Справа № 22-а-1971/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л. М.,

суддів Савченка С. І., Іванової І. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Борисполі Київської області на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2009 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Борисполі Київської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни,

встановила:

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати відмову відповідача щодо виплати їй щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, протиправною, стягнути з відповідача на її користь 3891,9 грн. невиплаченої державної соціальної підтримки у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2009 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачеві щомісячної державної соціальної підтримки, як дитині війни. Зобовязано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві недоотриману суму надбавки, як дитині війни, за період з 01 лютого по 31 грудня 31 грудня 2008 року в сумі 1064,6 грн. відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням уже проведених виплат. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФУ в м. Борисполі Київської області просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно ч. З ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу 1 існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно преамбули Закону України "Про соціальний захист дітей війни" І. цей Закон установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачена державна соціальна підтримка дітей війни, за змістом якої дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

По справі встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ у Володарському районі Київської області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення пенсії на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Проте, така надбавка їй виплачувалась у значно меншому розмірі, оскільки підпунктом 2 пункту 41 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" був викладений в новій редакції, були звужені гарантовані Конституцією України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни" права позивача на державну соціальну підтримку дітей війни у вигляді підвищення пенсії на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 10- рп/2008 від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Згідно пункту 5 зазначеного Рішення положення Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій

та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача щомісячну державну соціальну підтримку, як дитині війни, у вигляді підвищення пенсії на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком з 01 лютого 2008 року, оскільки позивач звернувся до суду 20 березня 2009 року (згідно дати реєстраційного штампу на позовній заяві - а. с. 2).

Тому, враховуючи положення ст. 99 КАС України, Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року та межі позовних вимог, останні підлягають задоволенню з 22 травня 2008 року.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині зобовязання відповідача проводити нарахування соціальної допомоги як дитині війни з послідуючим перерахунком у відповідності до змін діючого законодавства та встановлення нових розмірів мінімальної заробітної плати, оскільки відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка діяла на час розгляду справи, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, прийняття судом рішення щодо захисту прав і інтересів осіб на майбутнє не відповідає вимогам закону.

Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині зобовязання відповідача проводити нарахування соціальної допомоги як дитині війни, стягнення заборгованості з 01 лютого 2008 року до 31 грудня 2008 року та в частині зобовязання відповідача проводити нарахування соціальної допомоги як дитині війни з послідуючим перерахунком у відповідності до змін діючого законодавства та встановлення нових розмірів мінімальної заробітної плати відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, оскільки суд першої інстанції по суті вирішив справу правильно, але помилково застосував норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 197-198, 200-201, 205-206 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі Київської області задовольнити частково.

Змінити постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2009 року в частині періоду нарахування соціальної допомоги як дитині війни з 01.02.2008 року по 31.12.2008 року, стягнення заборгованості з 01.02.2008 року до 31.12.2009 року та в частині зобовязання відповідача проводити нарахування соціальної допомоги як дитині війни з послідуючим перерахунком у відповідності до змін діючого законодавства та встановлення нових розмірів мінімальної заробітної плати.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Борисполі Київської області здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 з 22 травня 2008 року щомісячну державну соціальну підтримку, як дитині війни, у вигляді підвищення пенсії на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням виплачених сум за вказаний період.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України після набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді