Справа № 22-ц-725/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі

головуючого судді Даценко Л. М.,

суддів Савченка С. І., Іванової І. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Бородянському районі Київської області на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Бородянському районі Київської області про зобов»язання провести перерахунок пенсії та стягнення недоотриманих коштів, -

встановила:

30 березня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що він є інвалідом 2 групи з 21.09.1994 року внаслідок захворювання, пов»язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, та одержує державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю у значно меншому розмірі, ніж передбачено ст. ст. 49. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, з 01.08.2009 року відповідач виплачував йому доплату за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи" також значно в меншому розмірі, ніж передбачено ст. 39 зазначеного Закону, тобто в розмірі - одна мінімальна заробітна плата.

Оскільки відповідач відмовив провести відповідний перерахунок зазначених пенсій та підвищення пенсії, то просив суд зобов»язати відповідача провести перерахунок з 01 серпня 2009 року державної пенсії, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, нарахувавши державну пенсію у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та проводити їх виплату в такому розмірі у подальшому до зміни діючого законодавства.

Зобов»язати відповідача провести з 01 серпня 2009 року перерахунок йому виплати як непрацюючому пенсіонеру відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", нарахувавши йому щомісячну грошову доплату в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та проводити її виплату в такому розмірі у подальшому до зміни діючого законодавства.

Стягнути з відповідача на його користь недоплачену основну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, за період з 01 серпня 2009 року по даний час в розмірі 18182.62 грн.. та щомісячну грошову допомогу за вказаний період в розмірі 5588,40 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов»язано УПФУ у Бородянському районі Київської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2009 року згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», нарахувавши державну пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю. у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи із встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, який відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та в подальшому проводити виплату даної пенсії у вказаному розмірі до зміни групи інвалідності чи діючого законодавства. Зобовязано відповідача провести перерахунок доплати до пенсії ОСОБА_1 з >^.08.2009 року згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», нарахувавши щомісячну грошову доплату до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та в подальшому проводити виплату даної доплати у вказаному розмірі до зміни місця проживання чи діючого законодавства.

Стягнуто з відповідача на користь позивача недоплачену суму основної пенсії, щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю та щомісячної грошової доплати за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю за період з 01 серпня 2009 року по 31 березня 2010 року в розмірі 23771,02 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФУ у Бородянському районі Київської області просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що позивач зареєстрований та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, територія якого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 23 липня 1991 року № 106 з наступними змінами віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, інвалід II групи, перебуває на обліку в УПФУ у Бородянському районі як непрацюючий пенсіонер та отримує державну пенсію по другій групі інвалідності внаслідок захворювання, пов»язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю, та підвищення пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Встановлено, що підвищення пенсії відповідачем здійснювалось позивачу у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто 5.20 грн., основний розмір пенсії у серпні 2009 року становив 2591,33 грн., з 01.09.2009 року по квітень 2010 року - 2814 грн., додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров"ю, з 01.08.2009 року по 01.11.2009 року - 99,60 грн., з 01.11.2009 року по квітень 2010 року - 114,60 грн. згідно довідки УПФУ у Бородянському районі Київської області (а. с. 15).

За змістом ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірі - одна мінімальна заробітна плата.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч. 4 ст. 54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по другій групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 даного Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі: інвалідам другої групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Ця додаткова пенсія відповідно до положень ст. 53 цього Закону виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Тобто, відповідно до ст. ст. 39, 49, 50, 53, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на державну пенсію по другій групі інвалідності не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та на підвищення пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі - одна мінімальна заробітна плата.

З урахуванням наведеного, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд обгрунтовано виходив з положень ст. ст. 39, 49, 50, 53, ч. 4 ст. 54, ч. З ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року з наступними змінами та доповненнями та прийшов до правильного висновку про те, що позивач відповідно до вказаних нормативно-правових актів має право на одержання державної пенсії по другій групі інвалідності не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та на підвищення пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі - одна мінімальна заробітна плата.

При цьому суд обґрунтовано виходив із засад пріоритету законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, передбачених наведеними вище статтями, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги про те, що положення ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» щодо порядку визначення розміру мінімальної пенсії за віком не поширюються на спірні правовідносини, не заслуговують на увагу, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 вказаної статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині зобовязання відповідача в подальшому проводити виплату пенсії та доплати у вказаному розмірі до зміни групи інвалідності, місця проживання чи діючого законодавства, оскільки відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка діяла на час розгляду справи, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Захист прав, свобод та інтересів осіб є у^шупним. тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, прийняття судом рішення щодо захисту прав і інтересів осіб на майбутнє не відповідає вимогам закону.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення із резолютивної частини рішення в частині зобовязання відповідача в подальшому проводити виплату пенсії та доплати у вказаному розмірі до зміни групи інвалідності, місця проживання чи діючого законодавства відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, оскільки рішення суду першої інстанції по суті вирішення справи правильне, але помилково застосовано норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 197-198, 200-201, 205-206 КАС України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Бородянському районі Київської області задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 квітня 2010 року змінити в частині зобовязання відповідача в подальшому проводити виплату державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, та доплату до пенсії у вказаних розмірах до зміни групи інвалідності, місця проживання чи діючого законодавства.

Виключити із резолютивної частини даного рішення зобовязання відповідача в подальшому проводити виплату державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, та доплату до пенсії у вказаних розмірах до зміни групи інвалідності, місця проживання чи діючого законодавства.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий

Судді