Справа № 22-ц-377/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л. М.,

суддів Савченка С. І., Іванової І. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - Гаврилівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю. -

встановила:

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до УПСЗН Вишгородської РДА Київської області про зобовязання відповідача провести перерахунок та виплатити на її користь щомісячну грошову доплату до пенсії як працюючому пенсіонеру на підприємстві, що розташоване в зоні посиленого радіоекологічного контролю - Гаврилівській ОСОБА_2 ступенів в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за період 1996- 2008 року в сумі 36373,46 грн.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Зобовязано УПСЗН Вишгородської РДА Київської області нарахувати ОСОБА_1 недоплачену суму щомісячної доплати працюючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, згідно ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 09 липня 2007 року по 2008 рік - з врахуванням однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, УПСЗН Вишгородської РДА Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що згідно трудової книжки (а. с. 8) та довідки від 17.11.2008 року (с. 7) позивачка працює у Гаврилівській ОСОБА_2 ступенів, яка знаходиться в с. Гаврилівна Вишгородського районі Київської області, територія якого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю. Позивачка перебуває на обліку в УПСЗН Вишгородської РДА як працюючий пенсіонер в зоні посиленого радіоекологічного контролю і відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їй оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Однак відповідачем така доплата здійснювалась позивачці у розмірах, визначених постановою Кабінет Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ОСОБА_1, оспорюючи дії відповідача, вважала, що вона отримувала доплату значно нижчу, ніж це передбачено ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що постанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

Відповідно до п. 28 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" дію положень ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2008 рік призупинено в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05. 2008 року за № 10 - рп вище вказані положення закону визнано неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно- правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підтягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Приймаючи постанову про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягають саме положення вказаного закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням вище викладеного встановлення конкретних (зменшення) сум для обчислення грошової допомоги КМУ є не виконанням норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому що вказані дії КМУ не реалізують встановлені Законом права та гарантії, а змінюють та коректують, встановлені цим Законом права та гарантії в бік їх зменшення, чим, в свою чергу, порушують його норми, так як статтею 71 цього ж Закону чітко встановлено, що дія положень Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивачка має право на перерахунок і виплату недоотриманої суми щомісячної грошової доплати до пенсії як працююча пенсіонерка в зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про проведення перерахунку та виплат за період з 09 липня 2007 року по 2008 рік, оскільки суд залишив поза увагою, що ОСОБА_1, звернувшись з позовом у травні 2009 року (згідно реєстраційного штампу на позовній заяві - а.с.2), пропустила річний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня. коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тому, враховуючи положення ст. 99 КАС України, Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, момент звернення до суду - 21.05.2009 року (згідно дати реєстраційного штампу на позовній заяві - а.с.2) та межі позовних вимог, останні підлягають задоволенню з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з врахуванням вже виплачених за цей період коштів.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині проведення періоду перерахунку та виплат.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2009 року змінити в частині періоду, за який повинен бути здійснений перерахунок та виплата ОСОБА_1 доплати до пенсії за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю, передбачену ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначивши даний період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з врахуванням вже виплачених за цей період коштів.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий

Судді