Справа № 2-а-635/10
Суддя: Німко Н. П.
Дата ухвалення: 2010-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бережанський районний суд Тернопільської області
11 листопада 2010 року Бережанський районний суд Тернопільської області в особі:
При секретарі Олексів О.Б.
представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бережани справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління пенсійного Фонду України в Бережанському районі Тернопільської області про визнання незаконними дій відповідача та зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату позивачці доплати до її пенсії, як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, -
05 листопада 2010 року позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до управління пенсійного Фонду України в Бережанському районі Тернопільської області із вимогою визнання незаконними дій відповідача та про зобов'язання відповідача зробити нарахування доплати до її пенсії, в якій вказала, що віднесена до категорії "Дитина війни", а тому відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-15), який набрав чинності з 01.01.2006р. та Рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року за справою № 6-рп (№ 1-29/2007р.) має право отримувати доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком. Ніяких доплат до її пенсії у повному обсязі, як передбачено законом, відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області не нараховував і не виплачував. Позивачка просила зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області зробити нарахування та виплату до її пенсії, як «Дитині війни» у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». За період з 09 липня 2007 по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 01 січня по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по дату ухвалення судового рішення включно ?3 врахуванням виплачених сум за вказаний період.
В судове засідання позивачка не з'явилася, виклала прохання про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог.
Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, просить в його задоволенні відмовити за безпідставністю заявлених вимог, також застосувати 6-ти місячний строк на звернення до суду із заявленими вимогами. Подала суду письмові заперечення проти позову.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" до дітей війни віднесені особи, які є громадянами України та яким на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років.
Позивачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 віднесена до категорії « дитина війни ", що підтверджується копією посвідчення, з відповідною відміткою, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про соціальний захист дітей війни» і перебуває на обліку в УПФУ в Бережанському районі Тернопільської області де і отримує пенсію за віком в тому числі і як дитина війни, про що свідчить відповідна довідка.
Відповідно до ст 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" ( 2195-15). який набрав чинності з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога що виплачується замість пенсії підвищуються на ЗО % мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік " встановлено, що у 2007 році підвищення пенсії у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни виплачується особам, які є інвалідами (крім тих. на яких розповсюджується дії Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту), в розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Встановлення ж мінімального розміру пенсії за віком надано лише у ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ". так частиною першою цієї статті встановлено, що при наявності у чоловіків 25, а жінок 20 років страхового стажу мінімального розміру пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, втративши працездатність, а ч. З цієї статті встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком використовується виключно для встановлення розмірів пенсії призначених відповідно де цього Закону.
Водночас ст. 7 цього Закону передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених зазначеним законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.
Відповідно до статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом ( 489-16 ), на 2007 рік зупинено, зокрема, дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".
Поряд з цим, 09 липня 2007 року Конституційним Судом України у справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) ухвалено Рішення № 6-рп/2007, відповідно до якого, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19.12.2006 року.
Конституційний Суд України відзначив, що положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами України, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин що є предметом інших законів України.
Постановляючи судове рішення у даній справі, суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини, і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6. статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22. 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до положень ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи .для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом j України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії " від 5 жовтня 2000 року № 2017-11!, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.»
Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону №2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік " від 19 грудня 2008 року № 489-5. що набрав чинності з 1 січня 2007 року («Урядовий кур'єр» від 23 грудня 2006 року), був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня 395 гривень.
Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року №749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року («Урядовий кур'єр та «Голос України» від 28 березня 2007 року), якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня -406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 %, що складає відповідно 410 грн. 06 коп. та 415 грн. 11 гоп.
Таким чином, суд вважає, що з 09 липня 2007 року, тобто з моменту прийняття зазначеного рішення конституційного Суду України, відповідно до статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, відповідач має підвищити позивачці розмір її пенсії, як дитині війни.
Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне здійснити нарахування доплати до пенсії щомісячно в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, з цього приводу зазначає наступне.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» /п. 41 розділу 2 внесення змін до деяких законодавчих актів текст статті 6 викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») (3551-12) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-12) дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (254к/96~ВР) (є неконституційними), положення статті 67 розділу і, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35. пунктів 36-100 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (107-17), в пункті 5 резолютивної частини якого визначено, що «Положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення».
Відповідно до принципу дії нормативно-правового акту у часі, у зв'язку з прийняттям нової редакції статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (підпункт 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), редакція зазначеної статті що існувала до 01 січня 2008 року втратила свою чинність. На підставі рішення Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05,2008 року втратила чинність нова редакція статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», внаслідок чого відновлена попередня редакція закону,
28 травня 2008 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», відповідно до пункту 8 якої встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у твердих розмірах: з 22 травня -48,10 грн., з 01 липня -48,20 грн., з 01 жовтня - 49,80 грн.
Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів ", був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня -481 гривень, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривен. Розміри державних соціальних гарантій на 2008 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами,цим Законом, та нормативно-правовими актами КМ України.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України « Про прожитковий мінімум» від 15.07 1999 року № 966-14, а також Закон України « Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії « від 05 жовтня 2000 року № 2201-111, згідно статті 1, якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у томі числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25.03.2005 року, що діє з 31 березня 2005 року), передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Постановляючи судове рішення у даній справі, слід виходити з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина з Україні, включаючи і право, на пенсійне "Забезпечення, передбачені статтями 1, 3 частиною 2 статті 6, статтею 8 частиною 2 статті 19, статтями 22, 23 частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист .неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належить громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідно складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України.
Статтею 71 Закону України « Про Державний бюджет України на 2009 рік встановлено те, що кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.
Зазначена норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат,вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України « Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.
Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги,що виплачується замість пенсії,повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України « Про соціальний захист дітей війни», оскільки вище наведе положення закону мають законну силу та не були призупинені.
Відповідно до ст.54 Закону України « Про державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення встановлено у розмірі, що діяли у грудні 2008 року. Розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами КМ України.
Статтею 52 Закону України « Про Державний бюджет України на 2010 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 695 гривень, з 1 квітня -706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 725 гривні, а з 1 грудня - 734 гривні. Розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.
Зазначеними нормами вказаних законів будь-яких змін до Закону України до статті 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» ,не внесено, та дія цієї статті не зупинена, а тому відповідач повинен проводити нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30% відповідно до статті 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого ст.54 Закону України « Про державний бюджет України на 2009 рік» та з наступними змінами його розміру.
Таким чином, суд вважає, що відповідач при визначення розміру доплати до пенсії позивачки, як «дитині війни» неправомірно застосовує положення відповідних Постанов Кабінету Міністрів України, оскільки положення таких підзаконних нормативно-правових актів суперечать Закону України « Про соціальний захист дітей війни» та вищезгаданим рішенням Конституційного Суду України.
Вищенаведені висновки свідчать, що відповідач діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством на певний період часу, рішення Конституційного суду не виконував, що стало причиною звернення позивачки до суду.
Згідно до ч.2 ст. 11 КАС України... суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Вирішуючи спір по суті та визначаючи спосіб захисту порушеного права позивачки, з метою повного захисту її прав, їх відновлення, недопущення судової тяганини, суд вважає за можливе зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплачувати позивачці підвищення до її пенсії в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, починаючи з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року, з 01 01.2009 року і в подальшому, відповідно до вимог статті б Закону України « Про соціальний захист дітей війни» та виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та з урахуванням виплачених позивачці сум такого підвищення.
До такого висновку суд прийшов виходячи з вищенаведених норм закону, згідно яких новий мінімальний розмір пенсії за віком прямо залежить від нового розміру прожиткового мінімуму і як похідна величина - розмір належного позивачу підвищення ( в 30%) також прямо залежить від зміни прожиткового мінімуму в державі. Отже, у випадку змін такої величини, відповідно повинна коригуватися і величина належних . позивачці до виплати сум згаданої соціальної допомоги.
Прийняття такого рішення фактично надасть позивачці, яка є особою похилого віку, пенсіонером, Можливість не звертатися щоразу до суду із аналогічними позовними вимогами, що буде сприяти реалізації принципу розумності, законності та справедливості судового рішення.
Посилання відповідача на пропуск позивачкою 6-ти місячного строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, встановленого ч.2 ст. 99 КАС України, суд не вважає обґрунтованим і таким, що може к бути врахованим та застосованим судом при вирішенні заявлених вимог.
Так, відповідно до положень ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд приходить до висновку, що строк звернення до суду пропущено позивачкою з поважних причин, оскільки вона довготривалий час сподівалася на те, що відповідач, як державний орган влади самостійно виплатить їй доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальних пенсії за віком, а тому відповідно ст. 102 КАСУ суд вважає можливим поновити позивачці пропущений строк, так як з матеріалів справи вбачається, що позивачка перебуває в похилому віці, є пенсіонером, тобто непрацездатною особою, де у зв'язку з віком, станом здоров'я та правовою необізнаністю, вона не мала можливості своєчасно дізнатися про порушення свого права, про що їй стало відомо лише з засобів масової інформації безпосередньо лише перед зверненням до суду з вказаним позовом. Судом також враховується і та обставина, що в державі неодноразово змінювалася підвідомчість позовів даної категорії справ. Так, згідно Рішення Конституційного Суду України від 09 вересня 2010 року за №-19-рп/2010 ( справа №-1-40/ 2010/) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ пов'язаних із соціальними виплатами», фактично змінено підвідомчість справ зазначеної категорії із цивільної юрисдикції на розгляд в порядку адміністративного судочинства, що суттєво зменшило строк позовної давності на звернення до суду із такими вимогами. Судом також враховується, що предметом спору не є разова І виплата і разове порушення прав позивачки, а має місце триваюче порушення прав позивачки на отримання регулярних пенсійних виплат.
Згідно положень Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсії, не отримані своєчасно з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Відповідно до ч.6. Прикінцевих положень Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України « Про пенсійне -^Забезпечення ».
Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацій грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч.2 от. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на підставі якого позивачці призначено пенсію, суми пенсії не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком.
Як вважає суд, державна соціальна виплата у вигляді надбавки до пенсії позивачки, як «дитині війни» фактично є складовою його пенсії і на вимоги щодо виплати такого виду поширюються положення г законів, які регулюють пенсійні правовідносини в державі і якими прямо встановлено, що на вимоги щодо виплати пенсій строки давності не поширюються.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку на спірні правовідносини поширюється норма ч. 1 ст. 99 КАС України в частині строку звернення до адміністративного суду із позовом в межах строків, встановлених іншими законами, а не в межах строку, визначено Кодексом про адміністративного судочинства України.
У відповідності до ч.2.ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних, повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не надано суду доказів та не доведено правомірності свого рішення щодо не нарахування позивачці підвищення до її пенсії відповідно до Закону України « Про соціальний захист дітей війни».
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області по не нарахуванню щомісячної доплати до пенсії позивачці ОСОБА_2, як дитині війни за період з 09.07.2007 року до 31 12.2007 року, з 22.05.2008 року до 31.12 2008 року, з 01.01.2009 року і по даний час, відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла в цей період, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність
Також, слід зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Бережанському район Тернопільської області нарахувати та виплатити позивачці підвищення до її пенсії в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, починаючи з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року, з
01,01.2009 року і надалі, відповідно до вимог статті 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» та виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених позивачці сум такого підвищення.
Враховуючи вищенаведене, та керуючись ст.ст. 2-15,ч.2.ст.11, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254. Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Задовольнити позов ОСОБА_2.
Поновити ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк для звернення до суду з адміністративним позовом.
Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області по не нарахуванню щомісячної доплати до пенсії позивачки ОСОБА_2, як дитині війни за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року, з 01.01,2009 року і по даний час, відповідно до вимог статті 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла в цей період, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області нарахувати та виплатити позивачці ОСОБА_2 підвищення до її пенсії в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, починаючи з 09.07.2007 року до 31.12 2007 року, з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року, відповідно до вимог статті 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» та виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених позивачці сум такого підвищення.
Постанова може бути оскаржена до Львівського Апеляційного Адміністративного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається у письмовій формі протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя Бережанського районного суду
Тернопільської області ОСОБА_3