Справа № 1715/574/12
Суддя: Ореховська К.Е. К. Е.
Дата ухвалення: 2012-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1715/574/12
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2012 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - Ореховської К.Е.

при секретарі - Шкіндер І.М.

з участю : позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне про скасування постанови №60 від 29 березня 2010 року в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом про скасування постанови №60 від 29 березня 2010 року винесену начальником управління Пенсійного фонду України в м. Рівне про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п.6 ч.2 ст.17 та п.6 ст. 20 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннята накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. Як вказано в постанові орган ДВС повинен стягнути з позивача подвійний розмір штрафу у розмірі 3400,00 грн. у разі примусового виконання цієї постанови.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав у повному обсязі, пояснив, що постанова не відповідає вимогам чинного законодавства є незаконною, такою що прийнята в порушення вимог нормативно-правових актів, просив постанову скасувати.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про дату та час слухання справи повідомлявся завчасно та у встановленому законом порядку. Суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату та час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про неприбуття розгляд справи не відкладається і справу можу бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, всебічно дослідивши докази по справі та оцінивши їх за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Управлінням Пенсійного фондe України в м. Рівне була винесена постанова №60 по справі про адміністративне правопорушення 29 березня 2010 року, за порушення п.6 ч.2 ст.17 та п.6 ст. 20 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннята накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. Як вказано в постанові орган ДВС повинен стягнути з позивача подвійний розмір штрафу у розмірі 3400,00 грн. у разі примусового виконання цієї постанови.

Відповідно до п.7 ч.16 ст.106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннята ч.3 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, в тому числі авансових платежів.

Позивач ОСОБА_1 будучи керуючим Рівненського міського тресту зеленого господарства, здійснював фінансово господарську діяльність на підприємстві у відповідності до чинного законодавства та межах закону.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міскрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, постанова про накладення адміністративного стягнення на домашню адресу не надходила, а від так, він не знав та не міг знати про накладення адміністративного стягнення та сплатити його у добровільному порядку, адже дані про обставини йому стало відомо лише з матеріалів справи виконавчого провадження .

Також , позивач не був ознайомлений з суттю правопорушення і не зміг надати свої пояснення з приводу правопорушення

Крім того заслуговує на увагу обставина перебування позивача під час складання протоколу у відпустці, що підтверджується копією наказу, котрий знаходиться в матеріалах справи, а протокол складався в присутності іншої особи.

Суд приймає пояснення позивача до уваги, оскільки обов'язок доказування у адміністративних справах покладається саме на відповідача, який не подав заперечень з приводу позову.

При таких даних, суд приходить до переконання, що наявність постанови та протоколу у справі, не можна вважати обгрунтовано достатніми i незаперечними доказами що підтвердження вчинення порушення позивачем.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України у справах про протиправність дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування щодо правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Таким чином у справі відсутні докази передбачені ст. 251 КУпАП на основі яких у визначеному порядку посадова особа встановила б наявність адміністративного правопорушення.

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не грунтуватись на припущеннях, yci сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд, вважає за необхідне зазначити, що при притягненні до адміністративної відповідальності порушені права позивача, а саме вимоги ст.280 КУпАП, оскільки не з'ясавано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності чи є обставини, що пом'якшують i обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з'ясоваш інші обставини, що мають значения для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку що позовна заява є обґрунтованою, а постанова №60 від 29 березня 2010 року винесена начальником управління Пенсійного фонду України в м. Рівне про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення п.6 ч.2 ст.17 та п.6 ст. 20 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннята накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. є незаконною і такою що підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.251,280 КУпАП , ст.ст.11,71,86,160,162,163, 171-2 КАС України, суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне про скасування постанови №60 від 29 березня 2010 року в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову №60 від 29 березня 2010 року винесену начальником управління Пенсійного фонду України в м. Рівне про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п.6 ч.2 ст.17 та п.6 ст. 20 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннята накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. -

скасувати.

Провадження в адміністративній справі закрити.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського міського суду Ореховська К.Е.