Справа № 2а/0370/4096/12
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2013-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2013 року Справа № 2а/0370/4096/12

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 4995,75 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 4995,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем у 2011 році не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості одне робоче місце, чим порушено вимоги частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». У звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2011 рік, поданого відповідачем, зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 8 осіб, тому норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2011 році для відповідача повинен становити 1 особу, проте, такий норматив виконаний не був, що, згідно зі статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», є підставою для сплати відповідачем адміністративно-господарських санкцій.

У відповідності до вимог нормативно-правових актів щодо соціальної захищеності інвалідів та порядку сплати адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів роботодавці самостійно обчислюють та сплачують суму адміністративно-господарських санкцій до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулось порушення.

Відділення Фонду 10.08.2012 року направило відповідачу претензію про заборгованість та про необхідність її сплатити. Зазначена сума адміністративно-господарських санкцій фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 самостійно сплачена не була, за порушення термінів її сплати відповідачу була нарахована пеня, виходячи із розміру 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в сумі 4706,25 грн. та пеню в сумі 289,50 грн., разом до сплати 4995,75 грн.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, заперечення на позов не надав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення №167 від 19.12.2012 року.

Відповідно до частини 4 статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З врахуванням наведеного справу судом розглянуто і вирішено на підставі наявних у ній доказів, за відсутності відповідача.

Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Ухвалою суду від 03 січня 2013 року відповідно до частини 6 статті 128 КАС України суд ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» №875-ХІІ від 21.03.1991 року (далі Закон №875-ХІІ) підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Судом встановлено, що 10.02.2012 року за вхідним № 1113 відповідачем було подано до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2011 рік за формою № 10-ПІ, порядок подачі якого встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2011 рік за формою № 10-ПІ, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2011 році становила 8 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 1 особу. Однак, зі списку працюючих інвалідів штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві вбачається, що дана особа у 2011 році відпрацювала 3 повні місяці, у яких мала інвалідність, що, з врахуванням до пунктів 3.2.5, 3.2.6 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 року №286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 року за №1442/11722, становить 0 осіб. При цьому кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», повинна складати 1 особу. Фонд оплати праці штатних працівників відповідача у 2011 році становив 107,3 тис. грн. середньорічна заробітна плата штатного працівника 13412,50 грн.

Частина пята статті 19 Закону №875-ХІІ визначає що, виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Таким чином, оскільки середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2011 році становила 8 осіб, тому згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач у 2011 році повинен був виконати норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 1 робоче місце. Проте, протягом 2011 року цей норматив не був виконаний.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону №875 підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, обовязок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців так і на державну службу зайнятості.

Як вбачається з листа Горохівського районного центру зайнятості від 17.12.2012 року №03-18/1098 фізична особа підприємець ОСОБА_1 протягом 2011 року до центру зайнятості звіти форми 3-ПН «Про наявність вакансій» про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів, не подавав.

Відповідно до частини третьої статті 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

В порушення вказаної норми відповідачем не було виконано всі заходи по працевлаштуванню інвалідів та не дотримано вимог, встановлених статтею 18 Закону, а саме: не було виконано нормативу по забезпеченню працевлаштування інвалідів у кількості однієї особи.

Відповідно до статті 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Так, у звязку з невиконанням відповідачем нормативу щодо кількості працевлаштування інвалідів у 2011 року у кількості, визначеній законодавством, Волинським обласним відділенням фонду соціального захисту інвалідів було нараховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 6706,25 грн. (1 х 13412,50 грн./2).

Позивачем 10.08.2012 року за вих. № 05-02/197 було надіслано на адресу відповідача претензію про необхідність сплати адміністративно - господарських санкцій у розмірі 6706,25 грн. та пені станом на 10.08.52012 року у розмірі 155,25 грн., всього 6861,50 грн.

Відповідачем 04.09.2012 року та 20.09.2012 року самостійно було сплачено по 1000,00 грн. адміністративно-господарських санкцій, всього 2000,00 грн., що підтверджується наявними и в матеріалах справи банківськими виписками.

З розрахунку вартості робочого місця, розміру сплати адміністративно-господарських санкцій та пені, наявного в матеріалах справи, вбачається, що позивачем була нарахована пеня за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій на суму заборгованості за період з 18.04.2012 року по 04.09.2012 року в розмірі 187,60 грн. та на залишок несплаченої суми за період 05.09.2012 року по 20.09.2012 року в розмірі 18,24 грн., та за період з 21.09.2012 року по 18.12.2012 року в розмірі 83,66 грн., всього 289,50 грн.

Таким чином, залишається несплаченою сума адміністративно-господарських санкцій у розмірі 4706,25 грн. та пеня 289,50 грн., всього 4995,75 грн.

Судом встановлено, що вказане порушення сталося із вини відповідача і між діями відповідача та наслідками, які настали, є прямий причинний зв'язок, тому санкція до нього застосована правомірно, у порядку та розмірах, визначених чинним законодавством.

Отже, суд вважає, що з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слід стягнути адміністративно-господарську санкцію та пеню за невиконання нормативу робочого місця для працевлаштування інвалідів, а позов задовольнити повністю.

Керуючись статтями 11, 17, 128, 158, 162, 163, 186 КАС України, на підставі Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету адміністративно-господарські санкції в розмірі 4706 (чотири тисячі сімсот шість) гривень 25 копійок та пеню в розмірі 289 (двісті вісімдесят девять) гривень 50 копійок, а всього 4995 (чотири тисячі девятсот девяносто пять) гривень 75 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий О.А. Лозовський