Справа № 404/6332/15-а
Суддя: Мохонько В. В.
Дата ухвалення: 2015-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/6332/15-а
Номер провадження 2-а/404/511/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

при секретарі Бокатенко Ю.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певних дій ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді № 169234 від 16 березня 2015 року, в частині визначення відсотка розрахунку утримання від заробітку, зобов'язати управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді призначити йому щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % від заробітної плати в сумі 24116 грн. 40 коп., починаючи з 27 грудня 2014 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді виплатити заборговану частину щомісячного довічного грошового утримання за період з 27 грудня 2014 року по день винесення рішення, з урахуванням раніше проведених у цей період виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Кіровограді та отримує щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 60% заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді.

19 січня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою щодо визначення зазначеного розміру грошового утримання відповідно до ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, яка діяла на час його звільнення в чому йому було відмовлено.

Вважає зазначені дії відповідача протиправними тому просив позов задовольнити.

Сторони в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з»ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-Y III позивач звільнений з посади судді апеляційного суду м. Кіровограда і має статус судді у відставці.

З 06 січня 2015 року позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України та, з урахуванням стажу роботи на посаді судді отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 60% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді в сумі 14707 грн. 09 коп.

Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в місті Кіровограді № 169234 від 16 .03.2015 року змінено дату первинного призначення позивачу щомісячного грошового утримання на 27.12.2014 року.

Згідно п.п.1,2 ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті /вчинені/ вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За загальним правилом, установленим частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вон пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частиною 1 статті 126 Конституції України незалежність і недоторканністі суддів гарантується Конституцією і законами України. Відповідно до Конституції Україн діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, окрім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 126, частина 2 статті 127, стаття 128, стаття 130). Отже, Основний Закон України не допускає обмеження чи скасування встановлених конституційних гарантій діяльності суддів.

Статус суддів у відставці та їх забезпечення визначено Законом України №2453-VI від 7 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пунктів 8, 11 частини 4, частини 6 статті 47 зазначеного Закону (у редакції, яка діяла на момент мого виходу у відставку) незалежність судді забезпечується зокрема належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді, правом судді на відставку. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від З червня 2013 року N З-рп/2013, від 22 травня 2008 року N Ю-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).

Згідно з частиною 5 статті 109 Закону України №2453-VI від 7 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, яка діяла на момент мого виходу у відставку) за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

За змістом статті 111 цього ж Закону (у редакції, яка діяла на момент мого виходу у відставку), порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної Ради України. Повноваження судді припиняються з дни набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Відповідно до частини 1 статті 138 цього ж Закону (у редакції, яка діяла на момент мого виходу у відставку) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Слід зазначити, що щомісячне довічне грошове утримання судді є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

На час виходу позивача у відставку та виникнення у нього права на щомісячне довічне грошове утримання частина 3 статті 138 Закону України №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 08.07.2011 р. №3668-VI та Закону України від 27.03.2014 р. №1166-VII) була викладена таким чином: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.»

Між тим, Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 положення частини 3 статті 138 Закону України №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом №3668-VI змінено визначений Законом №2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон №3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 1 грудня 2004 року №19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У пункті 8 рішення №3-рп/2013 Конституційний Суд України визначив, що частина третя статті 138 Закону №2453-VI у редакції Закону №3668-VI, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону №2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Таке застосування вказаної норми відповідає правовій позиції, висловленій у постановах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року (справи №21-371а14, №21-429а14), від 24 березня 15 року (справа №21-584а14), від 9 червня 2015 року (справа №21-472а15).

Законом України від 27 березня 2014 року №1166-VIII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», а саме підпунктом 2 пункту 28 розділу II цього Закону, у частині 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цифри «80» замінено цифрами «70». Решта положень частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема щодо можливості збільшення щомісячного довічного грошового утримання до 90 відсотків заробітної плати судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, змін не зазнали.

Таким чином, на час звільнення позивача у відставку та відрахування зі штату суду діяла норма частини 3 статті 138 Закону України №245З-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 27 березня 2014 року №1166-VLU), яка передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, -але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до документів, поданих до УПФУ в м. Кіровограді для призначення і виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання, заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 24116 грн. 40 коп., а стаж роботи судді складає повних 38 років. Відтак, розмір його щомісячного довічного грошового утримання має розраховуватися у 90% заробітної плати судді (70% + 18 років х 2%, але не більше 90%).

Однак, відповідач, призначивши позивачу з 27 грудня 2014 року щомісячне довічне грошове утримання, розрахував його розмір в 60 % заробітної плати судді, посилаючись на частину 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України №76-VIII від 28 грудня 2014 року).

Дійсно, приписами підпункту 2 пункту 36 розділу І Закону України №76-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», частину 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладено у такій редакції: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді».

Однак, вказана норма набрала чинності з 1 січня 2015 року, а тому не може бути застосована при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання з 27 грудня 2014 року.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 затверджено Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №200/14891 (надалі - Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку №3-1 заява про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці подається до управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах за місцем проживання (реєстрації) судді через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

Пунктами 1.2, 1.3 Порядку №3-1 передбачено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку, зокрема, з поданням заяви про відставку та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Днем звернення за призначенням щомісячного довічного утримання вважається день приймання органом, що призначає щомісячне довічне утримання, письмової заяви та документів, перелік яких наведено в розділі II цього Порядку, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Отже, день призначення щомісячного довічного утримання обчислюється з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України.

Днем призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання є 27 грудня 2014 року, що фактично визнав відповідач, видавши розпорядження №169284 від 16 березня 2015 року.

Подання апеляційним судом Кіровоградської області документів до УПФУ в м. Кіровограді 6 січня 2015 року не змінює позивача правового становища як судді, який вийшов у відставку з 25 грудня 2014 року, а з 27 грудня 2014 року набув права на призначення щомісячного довічного грошового утримання. Вказівка лише на дату подання заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян (статті 8, 21 Конституції України).

Згідно з пунктами 5.4, 5.5 Порядку №3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з потрібними для призначення щомісячного довічного утримання документами орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні.

Право особи на одержання щомісячного довічного утримання установлюється на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає щомісячне довічне утримання.

Орган, що призначає щомісячне довічне утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення щомісячного довічного утримання із зазначенням його розміру або відмову в призначенні щомісячного довічного утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Всупереч цьому, відповідач не повідомив позивача про розмір призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання, а про порушення своїх прав незаконним нарахуванням грошового утримання у розмірі, меншому від установленого законом, позивач дізнався лише у серпні 2015 року, отримавши листа УПФУ в м. Кіровограді №7487/04-30 від 12 серпня 2015 року.

Оскільки дії та рішення відповідача при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання призвели до порушення принципу правової визначеності як складової верховенства права, передбаченого статтею 8 Конституції України, принципу рівності, який має універсальний характер і гарантований статтею 21 Основного Закону України, а також до порушення незалежності суддів, гарантованої статтею 126 Конституції України, дало право позивачу звернутися до адміністративного суду за захистом своїх прав.

За вказаного доводи відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-11, 69-71, 160-163, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді №169234 від 16 березня 2015 року, в частині визначення відсотка розрахунку утримання від заробітку.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % від заробітної плати в сумі 24116 грн. 40 коп., починаючи з 27 грудня 2014 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді виплатити заборговану частину щомісячного довічного грошового утримання за період з 27 грудня 2014 року по день винесення рішення, з урахуванням раніше проведених у цей період виплат.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова підлягає негайному виконанню Управлінням пенсійного фонду України в м. Кіровограді в межах суми платежу за один місяць.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда В. В. Мохонько