Справа № 755/13658/15-а
Суддя: Ластовка Н. Д.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Ластовка Н.Д. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління з координації та контролю за виплатою пенсії головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про зобов'язання нарахувати та виплатити кошти, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління з координації та контролю за виплатою пенсій головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про зобов'язання перерахувати та виплатити кошти у розмірі 282 891,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі грубо порушують майнові права позивача. Так, внаслідок бездіяльності державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо виконання Управлінням Пенсійного фонду України двох судових рішень Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2011 р. у справі № 2-а-430/2011 та від 02.09.2011 р. у справі № 2-а-964/2011 позивач змушений був звернутися до вказаного Управління з відповідною скаргою. Згідно отриманої відповіді на скаргу, позивачу було роз'яснено, що державний виконавець виконав свої обов'язки та відкрив виконавче провадження згідно судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2012 р. у справі № 2-а-430/2011. В подальшому, Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва повідомило державного виконавця про те, що на виконання рішення суду, вказане Управління Пенсійного фонду в межах своєї компетенції здійснило нарахування ОСОБА_1 пенсії та направило відповідні документи до Управління з координації та контролю за виплатою пенсії головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, до компетенції якого належить проведення виплати коштів. Як зазначає позивач, у своїй позовній заяві, аналогічна ситуація склалася із виконанням судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2013 р. у справі № 2-а-964/2011. Таким чином, державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку позивач не отримував як то передбачено ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження». Посилаючись на наявні судові рішення Дніпровського районного суду м. Києва та встановленого «Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 440 Управління з координації та контролю за виплатою пенсії головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке отримало з Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва необхідний перелік документів щодо проведеного перерахунку пенсії позивача за 2011-2014 р.р. та 6 місяців 2015 р., відповідачі продовжують порушувати майнові права та законні інтереси позивача. За розрахунками позивача, розмір пенсії яку він повинен був отримати за 2010-2014 р.р. та 6 місяців 2015 р. складає 282 891,00 грн.

Посилаючись на викладене, а також з урахуванням положень законодавства та Конституції України, просив суд позовні вимоги про зобов'язання перерахувати та виплатити 282 891,00 грн. задовольнити та зобов'язати Управління з координації та контролю за виплатою пенсії головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до наданого судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2012 р. у справі № 2-а-430/2011 та судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2013 р. у справі № 2-а-964/2011 та здійсненого за 2010-2015 рр. Управлінням Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва перерахунку пенсії позивачу та негайно виплатити суму у розмірі 282 891,00 грн., а також зобов'язати Управління з координації та контролю за виплатою пенсії головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва в послідуючому з урахуванням вищевикладених приписів чинного законодавства України та своєчасної індексації, систематично виплачував ати перераховану пенсію.

08.09.2015 року представником відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва подано до суду письмові заперечення проти позову, в яких останній не погоджуючись з позовом просив відмовити у їх задоволені.

На підставі ст. 183-2 КАС України розгляд справи проводиться у скороченому провадженні, без виклику сторін, які беруть участь у справі, та без проведення судового засідання.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Управління виконало постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 02.09.2011 р. по справі № 2-а-964/11 щодо переведення позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 06.01.2011 р. на державну пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», взявши за основу розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму щодо осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених позивачеві виплат та постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2011 р. по справі № 2-а-430/11 про зобов'язання Управління здійснити нарахування та виплатити надбавку до пенсії позивачу відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 26.07.2010 р. Кошти за рішенням суду були нараховані в розмірі 24 314, 69 грн.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Законом України від 14.06.2011 р. «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 р.» передбачено, що у 2011 р. положення статтей 39,50,51,52,54 ЗУ«Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджується Урядом. Таким чином, Верховна Рада України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Отже, кошти в державному бюджеті враховані в розмірах передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету». Бюджетні призначення та виплати, визначені у інших розмірах, ніж ті, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. № 745, відсутні.

З 01.01.2012 р. набрала законної сили Постанова Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої проводять нарахування і виплату пенсій постраждалим та ліквідаторам 1 категорії ЧАЕС.

Отже, кошти в державному бюджеті враховані в розмірах передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Бюджетні призначення та виплати, визначені у інших розмірах, ніж ті, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210 відсутні.

Статтями 73 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п. 9 Положення передбачено вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного Фонду України, які використовуються винятково за призначенням і вилученню не підлягають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою.

Так, в п. 3 Порядку зазначається, що рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 70, 71, 159-163, 167, КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління з координації та контролю за виплатою пенсії головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про зобов'язання нарахувати та виплатити кошти - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою суду за наслідками апеляційного провадження.

СУДДЯ