Справа № 22-а-3588/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Іванової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області на рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 травня 2010 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії, -

встановила:

19 березня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому посилалася на те, що вона має статус непрацюючого пенсіонера, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, віднесена до категорії 1 особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 2 квітня 1998 року їй встановлено інвалідність другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, одержує державну пенсію, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, та підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у значно меншому розмірі, ніж передбачено ст. ст. 39, 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Просила визнати неправомірними дії відповідача щодо встановлення та виплати їй підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі 5,20 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щодо відмови у призначенні та перерахунку державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії , за шкоду, заподіяну здоров"ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, передбачених ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати відповідача виплачувати їй з 1 січня 2007 року та в подальшому щомісячно державну пенсію, яка не може бути нижчою ніж вісім мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та доплату до пенсії у розмірі одна мінімальна заробітна плата, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до вимог ст. ст. 39, 49, 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 11 травня 2010 року позов задоволено частково. Визнано відмову відповідача щодо проведення перерахунку державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, та доплати до пенсії неправомірними. Зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату позивачці доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з розрахунку однієї заробітної плати за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 11.05.2010 року включно, з урахуванням фактичного виплачених сум.

Зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату позивачці державної пенсії як інваліду другої групи в розмірі вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.03.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 11.05.2010 року, з урахуванням фактично виплачених сум. В решті позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 120 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, звільнити від сплати судових витрат згідно ст. 82 ЦПК України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що позивачка зареєстрована та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, територія якого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 23 липня 1991 року № 106 з наступними змінами віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, інвалід II групи, перебуває на обліку в УПФУ у Таращанському районі як непрацюючий пенсіонер та отримує державну пенсію по другій групі інвалідності внаслідок захворювання, пов»язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю, та підвищення пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Однак, відповідач здійснював зазначені виплати за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року в значно меншому розмірі ніж це передбачено ст. ст. 39, 49, 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, по справі встановлено, що підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідач здійснював позивачці у розмірі 5,20 грн., визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю, - у розмірі 19,91 грн., передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», та державну пенсію в значно меншому розмірі, ніж передбачено ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Згідно ч. З ст. 113 Конституції України, яка діяла на час розгляду справи, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, підвищуються у розмірі - одна мінімальна заробітна плата.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1. 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною четвертою статті 54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по другій групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 даного Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірах: інвалідам другої групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

За змістом ст. 53 даного Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров"ю, виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Тобто, відповідно до ст. ст. 39, 49, 50, 53, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачка має право на державну пенсію по другій групі інвалідності не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та підвищення пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі - одна мінімальна заробітна плата.

Таким чином, дії відповідача по виплаті позивачці державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю у розмірі 19,91 грн., та підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі 5,20 грн. є протиправними, оскільки, виходячи з наведених положень Конституції України та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідач повинен виходити із засад пріоритетності законів над підзаконними актами, і застосуванню до даних правовідносин підлягають саме положення вказаного закону, а не вищезазначених постанов Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 та від 03 січня 2002 року № 1.

З урахуванням наведеного, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із Рішень Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року та № 10-рп від 22.05.2008 року та положень ст. ст. 39, 49, 50, 53, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року з наступними змінами та доповненнями і дійшов правильного висновку про те, що позивачка відповідно до вказаних нормативно-правових актів має право на одержання державної пенсії по другій групі інвалідності не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та підвищення пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі - одна мінімальна заробітна плата.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, які -відповідають вимогам закону та обставинам справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Однак, колегія суддів не може погодитись щодо періоду проведення перерахунку та виплати державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, починаючи з 01 березня 2007 року, оскільки позивачка предявила позов 19.03.2010 року.

Крім того, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, які позивачка сплатила при пред'явленні цивільного позову в сумі 120 грн., підлягають присудженню з Державного бюджету України відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду в частині періоду стягнення державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, та розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. ст. 201 КАС України. Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області задовольнити частково.

Рішення Тарагцанського районного суду Київської області від 11 травня 2010 року змінити в частині періоду перерахунку та виплати ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, зазначивши даний період з 19.03.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 11.05.2010 року.

Змінити рішення Тарагцанського районного суду Київської області від 11 травня 2010 року в частині розподілу судових витрат, стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді