Справа № 337/1292/15-а(2-а/337/51/2015)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

337/1292/15-а(2-а/337/51/2015)

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" серпня 2015 р.

справа № 337/1292/15-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя

на постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24.03.2015 р. у справі №337/1292/15-а

за позовом Бойко Яни Олександрівни

до Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- скасувати Рішення відповідача від 08.12.2014р. №227 щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років згідно п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов'язати відповідача зарахувати позивачу в спеціальний стаж згідно п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 06.05.1996р. по 20.12.1999р., з 22.12.2002р. по 11.09.2003р. та з 13.09.2006р. по 13.11.2006р. в ЗАТ "Дентакор" на посаді медичної сестри;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугою років згідно з п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 05.02.2015 року та виплатити недоплачену суму пенсії.

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24.03.2015 р. позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що офіційне набуття статусу закладу охорони здоров’я пов’язане з його державною реєстрацією, а не акредитацією. Закінчення строку дії попереднього сертифікату і неотримання певний час наступного сертифікату не може впливати на зарахування цього періоду до пільгового стажу роботи працівника.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, відповідач зазначив, що відповідно до

ст. 16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" необхідною умовою створення закладів охорони здоров'я є їх державна реєстрація та акредитація, порядок якої визначається актами законодавства України. Згідно пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765, державна акредитація закладу охорони здоров'я (далі - акредитація) - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності. Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я. Тому, до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, в установах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Згідно документів, доданих позивачем до заяви про призначення пенсії за вислугу років, відомості про проходження державної акредитації ЗАТ "Дентакор" на час роботи позивача з 06.05.1996 р. по 20.12.1999 р., з 22.12.2002 р. по 11.09.2003 р. та 13.09.2006 р. по 13.11.2006 р. відсутні. Оскільки ЗАТ "Дентакор" у вказаний період не мало офіційного визнання статусу закладу охорони здоров'я, то робота в цьому закладі у спірний період не може бути зарахована позивачеві до спеціального стажу, який дає право на пенсію з вислугу років.

Дана правова позиція також підтверджується висновками Верхового Суду України у справі № 21-241а13 від 17.09.2013 р..

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В судове засідання представники учасників процесу не з’явилися, повідомлені належним чином, справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з 01.08.1987р. по 15.07.1990р. працював молодшою медичною сестрою та медичною сестрою у відділенні реанімації та інтенсивної терапії Запорізької міської лікарні №3, з 01.12.1990р. по 08.04.1991р. - медичною сестрою в дитячому садку, з 14.05.1991р. по 13.11.2006р. - медичною сестрою по стоматології обласної стоматологічної поліклініки орендного науково-технічного медичного підприємства "Дентакор" (30.04.1996р. перейменоване в Закрите акціонерне товариство "Дентакор"), з 14.11.2006р. по 14.05.2009р. - медичною сестрою по стоматології ВАТ "Запорізька обласна стоматологічна поліклініка", з 15.05.2009р. по 30.01.2015р. - головною медичною сестрою ВАТ "Запорізька обласна стоматологічна поліклініка" (07.09.2009р. перейменовано в ВАТ "Запорізька обласна стоматологія", 15.03.2011 р. перейменовано в ВАТ "Запорізька обласна клінічна стоматологічна поліклініка") що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача (а.с.8-9).

05.02.2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. "є" ст. 55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" (а.с.21).

Рішенням відповідача № 6 від 11.02.2015р. Бойко Я.О. відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки спеціальний стаж її роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. "є" ст. 55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" складає 20 років 06 міс. 26 дн.

Відповідно до рішення № 6 від 11.02.2015р. позивачу зараховано до пільгового стажу період роботи на посаді медичної сестри у ЗАТ "Дентакор" лише в частині, що підтверджений сертифікатами акредитації, а саме з 21.12.1999р. по 20.12.2002р. та з 12.09.2003р. по 11.09.2006р., інші періоди роботи в цьому закладі не зараховані у зв'язку з відсутністю в цей період акредитації підприємства (а.с.23).

Відповідно до повідомлення відповідача №105 від 08.01.2015 року №206/10 для призначення пенсії позивачу необхідно надати акредитаційні сертифікати ЗАТ "Дентакор" за період з 06.05.1996 року по 20.12.1999 року, з 22.12.2002 року по 11.09.2003 року та з 13.09.2006 року по 13.11.2006 року (а.с.22).

За висновком суду першої інстанції дії позивачу неправомірно відмовлено у призначенні пенсії згідно п."є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки відсутність акредитації підприємства у певний період не є підставою для не зарахування цього періоду до пільгового стажу позивача, оскільки ЗАТ "Дентакор" було зареєстровано як юридична особа та здійснювало діяльність зі стоматологічної та медичної практики, а відповідач не довів суду правомірність свого рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" у такому випадку трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно із Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909, право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санаторно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

З матеріалів справи вбачається, що ЗАТ "Дентакор" зареєстровано (включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України) 15.07.1994р. (а.с.14) і здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого загальними зборами цього закладу 17.04.1996р. та зареєстрованого розпорядженням Запорізької міської ради №778р від 30.04.1996р. (а.с.10-12). Основними видами діяльності даного закладу є стоматологічна та медична практика.

Здійснення вказаного виду діяльності підтверджується, зокрема, акредитаційними сертифікатами, що видані ЗАТ "Дентакор" 21.12.1999р. МЗ №001248, діє до 21.12.2002р., 12.09.2003р. АА № 001806, діє до 12.09.2006р. (арк.. 17,18), а також ліценціями на здійснення медичної практики, видані ЗАТ "Дентакор" 01.06.2001р. АА №010663, строк дії 30.11.2003 р., 17.11.2003р. АА № 628665, строк дії до 11.11.2006р. (а.с. 19, 20).

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, зокрема, посилається на висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 17.09.2013 року по справі №21-241а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, в постанові від 17.09.2013 року по справі №21-241а13 Верховний Суд України зазначив, що "до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації."

До зазначеного висновку Верховний Суд України прийшов на підставі положень ст.16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" від 19.11.1992 року N2801-XII та п.1 Порядку акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №765 від 15.07.1997 року (далі – Порядок №765).

Відповідно до ст.3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" від 19.11.1992 року N 2801-XII (далі - Закон України від 19.11.1992 року N 2801-XII), в редакції на час прийняття, заклади охорони здоров'я - підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Відповідно до ст.16 Закону України від 19.11.1992 року N2801-XII, в редакції на час прийняття, безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я.

Заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Заклад охорони здоров'я здійснює свою діяльність на підставі статуту, що затверджується власником або уповноваженим ним органом.

Єдиним нормативно-правовим актом, яким було затвердженого порядок акредитації закладу охорони здоров'я, є постанова Кабінету Міністрів України N 765 від 15.07.1997 року. До цього часу порядок акредитації закладів охорони здоров'я нормативно не було врегулювано.

Відповідно до п.1 Порядку №765 державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Відповідно до п.2 Порядку №765 акредитації підлягають всі заклади охорони здоров’я незалежно від форми власності. Акредитація проводиться один раз на три роки.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №765 від 15.07.1997р. перша акредитація закладів охорони здоров’я повинна бути забезпечена до 2000р..

Отже, до 2000 року, відповідно до чинного на той час законодавства, статус підприємства як закладу охорону здоров’я не залежав від того, чи було проведено державну акредитацію.

В рішенні Верховного Суду України по справі №21-241а13, на яке посилається відповідач, йдеться про аптеку, яка взагалі не проходила державної акредитації.

Як вбачається з матеріалів справи, перша акредитація ЗАТ "Дентакор" була проведена відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №765 від 15.07.1997р. до 2000 року, про що свідчить акретитаційний сертифікат від 21.12.1999 року МЗ №001248. Наступна акредитація ЗАТ "Дентакор" була проведена у 2003 році, про що свідчить акредитаційний сертифікат від 12.09.2003 року АА №001806.

На думку колегії суддів, порушення ЗАТ "Дентакор" після 2000 року строків проведення акредитації не є підставою для не зарахування позивачу періодів роботи на час відсутності акредитаційного сертифіката до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки дотримання цих строків є обов’язком ЗАТ "Дентакор", характер роботи позивача у цей час не змінювався. Крім того ЗАТ "Дентакор" було надано статус закладу охорони здоров'я відповідно до Порядку №765 під час здійснення першої акредитації у 1999 році, проте, положення Порядку №765 не пов’язують статус підприємства як закладу охорони здоров'я з терміном дії акредитаційного сертифіката.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що періоди роботи позивача медичною сестрою у ЗАТ "Дентакор" підлягають зарахуванню до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів суду правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії, тому позов підлягає задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24.03.2015 р. у справі №337/1292/15-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун