Справа № 803/2192/15
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року Справа № 803/2192/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Шикун О.Є.,

з участю представника відповідача Мельника С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика» (далі - ТзОВ «Луцька КПФ», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень-рішень № та № від 06.08.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ з 03.07.2015 по 16.07.2015 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Луцька КПФ» з питань правильності формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства, по взаємовідносинах з ПП «Укргумстальпостач», ПП «Мегаджоп», ПП «ВКФ «Аверта», ПП «ВКП «Південьдеревопостач», ПП «Ідеал Маркетинг», ПП «Укрфітнес» за період 2013-2014 років та з ТзОВ «Айма Плюс», ТзОВ «Укрінтеко» за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки складено акт №3033/22-02/38272943 від 20.07.2015, яким встановлено порушення ТзОВ «Луцька КПФ» пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

На підставі вказаного акту перевірки 06.08.2015 Луцькою ОДПІ винесені податкові повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» в розмірі 1 796 357,00 грн., з яких 1 197 571,00 грн. - за основним платежем та 598 786,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 521 055,00 грн., з яких 347 370,00 грн. - за основним платежем та 173 685,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Позивач вважає необґрунтованими висновки податкового органу, викладені в акті перевірки про безтоварність операцій по правочинах, укладених із контрагентами ПП «ВКФ «Авента», ТзОВ «Укргумстальпостач», ПП «ВКП «Південьдеревопостач», оскільки реальність, правомірність і відповідність господарських операцій діючому законодавству підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Крім того, зазначає, що посилання відповідача на акти перевірок контрагентів позивача не може бути підставою для збільшення ТзОВ «Луцька КПФ» сум грошового зобов'язання з ПДВ, оскільки позивач не несе відповідальності за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами.

З огляду на викладене, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 06.08.2015.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте позивачем 31.08.2015 подано заяву про розгляд справи без участі представника ТзОВ «Луцька КПФ». Позовні вимоги підтримує з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні та в письмових запереченнях позов не визнав. Додатково пояснив, що в ході перевірки не встановлено факту реального здійснення господарських операцій між ТзОВ «Луцькою КПФ» та ПП «ВКФ «Авента», ТзОВ «Укргумстальпостач», ПП «ВКП «Південьдеревопостач», а первинні документи складені позивачем та контрагентами не можуть братися до уваги як достовірні. Підтвердив, що доказів про прийняття податкових повідомлень-рішень відносно контрагентів позивача немає, як і доказів про порушення податкового законодавства, підробку документів, інші службові зловживання чи відкриті кримінальні провадження. Однак вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення сформовані у відповідності до норм чинного законодавства, а відтак просить суд в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що на підставі наказу №1469 від 02.07.2015 про проведення перевірки та направлень №001369, №001368 від 02.07.2015 Луцькою ОДПІ в період з 03.07.2015 по 16.07.2015 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Луцька КПФ» з питань правильності формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства, по взаємовідносинах з ПП «Укргумстальпостач», ПП «Мегаджоп», ПП «ВКФ «Аверта», ПП «ВКП «Південьдеревопостач», ПП «Ідеал Маркетинг», ПП «Укрфітнес» за період 2013-2014 років та з ТзОВ «Айма Плюс», ТзОВ «Укрінтеко» за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки складено акт №3033/22-02/38272943 від 20.07.2015, яким встановлено порушення ТзОВ «Луцька КПФ» пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

На підставі вказаного акту перевірки 06.08.2015 Луцькою ОДПІ винесені податкові повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» в розмірі 1 796 357,00 грн., з яких 1 197 571,00 грн. - за основним платежем та 598 786,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 521 055,00 грн., з яких 347 370,00 грн. - за основним платежем та 173 685,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені Податковим кодексом України.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Згідно приписів пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (робіт, послуг) (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

З аналізу положень підпунктів 198.6 та 198.3 статті 198 Податкового кодексу України виходить, що виникнення у платника податку на додану вартість права на включення податку до податкового кредиту пов'язано із фактичним відбуттям господарської операції з постачання товарів (виконання робіт, надання послуг), визначеної в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі за текстом Закон №996-XIV). Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані із рухом активів, зміною зобов'язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів.

Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність вчинення (фактичне відбуття) господарської операції, відповідність вчиненої господарської операції господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

При цьому щодо формування позивачем податкового кредиту з податку на прибуток підприємств слід зазначити наступне.

Порядок обчислення та сплати податку на прибуток підприємств до 01.04.2011 року регулювались Законом № 283/97-ВР, а з 01.04.2011 року - ПК України.

Пункт 135.2. статті 135 вказує, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу положень вищенаведених нормативно-правових законодавчих актів вбачається, що не можуть належати до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Разом з цим, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог чи, іншими документами, передбаченими законодавством. Також з проаналізованих норм випливає, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Висновок Луцької ОДПІ про нереальність угод, укладених між ТзОВ «Луцька КПФ» та ПП «ВКФ «Авента», ТзОВ «Укргумстальпостач», ПП «ВКП «Південьдеревопостач» базується на тому, що операції між позивачем та контрагентами не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання таких видів робіт, послуг, постачання ТМЦ або здійснення діяльності. Про це свідчить відсутність у суб'єкта господарювання необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Однак, суд не погоджується з висновком Луцької ОДПІ про нереальність укладених між позивачем та ПП «ВКФ «Авента», ТзОВ «Укргумстальпостач», ПП «ВКП «Південьдеревопостач» договорів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02.06.2014 між ПП «ВКФ «Авента» (продавець) та ТзОВ «Луцька КПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №12/КП, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продавати та передавати у власність покупця крохмаль, клей, барвники та інші хімічні препарати, що використовуються у виробництві картонно-паперової продукції, а покупець зобов'язується прийняти їх та оплатити (а.с.156-158).

Також 01.07.2014 року між ПП «ВКФ «Авента» (продавець) та ТзОВ «ЛУЦЬКА КПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №15/КП, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продавати та передавати у власність покупця сировину - КОП (картонна основа палітурного картону), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар (159-161).

Реальність проведення зазначених вище господарських операцій, а саме поставка товару ПП «ВКФ «Авента» до покупця ТзОВ «Луцька КПФ» підтверджується видатковими накладними за червень-липень 2014 року, реєстр яких оглянуто в судовому засіданні (том 1 а. с. 119, 122). Крім того, формування податкового кредиту за фактами цих покупок підтверджується податковими накладними за червень-липень 2014 року, реєстр яких оглянуто в судовому засіданні (том 1 а.с. 120, 121, 123).

Відповідно до розділу ІІІ вказаних вище договорів, придбаний товар перевозився автомобільним транспортом до місця знаходження покупця. Всі витрати, пов'язані із навантаженням, транспортуванням та доставкою товару до пункту призначення, відносяться на рахунок продавця.

Також, всі товари по вищевказаних поставках приймалися відповідними працівниками ТзОВ «Луцька КПФ» на підставі виданих їм довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, про що зроблені відмітки в журналі реєстрації довіреностей, що підтверджується витягом з журналу реєстрації довіреностей (том 1 а.с.147).

Всі поставлені товари були використані виробником у своїй господарській діяльності, так як позивач є підприємством, яке виготовляє картонно-паперову продукцію.

Отримані від ПП «ВКФ «Авента» товари були оприходовані на склад ТзОВ «Луцька КПФ», що підтверджується відомостями про партії товарів на складах за вересень 2014 року та накладними на переміщення (том 1, а. с. 115-116, 170-197), по мірі необхідності переміщені на виробництво, що підтверджується накладними на внутрішнє переміщення (том 1 а. с. 170-197) та використані у виробництві картонно-паперової продукції, що підтверджується специфікаціями та виробничими звітами (том 1, а. с. 117-146) та згодом передані на склад готової продукції, що підтверджується актами приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю (том 1, а. с. 261-314).

Отже, на виконання умов вищевказаних договорів протягом червня-липня 2014 року ПП «ВКФ «Авента» поставило позивачу товару на загальну суму 1 112 028,00 грн., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

За результатами вказаних господарських операцій ТзОВ «Луцька КПФ» було включено до податкового кредиту за червень - липень 2014 року суму в розмірі 185 338,00 грн., а також було включено витрати за липень, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на загальну суму 3 068 959,72 грн.

Таким чином, вказаними документами, які оглянуті судом, підтверджується факт поставки та оприбуткування товару, складського обліку, внутрішнього переміщення та використання товару у господарській діяльності.

З матеріалів справи також вбачається, що 01.08.2014 між ПП «Стрікс» (згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПП «ВКП «Південьдеревопостач») (продавець) та ТзОВ «Луцька КПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №17/КП, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продати та передати у власність покупця крохмаль, клей, барвники та інші хімічні препарати, що використовуються у виробництві картонно-паперової продукції, а покупець зобов'язується прийняти їх та оплатити та договір №05/НП на поставку картонної основи палітурного картону (а.с.147-152).

На виконання умов вказаних договорів у серпні 2014 року ПП ВКП «Стрікс» поставило ТзОВ «Луцька КПФ» товари, які є предметом договорів, на загальну суму 3547698,40 грн., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами (том 1, а. с. 315-324; том 2, а. с. 1-48).

Реальність проведення зазначених вище господарських операцій підтверджується видатковими та податковими накладними, реєстр яких оглянутий в судовому засіданні (том 1, а.с. 124).

Відповідно до розділу ІІІ вказаних вище договорів, придбаний товар перевозився автомобільним транспортом до місця знаходження покупця. Всі витрати, пов'язані із навантаженням, транспортуванням та доставкою товару до пункту призначення, відносяться на рахунок продавця.

Також, всі товари по вищевказаних поставках приймалися відповідними працівниками ТзОВ «Луцька КПФ» на підставі виданих їм довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, про що зроблені відмітки в журналі реєстрації довіреностей, що підтверджується витягом з журналу реєстрації довіреностей (том 2, а.с. 49-51).

Як встановлено судом, отримані від ПП ВКП «Стрікс» товари використані у виробництві картонно-паперової продукції, оприбутковані на складі ТзОВ «ЛКПФ», що підтверджується відомостями по партіях товарів на складах (том 2, а. с. 52).

За результатами вказаних господарських операцій ТзОВ «Луцька КПФ» було включено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на загальну суму 2 774 055,00 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується реальність господарських операцій позивача та ПП ВКП «Стрікс» (ПП «ВКП «Південьдеревопостач»).

Судом також встановлено, що 02.06.2014 між ПП «Торг-Солюшинс» (згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПП «Укргумстальпостач» (продавець) та ТзОВ «ЛКПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №13/КП, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продавати та передавати у власність покупця сировину - КОП (картонна основа палітурного картону), що використовується у виробництві картонно-паперової продукції, а покупець зобов'язується прийняти їх та оплатити. На виконання умов вказаного договору ПП «Торг-Солюшинс» протягом червня 2014 року поставляло позивачу товару на загальну суму 972 189,86 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Реальність проведення зазначених вище господарських операцій, а саме поставка товару ПП «Торг-Солюшинс» (ПП «Укргумстальпостач») до покупця ТзОВ «ЛКПФ» підтверджується видатковими накладними за червень 2014 року, а формування податкового кредиту за фактами цих покупок підтверджується податковими накладними за червень 2014 року, реєстр яких оглянуто в судовому засіданні (том 1, а. с. 117, 118).

Відповідно до розділу ІІІ вказаних вище договорів, придбаний товар перевозився автомобільним транспортом до місця знаходження покупця. Всі витрати, пов'язані із навантаженням, транспортуванням та доставкою товару до пункту призначення, відносяться на рахунок продавця.

Також, всі товари по вищевказаних поставках приймалися відповідними працівниками ТзОВ «ЛКПФ» на підставі виданих їм довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, про що зроблені відмітки в журналі реєстрації довіреностей, що підтверджується витягом з журналу реєстрації довіреностей (том 2, а. с. 49-51).

Всі поставлені товари були використані позивачем у господарській діяльності, так як позивач є підприємством, яке виготовляє картонно-паперову продукцію.

Отримані від ПП «Торг-Солюшинс» товари були оприбутковані на складі позивача, що підтверджується відомостями про партії товарів на складах за червень 2014 року, по мірі необхідності переміщені на виробництво, що підтверджується накладними на внутрішнє переміщення та використані у виробництві картонно-паперової продукції, що підтверджується виробничими звітами.

За результатами вищевказаних господарських операцій з ПП «Торг-Солюшинс» позивачем було включено до податкового кредиту за червень 2014 року 162031,66 грн., а також включено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на загальну суму 810158,22 грн.

Отже, вищевказаними документами, які оглянуті судом, підтверджується факт поставки та оприбуткування товару, складського обліку, внутрішнього переміщення та використання товару у господарській діяльності позивача.

Як встановлено в ході судового засідання, отримані від ПП «ВКФ «Авента», ТзОВ «Укргумстальпостач» (ПП «Торг-Солюшинс»), ПП «ВКП «Південьдеревопостач» (ПП ВКП «Стрікс») товари були використані позивачем в ході своєї господарської діяльності, а саме під час виробництва картонно-паперової продукції, що підтверджується оглянутими судом та долученими до матеріалів справи копіями специфікацій, виробничих звітів, актів приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю.

Крім того, використання позивачем придбаних у контрагентів товарів та досягнення економічного ефекту у власній господарській діяльності підтверджується оглянутими судом та долученими до матеріалів справи виробничими звітами за червень-серпень 2014 року по ділянці виготовлення виробів з плоских картонів, виробничими звітами за червень-серпень 2014 року по картонно-паперовому цеху (том 1, а.с. 171-175, 193-200, 225-229, 231-236).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулює Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає перелік первинних облікових документів та регістрів бухгалтерського обліку. Так, згідно з частиною 1 цієї статті, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

На підтвердження виконання господарських операцій з поставки товарів, придбаних позивачем у ПП «ВКФ «Авента», ТзОВ «Укргумстальпостач», ПП «ВКП «Південьдеревопостач» підприємством подано договори, реєстри податкових та видаткових накладних, які містять всі обов'язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати, як юридичну так і господарську сутність укладених правочинів, їхніх учасників, а також грошову складову вчинених господарських операцій, а відтак наявні недоліки, на які акцентує увагу Луцька ОДПІ, не є підставою для визнання цих документів недійсними.

Оглянуті копії перелічених первинних документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості та не призвели до зміни в структурі активів платника податків.

Порушень в оформленні цих документів, які б могли свідчити про нереальність спірних операцій, судом не встановлено.

Крім того, суд зазначає, що відсутність товарно-транспортних накладних або порушення порядку їх заповнення свідчить лише про недотримання норм законодавства про автомобільний транспорт, а не податкового законодавства. Згідно з наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» № 363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна накладна - це необхідний юридичний документ для всіх учасників транспортного процесу, а учасники транспортного процесу - це вантажовідправники, вантажоодержувачі, перевізники та особи, що здійснюють вантажні і (або) складські операції з вантажем. Вказаний нормативно-правовий акт визначає, як вантажовідправника - фізичну або юридичну особу, що подає перевізнику вантаж для перевезення, а як вантажоодержувача - фізичну або юридичну особа, що здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку. При наявності інших документів, якими підтверджено факт відпуску та приймання товарно-матеріальних цінностей, відсутність ТТН чи порушення при її заповненні не може спростовувати факту придбання нами товарів.

Як зазначено вище, поставка товарів здійснювалась на умовах доставки постачальниками на склад покупця. Таким чином, ТзОВ «Луцька КПФ» не може бути відповідальним за правильність заповнення ТТН, оскільки воно не було ні замовником автотранспортних послуг, ні особою, що здійснювала перевезення. Відтак, у нього не було необхідності складати та виписувати товарно-транспортні накладні.

Відповідно до пункту 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Згідно з пунктом 6 даного Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Однак, всупереч наведеним вимогам, акт перевірки не містить об'єктивного аналізу господарських операцій вчинених позивачем з ПП «ВКФ «Авента», ТзОВ «Укргумстальпостач», ПП «ВКФ «Південьдеревопостач», натомість ґрунтується виключно на припущеннях про те, що вони не могли відбутись.

Висновки Луцької ОДПІ про відсутність реального характеру відносин із ПП «ВКФ «Авента», ТзОВ «Укргумстальпостач», ПП «ВКФ «Південьдеревопостач» не підтверджуються належними і допустимими доказами, а ґрунтуються на аналізі лише баз даних податкового органу з відомостями про чисельність працюючих та податкової звітності з ПДВ, без фактичного з'ясування контролюючим органом реального майнового стану суб'єкта господарювання та перевірки його фінансово-господарської діяльності за період, коли виникли спірні правовідносини.

Ні в Акті перевірки Луцької ОДПІ, ні в судовому засіданні представником відповідача не представлено доказів, які б свідчили про нереальність господарських операцій між ПП «ВКФ «Авента», ТзОВ «Укргумстальпостач», ПП «ВКФ «Південьдеревопостач» цілям та завданням статутної діяльності товариства, незвичності цих господарських операцій для її учасників, збитковості цих операцій, інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про їх фіктивність, а також те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами, цілями ділового характеру, а дії ТзОВ «Луцька КПФ» та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Крім того, суд зазначає, що податковий орган не дослідив та не взяв до уваги первинні документи, які надавалися позивачем під час проведення перевірки. Окрім того, в ході судового розгляду даної справи підприємством належними первинними документами підтверджено реальність вчинення господарських операцій між ТзОВ «ЛКПФ» та ПП «ВКФ «Авента», ТзОВ «Укргумстальпостач», ПП «ВКФ «Південьдеревопостач», які стали підставою для формування даних податкового обліку.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що включений позивачем в податкові декларації податковий кредит з ПДВ та податку на прибуток підтверджений відповідними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідачем (податковим органом) не доведено суду, що господарські зобов'язання між позивачем та контрагентами ПП «ВКФ «Авента», ТзОВ «Укргумстальпостач», ПП «ВКП «Південьдеревопостач» вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спір між сторонами щодо недійсності договору відсутній.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що господарські операції із суб'єктами господарювання носили реальний характер, договори були виконані належним чином, товари були поставлені.

Разом з тим, при дослідженні факту здійснення господарських операцій повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового органу. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Даний факт узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Відтак наявність ознак фіктивності у діяльності контрагента МПП «Богемія» чи порушення останнім правил здійснення господарської діяльності, порядку ведення бухгалтерського та податкового обліку сама по собі не свідчить про нікчемність усіх правочинів, укладених товариством. Крім того, Європейський Суд з прав людини в рішенні також зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Слід зазначити, що якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом.

Слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 70 КАС України доказами вчинення платником податків нікчемного правочину можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи ні відповідачем, ні його представником в судовому засіданні, не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами та не доведений факт порушення позивачем пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України.

З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність встановлених Луцькою ОДПІ в акті документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» обставин, з огляду на що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № та № від 06.08.2015 слід визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, з Державного бюджету України на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 487,00 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення від №24896 від 14.08.2015.

Керуючись статтями 11, 17, 158, частиною 3 статті 160, статтями 162, 163, 186 КАС України, на підставі Податкового кодексу України суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № та № від 06.08.2015.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика» (, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Карбишева, 3) витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 07 вересня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий О.А. Лозовський