Справа № 22-а-12041/11
Суддя: Данілов О. М.
Дата ухвалення: 2011-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Категорія 63 15.09.2011
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Суханової Є.М. суддів: Данилова О.М., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою

управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області на постанову ''білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2009 року у справі за ''"Позовом ОСОБА_2 до управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області визнання дій неправомірними та зобовязання проведення перерахунку та виплати пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2009 року' ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква та зазначив, що він є постраждалим внаслідок аварії на ЧЕАС 1 категорії, інвалідом II групи внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією на ЧАЕС. Вказував на те, що отримує державну пенсію у -значно меншому розмірі ніж передбачено ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист .ромядян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вважає, що такими діями відповідача порушуються норми вказаного Закону та його конституційні права. Просив суд визнати дії відповідача . Управління Пенсійного фонду' України у м. Біла Церква протиправними та зобовязати здійснити перерахунок основної пенсії.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною відмову відповідача щодо перерахунку пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу' пенсії по II групі інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22 травня 2008 року'.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, УПФ в м. Біла Церква подало апеляційн скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції т прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скар: апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість постанови суду, неповне зясування всі обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції нор матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду.

Заслухавши судцю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колег суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФ м. Біла Церкі Київської області як потерпший 1 категорії від наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.11) та є інвалідом II груї внаслідок захворювання, повязаного з впливом аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постражда внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються

вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Вч. 4 ст.54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких вс дювлено звязок з Чорнобильською катастрофою, по другій групі інвалідності не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

ОСОБА_2 оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримувала основну пенсію значно нижчу, ніж це передбачено ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у ^зсіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 1 від 03.01.2002 року "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" , суперечить вимогам ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ч.5 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що ^стала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається КМ України, оскільки надання законодавцем такого права КМ України не означає, що останній встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановленого цим же Законом.

Тобто, КМ України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за № 10 - рп визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008 рік", зокрема п.28 ' ділу 2 зазначеного Закону, яким було внесено на 2008 рік зміни до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині визначення розміру пенсії по II групі інвалідності, пов'язаної з впливом аварії на ЧАЕС.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно- правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як К^ституції, так і закону.

Якшо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України ч„,лше в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області - відхилити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до частини 5 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів набрання законної сили.

Головуючий

Судді