Справа № 2-1368/10
Суддя: Таран С. А.
Дата ухвалення: 2012-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-1368/10 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ адміністративного судочинства апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Ведмедь Н. І., Попруги С. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області (далі-Управління)

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 15 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області

про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 15 липня 2010 року позов задоволено: визнано незаконними дії Управління щодо нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік та за 2009 рік, одноразової компенсації учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи у розмірах менших, ніж встановлено ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязано Управління нарахувати та виплатити позивачу недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік та за 2009 рік, одноразову компенсацію учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи у розмірах, встановлених ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В апеляційній скарзі Управління посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Судом першої інстанції по суті встановлено, що ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

19 квітня 2010 року відповідач нарахував позивачу одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в абсолютній сумі 284,40 грн., а не в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, як передбачено законом.

Крім того, відповідач виплатив позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в абсолютних сумах за 2008 рік 75 грн., 16 жовтня 2008 року, за 2009 рік 75 грн., 16 грудня 2009 року, а не в розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожен рік, як передбачено законом.

Вищезгадані незаконні дії відповідача призвели до порушення прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Так, приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано постанову підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 86 КАС України, доведені позивачем. Висновки суду по суті спору, відповідають встановленим фактам, протилежного відповідач на порушення ст. 71 КАС України не довів.

Суд першої інстанції дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався у постанові.

Доводи апеляційної скарги висновків суду по суті спору не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Так, суб'єктами, які мають право на компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначені статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, сім'ї, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, в даному випадку позивач.

Компенсаціями за шкоду, заподіяну здоров'ю, є одноразова компенсація та щорічна допомога на оздоровлення.

Вихідним критерієм нарахування цих компенсацій є мінімальна заробітна плата, розмір якої визначається на момент виплати.

Постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року N 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", 20 квітня 2007 року № 649 "Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", 12 липня 2005 року N 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено розміри компенсацій за шкоду, заподіяну здоров'ю, в абсолютних сумах.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, ураховуючи рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), при визначенні розміру виплат позивачеві застосуванню підлягають положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням їх дії у часі, а саме: з 20 червня 1996 року до 31 грудня 2005 року, з 9 липня до 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року.

Статтями 109 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", 101 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", 73 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік", 70 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" надано право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України у відповідних роках таке право використано не було, а тому вказані норми не підлягають застосуванню під час визначення розміру виплат, передбачених статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Інші доводи апеляційної скарги, за встановлених обставин, не впливають на висновки суду по суті спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, вирішуючи питання відшкодування судових витрат суд не звернув увагу на те, що позивач просив лише визнати протиправною бездіяльність відповідача, зобовязати його здійснити перерахунок пенсії та провести відповідні виплати і не вимагав стягнення коштів, у звязку з чим суд першої інстанції безпідставно вважав цей спір майновим та помилково стягнув з Управління на користь позивача витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн., а не у передбаченому Порядком оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1258 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року № 825) розмірі для вимог немайнового характеру - 37 грн.

За таких обставин з відповідача на користь позивача потрібно стягнути 37 грн. на відшкодування вказаних судових витрат.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207 КАС України, Законом України Про внесення змін до розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України Про судоустрій та статус суддів щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 15 липня 2010 року

року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути Управління праці та соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області з на користь ОСОБА_3 37 грн. на відшкодування судових витрат, понесених у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий -

Судді -