Справа № 826/7485/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 вересня 2015 року 08:15 справа №826/7485/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
третя особаКомунальне підприємство "Харківські теплові мережі"
провизнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - відповідач, НКРЕКП), за участю третьої особи - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (далі по тексту - третя особа, КП "Харківські теплові мережі"), в якому просить: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення 03 березня 2015 року тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП "Харківські теплові мережі"; 2) визнати протиправною та скасувати постанову НКРЕКП від 03 березня 2015 року №763 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП "Харківські теплові мережі".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7485/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 27 серпня 2015 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали, представники відповідача та третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечили; особами, які беруть участь у справі, заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою від 03 березня 2015 року №763 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП "Харківські теплові мережі" (далі по тексту - Постанова) відповідно до Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", Указу Президента України від 10 вересня 2014 року №715 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" НКРЕКП постановила:

1. Установити КП "Харківські теплові мережі" тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні:

- тариф на теплову енергію - 520,43 грн./Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 468,23 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 49,72 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 2,48 грн./Гкал (без ПДВ);

2. Установити КП "Харківські теплові мережі" структуру тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення згідно з додатками 1, 2, 3, 4.

3. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23 квітня 2014 року №464 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП "Харківські теплові мережі".

Позивач вважає протиправними дії відповідач по встановленню тарифів КП "Харківські теплові мережі" та, що Постанова має бути скасована у судовому порядку, оскільки третьою особою в порушення Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", не виконано обов'язку щодо надання комісії документального економічного обґрунтування таких тарифів.

Відповідач та треті особи проти задоволення позовних вимог заперечили, зазначивши, що Постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та про відсутність у позивача порушеного права.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

За визначенням статті 1 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" тарифи на комунальні послуги - це тарифи на теплову енергію (крім тарифів на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, а також тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, а також тарифи на послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для суб'єктів, які є виконавцями цих послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Стаття 5 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" передбачає, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, застосовує такі засоби регуляторного впливу на суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, як встановлення тарифів на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів та здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" тарифи на комунальні послуги формуються суб'єктами природних монополій та суб'єктами господарювання на суміжних ринках відповідно до порядків (методик), встановлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, відповідно до цього Закону.

Тарифи на комунальні послуги суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планованих витрат на їх виробництво з урахуванням планованого прибутку.

Указом Президента України від 10 вересня 2014 року №715/2014 затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - Положення).

Відповідно до пункту 3 Положення основними завданнями НКРЕКП, зокрема є державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, на ринках природного газу, нафтового (попутного) газу, газу (метану) вугільних родовищ та газу сланцевих товщ (далі - природний газ), нафти та нафтопродуктів, а також перероблення та захоронення побутових відходів; забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін.

Пункт 4 Положення передбачає, що НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, установлює тарифи на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Наведені норми законодавства вказують, що НКРЕКП, як орган державного регулювання у сфері комунальних послуг, наділена повноваженнями по встановленню тарифів на комунальні послуги, у тому числі на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення, які мають забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планованих витрат на виробництво комунальних послуг з урахуванням планованого прибутку.

Вирішуючи питання дотримання процедури встановлення КП "Харківські теплові мережі" тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення, суд керується наступним.

Матеріали справи підтверджують, що оскаржувана Постанова прийнята за ініціативою НКРЕКП на підставі норм Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" (далі по тексту - Порядок), та Процедури встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 17 лютого 2011 року №244 (далі по тексту - Процедура).

Згідно з пунктом 8 Порядку у разі зміни протягом строку дії тарифів обсягу окремих витрат, пов'язаних із провадженням ліцензованої діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, з причин, які не залежать від ліцензіата, зокрема збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін і тарифів на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, може проводитися перерахування тарифів шляхом коригування лише тих складових частин структури тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення.

Пункт 4.3 Процедури передбачає, що підставою для зміни тарифів за ініціативою НКРЕ можуть бути такі обставини:

- обставини, які зазначені в підпунктах 4.2.1, 4.2.2, 4.2.3 цієї Процедури;

- невиконання ліцензіатом інвестиційної програми, яка була врахована в діючих тарифах;

- установлення факту нецільового або необґрунтованого використання коштів, передбачених у встановлених для ліцензіата тарифах;

- наявність у діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії перехресного субсидіювання між ними та іншими видами господарської діяльності ліцензіата;

- не дотримання ліцензіатом умов проведення закупівель товарів, робіт і послуг, визначених діючими нормативно-правовими актами;

- надання ліцензіатом до НКРЕ недостовірної інформації щодо здійснення ліцензованої діяльності та/або недостовірної інформації при обґрунтуванні і розрахунках тарифів;

- інші випадки, передбачені нормативно-правовими актами НКРЕ.

У свою чергу відповідно до підпунктів 4.2.1, 4.2.2, 4.2.3 пункту 4.2 Процедури підставою для зміни тарифів за ініціативою НКРЕ можуть бути також:

- зміна обсягів виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, урахованих при встановленні діючих тарифів, більше ніж на 5 %;

- зміна в установленому порядку інвестиційної програми ліцензіата, якщо це призводить до зміни тарифів більше ніж на 5 % від установленого рівня;

- зміна протягом строку дії тарифів витрат на здійснення ліцензованої діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, що склалася з причин, незалежних від заявника: ставок податків і зборів (обов'язкових платежів), рівня мінімальної заробітної плати, ставок орендної плати та амортизаційних відрахувань, цін і тарифів на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси тощо, якщо це призводить до зміни тарифів більше ніж на 5 % від установленого рівня.

Як зазначив відповідач, за період встановлення економічно обґрунтованих тарифів для КП "Харківські теплові мережі" вартість електроенергії та курс долара значно зросли, що призвело до зростання тарифу на теплову енергію на 76,6%, що й стало причиною для коригування тарифів.

За період часу від встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23 квітня 2014 року №464 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП "Харківські теплові мережі" до прийняття оскаржуваної Постанови відбулися зміни в окремих статтях витрат, а саме: вартість електроенергії за цей час зросла на 9%, мінімальна заробітна плата з відрахуваннями зросла на 10%, що відобразилося як на собівартості власної теплової енергії, так і на собівартості виробництва теплової енергії ТЕЦ, ТЕС, КГУ, АЕС.

Наведені відповідачем обставини, на думку суду, в силу положень пункту 8 Порядку та пункту 4.3 Процедури, є підставою для зміни тарифів за ініціативою НКРЕКП.

При цьому структура тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання КП "Харківські теплові мережі", містяться в матеріалах справи.

Доводи позивача про невиконання третьою особою обов'язку щодо надання документального економічного обґрунтування тарифів не приймаються судом до уваги, так як оскаржувана Постанова прийнята за ініціативою НКРЕКП, що виключає обов'язок КП "Харківські теплові мережі" надавати економічне обґрунтування тарифів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії НКРЕКП по встановленню тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП "Харківські теплові мережі" відповідно до постанови від 03 березня 2015 року №763 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП "Харківські теплові мережі" вчинені на підставі та у межах повноважень, встановлених Законом України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року №1073, а, власне, Постанова є обґрунтованою.

Суд також вважає, що позивачем не доведено факту порушення його прав чи інтересів у межах спірних правовідносин.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Позивач стверджує, що він депутатом Харківської міської ради, представляє та захищає інтереси територіальної громади міста Харкова.

У той же час суд звертає увагу, що позивач не вказує про порушенням його прав чи інтересів, або інтересів громади міста Харкова, адже Постанова є актом індивідуальної дії та породжує права і обов'язки виключно у особи, якої вона стосується, а саме - КП "Харківські теплові мережі"; матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували існування будь-яких правових відносин між ОСОБА_1 та КП "Харківські теплові мережі" щодо надання послуг з постачання теплової енергії за тарифами, установленими Постановою.

Суд також звертає увагу, що Закон України "Про статус депутатів місцевих рад", який визначає правовий статус депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, не наділяє депутата місцевої ради правом звернення до суду в інтересах виборців, зокрема щодо оскарження рішень НКРЕКП.

При цьому суд роз'яснює позивачу, що він не позбавлений права оскаржити будь-які рішення чи дії відповідача або інших осіб, які є наслідком прийняття оскаржуваної Постанови, за умови настання негативних наслідків безпосередньо для нього.

Таким чином, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій та скасування постанови НКРЕКП Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 03 березня 2015 року №763 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП "Харківські теплові мережі" нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, НКРЕКП доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко