Справа № 22-а - 390/11
Суддя: Сидоренко І. П.
Дата ухвалення: 2011-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Одеської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 грудня 2009р. по справі за адміністративним позовом прокурора Роздільнянського району в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області про зобовязання нарахувати и виплатити щомісячну державну соціальну допомогу «Дітям війни»,-

В С Т А Н О В И Л А :

16 березня 2009р. прокурор Роздільянського району звернувся до суду з вищевказаним позовом в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є дитиною війни та відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на відмову відповідача проводити нарахування та виплату вказаного підвищення до пенсії, прокурор просив зобовязати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 2006р. по грудень 2008р.

Постановою суду від 28 грудня 2009р. позов задоволено частково. Суд зобовязав відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та провести відповідні виплати за період з 09 липня по 31 грудня 2007р., з 22 травня 2008р. по 31 грудня 2008р. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач просить постанову суду скасувати, ухвалити рішення про відмову у задоволені позову. При цьому апелянт вказує, що судом порушено норми матеріального права, зокрема, неправильно застосовано ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Апелянт звертає увагу на те, що чинним законодавством не визначено чи має право відповідач здійснювати нарахування та виплату вказаного підвищення, за рахунок яких коштів і джерел проводяться виплати особам, що мають статус «дитина війни».

Перевіривши під час письмового провадження повноту встановлення обставин справи, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову про задоволення позову частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, 1938року народження, отримує пенсію за віком та належать до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Причиною виникнення даного спору стала відмова УПФ України в Арцизському районі здійснити перерахунок розміру пенсії позивачу відповідно до вимог статті 6 названого Закону у 2006-2008р.р..

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» дію статті 6 названого Закону було зупинено на 2007рік. При цьому статтею 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» установлено, що у 2007році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007р. № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» з урахуванням статті 111 цього Закону.

В силу вимог частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведених законодавчих приписів, у 2007році саме з 09.07.2007р. доплата до пенсії громадянам, що мають статус дітей війни, повинна була здійснюватись за правилами статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому не виплата Управлінням відповідних нарахувань є протиправною бездіяльністю цього субєкта владних повноважень.

З тих самих підстав слід визнати протиправною і відмову відповідача виплачувати щомісячне довічне грошове утримання позивачу в порядку статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2008році - з 22.05.2008р., позаяк рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано неконституційним положення підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»Закону України "Про Державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно з яким текст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни».

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом першої інстанції до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Такі доводи апелянта не відповідають як нормам національного законодавства, так і міжнародного, зокрема ч.1 ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, яка є частиною законодавства України, і практиці Європейського Суду з прав людини як джерела права (справа "Кечко проти України", заява №63134/00).

Посилання скаржника на відсутність нормативно встановленого порядку визначення мінімальної пенсії за віком для цілей статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» також не можуть бути взяті до уваги. Адже порядок обчислення мінімальної пенсії за віком міститься у частині першій статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Оскільки, жодним іншим законом не передбачено механізм визначення цієї державної соціальної гарантії, та з огляду на неможливість обмеження права особи на одержання соціальних пільг, компенсацій і гарантій з мотивів неповноти законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, застосування частини першої статті 28 названого Закону під час нарахування виплат в порядку статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» слід визнати цілком обґрунтованим.

Водночас відповідно до частин першої, другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент подання цього позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав і свобод.

З урахуванням строку звернення прокурора в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом 16 березня 2009р., і вимог ст. 99 КАС України, судова колегія вважає, що вимоги слід задовольнити частково, а саме за період з 22 травня 2008року по 31 грудня 2008р., з урахуванням виплачених сум допомоги за вказаний період. У задоволенні іншої частини позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 196, 198 ч 1 п 3 КАС України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області задовольнити частково.

Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 грудня 2009р. скасувати, прийняти нову постанову.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист війни» за період з 22 травня 2008р. по 31 грудня 2008р., з урахуванням виплачених сум допомоги за вказаний період.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили постановою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку ст..212 КАС України.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді Є.С. Сєвєрова

ОСОБА_2