Справа № 147/1006/15-а
Суддя: Костюк Г. М.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/1006/15-а
Провадження № 2-а/147/68/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: Костюк Г.М.,

при секретарі: Івасюк А.А., Свистун А.П.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ОДР ВДАІ з обслуговування Тростянецького району Вінницької області лейтенанта міліції ОСОБА_3 про визнання дій інспектора незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора ОДР ВДАІ з обслуговування Тростянецького району УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_3 про визнання дій інспектора незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.08.2015 року відповідачем винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 425,00 грн. Відповідно до вказаної постанови 07.08.2015 року о 16 год. 20 хв. в смт Тростянець Вінницької області по вул. Леніна водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Мазда-6», номерний знак НОМЕР_1, не маючи при собі посвідчення водія і свідоцтва про реєстрацію на вказаний автомобіль. Позивач вважає, що в його діях, кваліфікованих інспектором за ч.1 ст. 126 КУпАП, відсутня вина у формі прямого умислу, оскільки посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль забув із іншими документами в службовому кабінеті, однак через 7-10 хвилин дані документи вже були у нього. Тому винесену відносно нього постанову вважає незаконною, винесеною з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки був зупинений інспектором незаконно. Вважає дії інспектора Брудницького Я.В. по відношенню до нього упередженими та спрямованими на дискредитацію його особистості в силу виконання його службових обовязків. Просив визнати дії інспектора Брудницького Я.В. незаконними, скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 №869131, як незаконну.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 кожний окремо підтримали позовні вимоги за обставин, викладених у позові. Позивач додатково суду пояснив, що 07.08.2015 року, перебуваючи при виконанні своїх службових обовязків, вийшовши покурити на парадний вхід приміщення Тростянецької районної прокуратури. У цей час жінки колеги попросили підвезти їх додому. Погодився підвезти їх додому. Без будь якого умислу на керування транспортним засобом без документів, випадково, без документів сів в автомобіль та рухаючись по вул. Леніна через 300 метрів був зупинений працівником ДАІ ОСОБА_3 Останній зупинив його з порушенням Правил дорожнього руху та Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби ДАІ МВС України. Після зупинки, інспектор озвучив вимогу предявити документи. Він вийшовши з автомобіля автоматично потягнувся до місця, де завжди знаходяться документи, там їх не було і він зрозумів що забув їх на роботі. Інспектору пояснив, що на протязі кількох хвилин йому документи будуть доставлені, вони є, але забув їх на роботі. Після чого, інспектор викликав осіб, які в подальшому стали свідками даної події, доставив його до Тростянецької ЦРЛ, де і був складений даний протокол. Вважає дії інспектора неправомірними. Позивач вказав на те, що прямого умислу на керування транспортним засобом без документів він не мав, оскільки через кілька хвилин необхідні документи інспектору були представлені. З посиланням на коментар до ст. 126 КУпАП, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки відсутня складова частина субєктивної сторони даного правопорушення - вина у формі прямого умислу. В подальшому позивач, апелюючи до Словника термінів з правознавства, дав пояснення, згідно яких його дії у даному випадку є нічим іншим як «казус», тобто випадком, який на відміну від умисного або необережного має зовнішні ознаки правопорушення, проте позбавлений елементу вини і тому не тягне за собою юридичної відповідальності.

Незаконні дії інспектора полягають у незаконній зупинці його транспортного засобу, оскільки передбачених законодавством підстав для зупинки не було, в подальшому за відсутності у його діях порушень ПДР не мав підстав для перевірки документів, склав даний протокол про адміністративне правопорушення, при цьому зазначивши у вказаному протоколі дані, які встановив з посвідчення водія та реєстраційного документу на автомобіль. Крім інспектора в його патрульній машині знаходилась стороння особа ОСОБА_4, зазначений в протоколі як свідок. Осіб, які були вказані у даному протоколі на місці зупинки він не бачив, вони зявились після телефонного дзвінка інспектора чи свідка ОСОБА_4 Причиною зупинки інспектор вказав перевірку документів в рамках відпрацювання району. Однак підтверджувальних документів підстав зупинки інспектором надано не було. Документи йому були доставлені його колегою ОСОБА_5, яка на той момент перебувала в автомобілі. Даний протокол був складений у приміщенні Тростянецької центральної районної лікарні, куди його доставили у звязку з підозрою у керуванні автомобілем в стані алкогольного спяніння, яка знаходиться по вул. Мічуріна, тобто в іншому місці від місця зупинки. Відеозйомка події 07.08.2015 року здійснювалась ОСОБА_4 із службового автомобіля ще до моменту зупинення належного йому транспортного засобу. Дозволу на відеозйомку у нього не запитували. Не заперечує, що посвідчення водія та інші відповідні документи під час керування транспортним засобом у нього були відсутні та їх йому доставили після зупинки працівником ДАІ, однак наполягає на тому, що прямого умислу на керування автомобілем без відповідних документів у нього не було, оскільки він випадково забув їх на робочому місця. Конституційні права на захист порушені не були, йому розяснені передбачені законодавством права, протокол складався у його присутності, не заперечував проти розгляду вказаної справи інспектором відразу на місці складання протоколу.

Відповідач інспектор ОДР ВДАІ з обслуговування Тростянецького району УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що 07.08.2015 року згідно дислокації несення служби співробітниками ВДАІ з обслуговування Тростянецького району УМВС України у Вінницькій області з 16.00 год. по 23.00 год. спільно з працівником РВ, представником громадського формування ОСОБА_4, знаходився в смт Тростянець по вул. Леніна, неподалік від місця розташування Тростянецької РДА, за перехрестям, за пішохідним переходом. Працівник райвідділу оперуповноважений Гандзієнко в силу своїх службових обовязків за 20 хвилин до зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 відлучився. Ним був зупинений транспортний засіб марки «Мазда-6» держномер АВ7575АЕ, рух якого викликав сумніви щодо спроможності водія належно керувати даним транспортом, внаслідок чого жезлом було подано увагу водію, вказав на даний транспортний засіб та вказав на місце зупинки. Автомобіль рухався по смузі руху, по якій був припаркований службовий автомобіль, та зупинився позаду службового авто. Даний транспортний засіб зупинявся згідно встановленого порядку. Зокрема, першою підставою для зупинки слугував характер руху транспортного засобу, який викликав сумнів про спроможність водія ОСОБА_1 належно здійснювати керування даним автомобілем, оскільки автомобіль частково виляв по дорозі, перешкод для руху не було, дорога по вул. Леніна широка, без вибоїн та ям. Другою підставою для зупинки було те, що номерні знаки на даному транспортному засобі не відповідали вимогам Державного стандарту України та ПДР України, а саме були закриті стороннім предметом «декоративною сіткою» чорного кольору, внаслідок чого із відстані 20 метрів видимість номерного знаку була нечітка. А також третя підстава для зупинки проведення профілактичних відпрацювань, відпрацювань, рейдів для перевірки документів, а також документів на право власності даних транспортних засобів. Зазначені причини були озвучені позивачу. Під час зупинки даного транспортного засобу, після представлення водій не міг предявити відповідні документи, визначені у п.2.1 ПДР України, оскільки такі документи обовязково повинні бути в особи, яка здійснює керування транспортним засобом, що чітко визначено ПДР України. Свідкоми даного правопорушення був ОСОБА_6, який ніс з ним службу згідно дислокації, як цивільна особа, не працівник міліції. Інші свідки, які були зазначені в протоколі, ОСОБА_7 підійшов в лікарні, а ОСОБА_7 та Заєць підійшли раніше, ніж позивачу принесли документи. Вони були очевидцями того, що позивач не мав при собі посвідчення водія та інших відповідних документів. Про зупинку даної особи, в силу того, що останній є посадовою особою прокуратури, ним було повідомлено безпосереднього керівника, в.о начальника ВДАІ ОСОБА_8, який також прибув на місце правопорушення. Пояснення у свідків відбирались по іншому правопорушенню, а саме за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 У справі за ст. 126 КУпАП пояснення у свідків не відбирались. До свідків він особисто не телефонував, за яких обставин вказані особи були поблизу місця зупинки позивача не знає, він їх помітив та запитав чи згодні вони бути свідками у даному правопорушенні, на що останні погодились. Коли після зупинки зазначеного автомобіля, він попросив ОСОБА_1 предявити відповідні документи, останній йому сказав: - Документи на роботі. Документи забув на роботі. Через деякий час документи позивачу принесли, хто саме не памятає. Протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адмінвідповідальності ним була винесена на протязі години в приміщенні Тростянецької ЦРЛ, оскільки закон складати протоколи та постанови на місці події не зобовязує. Згідно вимог КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається не пізніше як через два місяці з дня виявлення правопорушення. Відомості в протокол вносились згідно документів, принесених після зупинення позивача. За вказаних обставин, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення та винесена ним постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 є законними та відповідають вимогам чинного законодавства. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 керує автомобілем «Мазда-6», номерний знак НОМЕР_1 на підставі посвідчення водія, виданого 20.05.2005 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7-8).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №030425 від 07.08.2015 року, водій ОСОБА_1, 07.08.2015 року о 16 год. 20 хв. в смт Тростянець Вінницької області по вул. Леніна керував автомобілем «Мазда-6», номерний знак НОМЕР_1, не маючи при собі посвідчення водія і свідоцтва про реєстрацію на вказаний автомобіль, чим порушив вимоги п.2.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 126 ч.1 КУпАП. Водій ОСОБА_1 у зазначеному протоколі по суті порушення дав письмові пояснення. Зокрема, пояснив, що документи залишив на роботі, вину визнав (а.с.5).

Постановою серії ПС1 №869131 від 07.08.2015 року інспектора ОДР ВДАІ з обслуговування Тростянецького району УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_3, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 07.08.2015 року о 16 год. 20 хв. в смт Тростянець Вінницької області по вул. Леніна керував автомобілем «Мазда-6», номерний знак НОМЕР_1, не маючи при собі посвідчення водія і свідоцтва про реєстрацію на вказаний автомобіль,чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 126 ч.1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с.6).

Відповідно до пункту 2.1 «а», «б» розділу 2 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб та, у відповідності до п.2.4 ПДР, на вимогу працівника міліції повинен предявити для перевірки зазначені документи. Такий же обовязок для водія встановлює ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух».

Відповідальність за ч.1 ст. 126 КУпАП наступає у випадку, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень відповідача, самого позивача, в яких не заперечуються окремі обставини з фактичного боку, показів свідків ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, допитаних за клопотанням позивача, показів свідків ОСОБА_4, ОСОБА_13, допитаних за клопотанням відповідача, ОСОБА_1 керував автомобілем 07.08.2015 року о 16.20 год. в смт Тростянець не маючи при собі посвідчення водія і свідоцтва про реєстрацію на автомобіль,чим порушив ПДР України.

Позивач та його представник обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказували на те, що прямого умислу на вчинення правопорушення він не мав. За відсутністю прямого умислу в його діях відсутня субєктивна сторона правопорушення, а відтак відсутній склад самого правопорушення. Дії позивача охоплюються поняттям «випадок» або «казус», внаслідок чого від відповідальності він звільняється.

Однак, з такими твердженнями позивача та його представника суд не погоджується.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. На підставі вказаної норми, юридичною наукою дано визначення прямого умислу, яким є таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала протиправний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його шкідливі наслідки і бажала їх настання.

Умисел має особливості в залежності від складу правопорушення. Як і кримінальний закон, законодавство про адміністративні правопорушення розділяє правопорушення на правопорушення з формальним складом та правопорушення з матеріальним складом. Правопорушення з формальним складом визнається закінченим з моменту вчинення діяння і, на відміну від правопорушень з матеріальним складом (ст. 124 КУпАП ), не потребують настання і встановлення якихнебудь наслідків такого діяння. Структура цих правопорушень така, що наслідки тут лежать за межами необхідних ознак обєктивної сторони, а відтак і складу правопорушення. І саме тому субєкт не може бажати їх настання. Проте ця обставина не виключає умисної вини. Інтелектуальна ознака умислу в цих випадках включає лише усвідомлення протиправного характеру свого діяння, ставлення до наслідків тут не виникає та й не може виникнути. Вольова ознака умислу обмежується бажанням вчинення конкретної дії чи бездіяльності. Таким чином, правопорушення із формальним складом можуть бути вчинені лише з прямим умислом.

Законодавча конструкція складу правопорушення, передбаченого статтею 126 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, не ускладнена наявністю будь-яких наслідків, а тому є правопорушенням із формальним складом та, як слушно зауважив позивач, може бути вчинено лише з прямим умислом.

Попри заперечення позивача, суд вважає, що він усвідомлював протиправний характер своїх дій. Свідомість протиправного характеру діяння включає в себе розуміння водієм того, що він є особою, яка керує транспортним засобом, має посвідчення водія відповідної категорії, отриманого в установленому законом порядку, як учасник дорожнього руху зобовязаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України і за їх порушення нести відповідальність, встановлену законодавством. Лише тільки в силу Правил дорожнього руху, водій, як учасник дорожнього руху, усвідомлює протиправний характер своїх дій, вчинених всупереч їх вимог.

Тому суд вважає, що позивач, маючи посвідчення водія з 2005 року, водійський стаж у 10 років, будучи юристом, займаючись правозастосовною діяльністю, сідаючи за кермо власного автомобіля, не перевіривши наявності при собі документів, зазначених у пункті 2.1 ПДР, усвідомлював протиправний характер своїх дій, а значить діяв з прямим умислом на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КУпАП.

Вказане вище спростовує також твердження позивача про те, що в його діях має місце «випадок» або «казус». Цитуючи Словник термінів з правознавства /Юрисконсульт,КНТ. Київ-2007/ позивач та його представник зазначали про те, що випадок хоча і має зовнішні ознаки правопорушення, проте позбавлений елементу вини і тому не тягне за собою юридичної відповідальності.

Дійсно, «випадок» («казус») у правовій літературі розглядається як самостійний вид психічного ставлення до суспільно небезпечних, шкідливих наслідків. Він має місце тоді, коли наслідки, що настали, перебувають у причинному звязку з дією (або бездіяльністю) особи, яка однак, не тільки не передбачала можливості їх настання, а й не могла їх передбачити. «Випадок» виключає вину в поведінці особи. Як відомо, вина це психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої відповідним законом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Судом вище встановлено вину позивача у формі умислу, «випадок» в даній ситуації відсутній.

Таким чином, твердження позивача про те, що правил не порушував останнім належними та допустимими доказами не доведено, у своїх письмових поясненнях по суті порушення у протоколі про адміністративне правопорушення вину визнав. Тому такі твердження позивача оцінюються критично, та розцінюються як намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення.

Позивачем та його представником оспорюється законність постанови інспектора ДАІ, зокрема вказують на те, що вона прийнята не на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені законами, із зловживанням інспектором своїх повноважень, упереджено, на ґрунті неприязних стосунків, що виникли внаслідок виконання позивачем своїх професійних обовязків.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про міліцію», міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Вона складається з підрозділів: кримінальної міліції; міліції громадської безпеки; державної автомобільної інспекції; міліції охорони; судової міліції, спеціальної міліції.

Правовий статус Державної автомобільної інспекції визначається Положенням про Державну автомобільну інспекцію МВС України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 року №341, згідно з п. 1 якого Державтоінспекція є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.

Основними завданнями Державтоінспекції є: реалізація в межах своєї компетенції державної політики щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища від шкідливого впливу транспортних засобів; удосконалення регулювання дорожнього руху з метою забезпечення його безпеки та підвищення ефективності використання транспортних засобів; виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх вчиненню.

Державтоінспекція у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, декретами, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, вказаним Положенням, нормативними актами МВС, зокрема Інструкції з питань діяльності підрозділів ДПС ДАІ МВС України, затвердженої наказом МВС України № 111 від 27.03.2009 року.

Згідно з п. 5 Положення підрозділи Державтоінспекції мають права, передбачені законами України «Про міліцію», «Про дорожній рух», «Про оперативно-розшукову діяльність», іншими нормативно-правовими актами, що регулюють їх діяльність.

Як вбачається з Дислокації несення служби співробітниками ВДАІ з обслуговування Тростянецького району УМВС України у Вінницькій області, затвердженої т.в.о.начальника ВДАІ з обслуговування Тростянецького району УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_8, станом на 07.08.2015 року екіпаж у складі інспектора Брудницького Я.В., працівника РВ, громадського формування (без зазначення прізвищ) на автомобілі ВАЗ21099, д.н.0103, ніс службу на території Тростянецького району з 16.00 год. до 23.00 год. (а.с.48).

В судовому засіданні встановлено, що на момент зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1, службу ніс екіпаж в складі інспектора Брудницького Я.В. та представника громадського формування по охороні громадського порядку «Шериф» ОСОБА_4 Зазначений автомобіль було зупинено у звязку з підозрою у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дана норма має імперативний характер відносно того, що доказом може бути протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол та постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складені відповідно до вимог КУпАП, повноважною особою, в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, копії йому вручено. Як пояснив позивач в судовому засіданні, під час складання протоколу інспектор розяснив йому права та обовязки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, він був ознайомлений із змістом протоколу, скористався своїм правом на викладення письмових пояснень по суті порушення, визнав вину. Він не заперечував проти того, щоб справа про адміністративне правопорушення була розглянута інспектором відразу, в той же день, коли було складено протокол, не потребував правової допомоги, тому і клопотання про присутність захисника при розгляді справи не заявляв. А тому підстав для визнання їх такими, що не відповідають вимогам Закону немає. Інспектор Брудницький Я.В. виконував функції контролю за безпекою дорожнього руху в межах законодавчо визначеної компетенції органів внутрішніх справ та державної автомобільної інспекції МВС України, діяв на підставі законів України «Про міліцію», «Про дорожній рух», постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 року №341 «Про Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ», Інструкції з питань діяльності підрозділів ДПС ДАІ МВС України, затвердженої наказом МВС України № 111 від 27.03.2009 року, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Твердження позивача та його представника про те, що інспектор не мав права складати протокол про адміністративне правопорушення поза межами місця, де було зупинено автомобіль, за минуванням більш ніж години часу, суд відкидає як такі що не ґрунтуються на законі.

Чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення, не містить норм, згідно з якими фіксація правопорушення протоколом про адміністративне правопорушення повинна здійснюватись в той же час, місці, де воно виявлене. Закон лише визначає строки, в межах яких уповноважений на те орган або посадова особа повинні розглянути справу про адміністративне правопорушення (ст. 277 КУпАП) та накласти стягнення (ст. 38 КУпАП). Стаття 254 КУпАП визначає підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Однак, ані дана стаття, ані будь-яка інша, не зобовязує уповноважену на те посадову особу складати протокол у місці вчинення чи виявлення правопорушення.

Є нікчемними твердження позивача та його представника про те, що інспектор у відповідності до вимог Інструкції, затвердженої наказом №111, ст. 276 КУпАП зобовязаний скласти протокол за місцем зясування обставин, якими є тротуар, ділянка дороги,острівець безпеки та інше, де зупинено автомобіль.

Згідно рішення Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року, яке підлягає застосуванню до вказаних правовідносини на підставі ст. 55 Конституції України, ст. 8 КУпАП, словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 КУпАП, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд не вбачає порушень в діях відповідача щодо складання оспорюваних протоколу та постанови за минуванням години від часу вчинення правопорушення, поза місцем його вчинення, в приміщенні Тростянецької ЦРЛ, куди водій ОСОБА_1 був доставлений для медичного освідування за підозрою у вчиненні іншого правопорушення.

Не заслуговують на увагу також твердження позивача та його представника про те, що зміст протоколу є суперечливим. Зокрема, вказують на те, що при складанні протоколу інспектором в графі, що посвідчує особу, а саме «особу встановлено» зазначено номер та серію належного позивачу посвідчення водія, що є прямим протиріччям змісту порушення, викладеного у протоколі.

Сам позивач в судовому засіданні визнав, що посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу при собі не мав, забув на робочому місці, згодом їх принесла колега позивача. На момент складання протоколу такі документи позивач уже предявив інспектору, що не перешкоджало останньому за їх допомогою ідентифікувати особу правопорушника, із занесенням відповідних даних до протоколу, та не звільняло позивача від відповідальності.

Ухвалою від 03.09.2015 року, винесеною окремим процесуальним документом, та ухвалою від 09.09.2015 року, постановленою на місці, занесеною до журналу судового засідання, відмовлено позивачу у долученні до матеріалів справи письмових пояснень громадян ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_7 та ОСОБА_14, написаних ними у звязку з розслідуванням справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП. Також ухвалою від 03.09.2015 року позивачу відмовлено в долученні до справи та огляді відеозаписів, які містяться в матеріалах справи відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП та є доказами у ній, а також відеозапису, фотоматеріалу, зробленого позивачем з мережі інтернет (а.с.57,73).

Суд звертає увагу, що згідно ст. 251 КУпАП встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, здійснюється органом чи посадовою особою у визначеному законом порядку за допомогою визначених засобів доказування. В судовому засіданні при дослідженні матеріалів справи ДАІ про адміністративне правопорушення у відношенні позивача за ст. 126 КУпАП, встановлено, що доказами у даній справі не зазначено, її матеріали не містять посилання на пояснення свідків, здійснення відеозапису за допомогою технічного засобу, який використовується підрозділом ДАІ згідно Переліку технічних засобів, затвердженого відповідним наказом МВС України, про долучення таких доказів до справи водій не клопотав перед інспектором при складанні протоколу.

Позивачем та його представником у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку не доведено упередженість відповідача у відношенні позивача, яким на їх думку керувала жага помсти позивачу, який є заступником прокурора.

Оцінюючи покази допитаних за клопотанням кожної сторони свідків, як зазначено вище, суд дійшов висновку, що їх показаннями доведено керування ОСОБА_1 автомобілем без документів, визначених п. 2.1 ПДР. Вказані документи позивачу принесла колега ОСОБА_5 на його прохання з місця роботи позивача, після зупинки автомобіля інспектором.

Показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_9 ОСОБА_10 в частині того, що часом вчинення ОСОБА_1 правопорушення є час близько 17.00 год., тобто після закінчення робочого дня, коли він їх підвозив додому, суд до уваги не приймає, оцінює критично, оскільки такі свідчення спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення АП1 №030425, згідно якого часом вчинення правопорушення є 16.20 год., зі змістом якого позивач ознайомлювався після складання, та не висловлював жодних зауважень щодо його змісту та форми. Крім того, свідки є колегами позивача, його підлеглими, в силу професійних, корпоративних відносин бажають допомогти позивачу уникнути відповідальності за скоєне правопорушення, а також власної відповідальності за порушення трудової дисципліни.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що були очевидцями подій, які відбувались 07.08.2015 року о 16.20 год. в смт Тростянець. Суд сумнівається в щирості цих свідків, оскільки як показав ОСОБА_11, він є знайомим ОСОБА_1 Визвався бути свідком після того, як в мережі інтернет була оприлюднена інформація про події, повязані ОСОБА_1 Свідок же ОСОБА_12 у показаннях плутався. Крім того, з пояснень даного свідка встановлено, що він неодноразово в суді оскаржував рішення інспектора Брудницького Я.В., що може вказувати на упередженість даного свідка у відношенні відповідача.

Підстав сумніватися в щирості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_13, у суду підстав не має, протилежного позивач та його представник не довели. Вказані особи були на місці вчинення правопорушення, про зазначила кожна із сторін, показали, що документів на право керування автомобілем ОСОБА_1Ф, інспектору не предявив, вони були принесені йому колегою. Позивач не заперечував свою вину. Крім того, свідок ОСОБА_4 показав, що перебував в службовому автомобілі ДАІ як представник громадського формування на підставі затвердженої дислокації несення служби. Автомобіль позивача поводив себе на дорозі непевно, «виляв», тому інспектор прийняв рішення зупинити його. Крім того, номерні знаки автомобіля були покриті сіткою, внаслідок чого їх прочитати з відстані було важко.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої зазначеної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, про неправомірність дій та рішення відповідача. З огляду на викладене та обставини, які встановлені під час судового розгляду, підстав для визнання дій відповідача незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не встановлено, а зазначені у позові та в судовому засіданні доводи позивача та його представника, є їх власною декларативною думкою та субєктивним сприйняттям понять вини, її форм, законності та упередженості відповідача.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, вчиненого ОСОБА_1, інспектором ДАІ зясовано всі обставин справи та накладено стягнення в межах санкції частини 1 статті 126 КУпАП, що є співрозмірним виду та характеру вчиненого правопорушення.

Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем підлягають віднесенню за його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,126, 251, 252, 287, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 4, 5, 7, 9, 10, 17, 18, 69, 70, 71, 158-163, 171-2 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора ОДР ВДАІ з обслуговування Тростянецького району Вінницької області лейтенанта міліції ОСОБА_3 про визнання дій інспектора незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем віднести за його рахунок.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя