Справа № 22-а-23313/11
Суддя: Савченко С. І.
Дата ухвалення: 2011-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

іменем України

З жовтня 2011 року м.Київ

Колегія судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів Іванової І.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області на рішення Богуславського районного суду Київської області від 10.08.2010 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними та зобовязання виплатити щорічну допомогу,

встановила:

У липні 2010 р. позивач звернувся до суду із цивільним позовом, який мотивував тим, що він є інвалідом 2 групи, захворювання якого повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Вказував, що у 2007-2009 p.p. відповідач виплачував йому одноразову допомогу в меншому розмірі ніж встановлено законом. Посилався на те, що його заява про перерахунок допомоги, подана відповідачу, залишена без задоволення у звязку з чим просив визнати такі дії відповідача протиправними та стягнути з відповідача на його користь допомогу на оздоровлення за 2007-2009 p.p. в розмірі 8185 грн.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10.08.2010 р. позов задоволено частково. Визнано відмову відповідача щодо перерахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення позивачу неправомірною та стягнуто з відповідача на користь позивача недоотримані суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2008-2009 p.p. в розмірі 5730 грн. В решті позовні вимоги залишені без задоволення.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про відмову в задоволенні цивільного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абз.5 ч.І Закону України «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус судців» № 2748-VI від 2 грудня 2010 року щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, апеляційні скарги щодо таких спорів, які подані до апеляційних судів до дня набрання чинності Законом України від 2 грудня 2010 року № 2748-VI «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами» в порядку цивільного судочинства, та апеляційні скарги, передані

відповідним апеляційним судам згідно з пунктом 2 розділу II Закону України від 18 лютого 2010 року № 1691- VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», провадження за якими не відкрито, розглядаються цими апеляційними судами у порядку адміністративного судочинства.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до вимг*"> п.І.ч.1 ст.197 КАС України, у звязку із відсутністю клопотань від учасників прк. розгляд справи за їх участю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими, доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи, захворювання яко/_ повязане з Чорнобильською катастрофою.

Статтею ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи, захворювання яких повязані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Також судом встановлено, що позивачу, як інваліду 2 групи, захворювання якого повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС 23.02.2007 р. було нараховано допомогу за 2007 р. у розмірі 120 грн., 18.08.2008 р. - допомогу за 2008 рік у сумі 120 грн., а 02.02.2010 р. - допомогу за 2009 р. у сумі 120 грн. (а.с.12).

Судом першої інстанції було правильно враховано, що Законом України Про Державний бюджет України на 2007 рік (пункт 28 розділу II «Внесення змін до А деяких законодавчих актів України») та Законом України Про Державний бюдже України на 2008 рік (пункт 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України») було внесено зміни до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно яких щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою, починаючи з 01.01.2007 р. та з

01.01.2007р.виплачується в порядку та розмірах, встановлених КМ України.

Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р.та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. визнано неконституційними положення п.28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік та п.28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік, оскільки такі зміни звужують обсяг прав на соціальний захист ліквідатор"' та потерпілих від аварії на ЧАЕС.

Згідно ст.152 Конституції України закони, інші правові акти, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі.

З огляду на викладене Закон України Про Державний бюджет України на 2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, а також Закон України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, які змінили розмір допомоги, в період з 01.01.2007 р. до

08.07.2007р. та з 01.01.2008 р. по 21.05. 2008 р. були чинні і підлягали виконанню, як такі, що прийняті пізніше в часі, у звязку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою - ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а органи, уповноважені на здійснення виплати допомоги, виплачуючи її згідно вказаного закону, в цей період діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення грошової допомоги за 2007 рік та про зобов'язання відповідача зробити перерахунок та виплатити позивачу суму щорічної соціальної допомоги на оздоровлення за 2008-2009 рік в розмірі, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Доводи апелянта про необхідність застосування постанов Кабінету Міністрів України для визначення розміру виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, оскільки вони є необгрунтованими і суперечать ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205 КАС України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації відхилити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 10.08.2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст.254 КАС України.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий : _________________

Судді : _________________ ________________