 3.2. Положення № 1177 усі звернення, що надійшли від громадян, мають бути зареєстровані в підрозділах документального забезпечення органів внутрішніх справ у день їх надходження.

Під час реєстрації звернення громадянина йому надається відповідний індекс (реєстраційний номер), який присвоюється один раз на рік.

При реєстрації на вільному від тексту місці першої сторінки звернення ставиться відповідний штамп реєстрації звернень громадян.

Конверти, в яких надійшли звернення, зберігаються разом з матеріалами перевірки до закінчення терміну зберігання звернень громадян, після чого знищуються.

Відповідно до п. 3.3. Положення № 1177 усі звернення, що надійшли поштою, приймаються, попередньо розглядаються та централізовано реєструються підрозділом документального забезпечення органу внутрішніх справ у день їх надходження в журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли поштою, або на електронно-реєстраційних картках обліку звернень (персональних комп'ютерів).

П. 3.5. Положення № 1177 визначено, що повторними вважаються звернення, в яких: оскаржується рішення, прийняте за попереднім зверненням, що надійшло до органу внутрішніх справ; повідомляється про несвоєчасне вирішення попереднього звернення, якщо з часу надходження останнього минув установлений законодавством термін розгляду і відповідь авторові не надавалась; повідомляється про невирішене по суті або вирішене не в повному обсязі питання, порушене в першому зверненні; звертається увага на інші недоліки, допущені при вирішенні питання, порушеного в попередньому зверненні.

Повторні звернення громадян реєструються так само, як і попередні. При цьому в правому верхньому кутку звернення проставляється штамп для позначення повторного звернення, а в журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли поштою або в журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли під час особистого прийому, або в ЕРК робиться відповідна відмітка і це звернення з урахуванням матеріалів розгляду попереднього звернення доповідається керівникові органу внутрішніх справ.

Відповідно до 3.9. Положення № 1177 усе листування щодо звернень громадян ведеться за індексами, присвоєними під час реєстрації. Відповіді на звернення громадян надсилаються на службових бланках органу внутрішніх справ за підписом керівника.

Згідно з п. 3.10. Положення № 1177 після закінчення перевірки і фактичного виконання прийнятого рішення звернення разом з матеріалами перевірки повертаються до підрозділу документального забезпечення органу внутрішніх справ.

Вирішення звернень громадян та надання відповідей їх авторам регламентоване розділом 4 Положення № 1177.

Так, відповідно до п. 4.1. Положення № 1177 керівники органів внутрішніх справ та їх заступники при розгляді звернень громадян зобов'язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників органів внутрішніх справ на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів, уживати інших заходів для об'єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з'ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству.

Згідно з п. 4.7. Положення № 1177 відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника.

За правилами п. 5.1. Положення № 1177 термін розгляду звернень обчислюється з дня їх надходження та реєстрації в органі внутрішніх справ до дня направлення заявнику відповіді на його звернення.

Відповідно до п. 5.2. Положення № 1177 щодо кожного звернення не пізніше ніж у п'ятиденний термін повинно бути прийняте одне з таких рішень: 5.2.1. Прийняти до свого провадження; 5.2.2. Передати на вирішення до підпорядкованого чи іншого органу внутрішніх справ; 5.2.3. Надіслати за належністю до іншого органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів внутрішніх справ, про що одночасно повідомити автора; 5.2.4. Залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у ст. 8 Закону України «Про звернення громадян».

Згідно з п. 5.3. Положення № 1177 у разі направлення звернення для перевірки й прийняття рішення до підвідомчих органів внутрішніх справ термін розгляду такого звернення обчислюється з дня надходження його до органу внутрішніх справ вищого рівня й закінчується днем надання відповіді тим органом внутрішніх справ, який його розглядав по суті. В інших випадках термін розгляду звернень громадян обчислюється від дня їхньої реєстрації.

Про пересилання звернення до іншого органу внутрішніх справ необхідно обов'язково інформувати автора звернення.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Застосувавши наведені вище правові норми до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що під час організації розгляду звернень ОСОБА_1 від 03 лютого 2014 року, від 02 квітня 2014 року та від 12 травня 2014 року, МВС України діяло в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян» та Положення № 1177.

Доводи позивача стосовно того, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність, яка полягала у ненаданні відповіді на звернення від 12 травня 2014 року, спростовуються запереченнями відповідача та наявними у справі письмовими доказами.

Так, письмова відповідь на звернення позивача від 12 травня 2014 року за дорученням МВС України була надана Департаментом ДАІ МВС України, про що свідчить лист від 04 червня 2014 року № 4/7-М-1425/М-1479 та Реєстр відправлення поштової кореспонденції № 143.

Та обставина, що позивач цього листа не отримав не є підставою для визнання протиправною бездіяльності МВС України, оскільки відповідач не може нести відповідальність за доставлення поштової кореспонденції.

Під час організації розгляду звернень позивача МВС України не порушило вимог п. 5.3. Положення № 1177.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що фактів пересилання звернень ОСОБА_1 до іншого органу внутрішніх справ не було. У спірних правовідносинах мав місце факт надання повноважною посадовою особою МВС України доручень щодо розгляду звернень ОСОБА_1 підпорядкованими відповідачу підрозділами.

Посилання позивача на пп. 78 п. 4 Положення № 383 висновку суду про правомірність дій МВС України не спростовує, оскільки правова норма, яка у ньому міститься, зобов'язує МВС України організувати розгляд звернення, що не виключає можливості доручення його розгляду та підготовки відповіді автору звернення підпорядкованому структурному підрозділу відповідача або органу внутрішніх справ.

Таким чином, відсутні правові та фактичні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 12 травня 2014 року у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян»; а також про зобов'язання МВС України повідомити позивача про пересилання звернення від 03 лютого 2014 року, яке було адресоване МВС України, до Департаменту ДАІ МВС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

2. Постанова прийнята, складена і підписана у нарадчій кімнаті.

3. Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

4. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

5. Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Кравченко Т.О.

Судді Дмитрієв В.С.

Крилова М.М.