Справа № 2-а-236-10
Суддя: Гаврищук Л. П.
Дата ухвалення: 2010-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-236-10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2010 року Нетішинський міський суд Хмельницької області

в складі головуючої - судді Гаврищук Л.П.

при секретарі - Василюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання дій щодо нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії і являється інвалідом ІІІ групи. Статтею 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи 1 категорії виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, однак відповідач проводив вказані виплати в меншому розмірі на підставі постанов КМУ № 836 від 26.07.1996 р. та № 562 від 12.07.2005 р.. На його вимогу здійснити перерахунок відмовився, з посиланням на те, що виплата здійснена вірно, відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі урядових постанов. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки Закони України мають вищу юридичну силу, чим урядові документи. Недовиплачена сума за період з 2000 по 2008 роки.

21.05.2009 року їй надано статус учасника ліквідації наслідків аварі на ЧАЕС.

07.07.2009 року встановлено третю групу інвалідності, яка пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, тому просить стягнути з відповідача одноразову компенсацію, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи в сумі 18900грн., та недовиплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2006-2008 роки.

В судовому засіданні позовні вимоги підтримала, обгрунтувала причини пропуску нею строку позовної давності для звернення до суду і просила задовольнити.

Відповідач просив справу розглянути у відсутність його представника. В запереченні на позов позовні вимоги не визнає і посилається на те, що ним визнається статус позивача як постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії (інвалід 2-ї групи ), факт виплати йому одноразової допомоги на оздоровлення у 2005р., в сумі 21,50 грн. та по 120,0 гривень за 2006-2008 роки підтверджено довідкою.

Виплата здійснювалась на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того в запереченні звертається увага суду на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду та висловлено прохання про відмову в позові з означених підстав.

Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 4 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога особам, які були евакуйовані у 1986 році із зони відчуження та мають статус І категорії виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст. 48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Суд вважає, що оскільки положення Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суперечать вимогам ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а Закон має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, то відповідачу слід було керуватись нормами Закону.

При цьому необхідно зазначити, що Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, допомоги на оздоровлення. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом їх обсягу, встановленого Законам, є недопустимим.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2005 - 2008 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

07.07.2009 року Хмельницькою обласною експертною комісією позивачці встановлено ІІІ групу інвалідності, яка пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і з цього часу у неї виникло право на отримання одноразової компенсації учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Доводи відповідача на відсутність бюджетного фінансування, передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення, як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань, до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», управління праці та соціального захисту населення Нетішинської міської ради повинно провести розрахунки, нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за період 2005-2008 р.р., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, з урахуванням отриманих позивачем сум.

Ч. 2 ст. 162 КАС України передбачено повноваження суду при вирішенні справи по суті. Зокрема, суд може стягнути з відповідача на користь позивача певну суму грошових коштів лише у тому випадку, якщо така сума нарахована ним, але всупереч закону не здійснена її виплата, чи в разі відшкодування спричиненої шкоди. Причому спосіб захисту, обраний судом, не обов'язково має збігатися з тим, що запропонував позивач у вимогах (ст.11 КАС України).

Суд вважає, що вимога відповідача про застосування до цього адміністративного позову строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позивач не відмовлявся від надання йому даної допомоги, отримував її частку, яку державні органи виплачували йому в порушення вимог Конституції та Законів України, інтересу до належних йому сум не втратив, дізнався про те, що його право порушено лише з письмової відмови управління праці та соціального захисту населення щодо перерахунку вказаної допомоги. Крім того грошові зобовязання держави щодо громадянина в світлі рішень Європейського суду з прав людини та Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розцінюються як власність громадянина, термін давності застосування до якої перевищує строк давності по адміністративним справам і в сукупності з вищевикладеним зумовлює продовження позивачу терміну звернення до суду з вимогами щодо захисту своїх конституційних прав.

Від сплати держмита сторони слід звільнити на підставі ст. 4 Декрету Кабинету Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,71,159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 19 ч.2 , п.6 ст. 92 Конституції України, ч.4,7 ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд -

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 поновити строку звернення до суду.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за періоди з 2000-2005 років та 2007-2008 роки, неправомірними.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Нетішинської міської ради провести нарахування та виплату ОСОБА_1 сум щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2000-2005 роки та 2007-2008 роки відповідно до ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з 5-ти мінімальних заробітних плат, встановлених на момент їх виплати.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради одноразову компенсацію, передбачену ч.4 ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд.

Суддя Гаврищук Л.П.