Справа № 442/7120/14-а
Суддя: Грицай М. М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/7120/14-а
Провадження № 2-а/442/231/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретаря Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання протиправним та скасування підпункту 1.1 пункту 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 26.06.2014 року №1385, визнання незаконним та нечинним рішення ОСОБА_3 міської ради від 29.05.2012 року №638, та зобовязання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним і скасувати підпункт 1.1 пункту 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 26.06.2014 року №1385 «Про відмову в передачі в оренду та у власність земельних ділянок»; визнати незаконним та нечинним рішення ОСОБА_3 міської ради від 29.05.2012 року №638 «Про затвердження Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва»; зобовязати ОСОБА_3 міську раду невідкладно виділити їй, ОСОБА_2, земельну ділянку орієнтовною площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в кварталі території вулиці ОСОБА_4, а точніше на вул.Парковій в м.Дрогобичі, надавши дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення відповідно до поданих графічних матеріалів, які є додатком №1 до заяви від 14.03.2014 року.

Позов мотивує тим, що вона 15.02.2013 року поштовим відправленням подала до ОСОБА_3 міської ради заяву з проханням виділити їй земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га в кварталі індивідуальної житлової забудови по вул.С.Наливайка. 14.03.2014 року вона звернулась до ОСОБА_3 міської ради з наступною заявою, в якій просила до попередньої від 15.02.2013 року долучити доповнення щодо зміни місця розташування земельної ділянки, яку вона претендує отримати безоплатно у власність, з кварталу індивідуального житлового будівництва по вул.С.Наливайка на квартал території вулиці ОСОБА_4, а точніше на вулицю Паркову в м.Дрогобичі. До даної заяви додала графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки на вулиці Парковій та копію відповіді Відділу містобудування та архітектури виконавчих органів ОСОБА_3 міської ради від 26.02.2014 року №130 на її запит. Дана заява обумовлена тим, що через наявні незадовільні житлові умови її сімї, їй необхідна земельна ділянка для будівництва житлового будинку. Як ветеран праці вона має переважно право на виділення присадибної ділянки. У м.Дрогобичі є наявні землі комунальної власності, що можуть бути використані для індивідуального житлового будівництва. Генеральним планом та планом зонування території міста Дрогобича передбачені ряд кварталів, одним з яких є квартал території вул.П.Орлика, до якого належить вул.Паркова. Проте, ОСОБА_3 міська рада, розглянувши її заяву від 14.03.2014 року, 26.06.2014 року прийняла оскаржуване рішення за №1385, підпунктом 1.1 пункту 1 якого відмовила їй у наданні безоплатно у власність земельної ділянки, площею 1000 квадратних метрів, у кварталі житлової забудови на вул.П.Орлика-Паркова для будівництва житлового будинку. Підставою такої відмови відповідач зазначив: «суперечить Положенню «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», прийнятому рішенням ОСОБА_3 міської ради №638 від 29.05.2012 року». Вказане рішення було опротестоване ОСОБА_3 міжрайонною прокуратурою та зупинене в дії ще 31.07.2012 року згідно зі статтею 21 ЗУ «Про прокуратуру», котрий був чинним на час внесення протесту прокурора.

Крім того, на її думку, відповідач проігнорував ту обставину, що ні нормами Земельного кодексу України, ні пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не надаються права міській раді відступати від вимог статті 118 ЗК України або змінювати правила, встановлені вказаною статтею. Також при розгляді її заяви від 14.03.2014 року на сесії ОСОБА_3 міської ради були порушені строки її розгляду, оскільки рішення по її заяві було прийнято через три місяці після подачі такої, а саме, 26.06.2014 року. З невідомих теж причин відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення застосовано ч.3 ст.118 ЗК України, оскільки вона не належить до працівників державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерів з їх числа. Тому вважає, дане рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Рішення ОСОБА_3 міської ради від 29.05.2012 року №638 «Про затвердження Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», вважає незаконним, оскільки вказане Положення не відповідає вимогам Земельного кодексу України та нормам чинного законодавства. Однак, відповідач, проігнорувавши протест прокурора, послався на нього в оскаржуваному рішенні як на підставу для відмови у задоволенні її заяви про надання земельної ділянки.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила аналогічне, викладеному в позовній заяві. Тому вважає оскардувані рішення ОСОБА_3 міської ради неправомірними і такими, що підлягають скасуванню, а тому, на її думку, відповідача необідно зобов'язати негайно виділити їй земельну ділянку під будівництво та обслуговування господарських будівель та споруд.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача при наявних доказах у матеріалах справи.

Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням ОСОБА_3 міської ради від 26.06.2014 року №1385, п.п.1.1. п.1, відмовлено ОСОБА_2 у наданні безоплатно у власність земельної ділянки, площею 1000 кв.м., у кварталі житлової забудови на вул.П.Орлика - Паркова, для будівництва житлового будинку на підставі п.7 ст.118 Земельного кодексу України (суперечить Положенню «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», прийнятому рішенням ОСОБА_3 міської ради №638 від 29.05.2012 року).

З рішення ОСОБА_3 міської ради за №638 від 29.05.2012 року вбачається, що таким, з метою врегулювання порядку виділення громадянам земельних ділянок на території м.Дрогобича для індивідуального житлового будівництва, затверджено Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва».

Як вбачається з протесту в.о.Дрогобицького міжрайонного прокурора Лехуша А.А. від 31.07.2012 року №10-2165 вих.-12, такий внесено на рішення ОСОБА_3 міської ради від 29.05.2012 року №638 «Про затвердження Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» з підстав невідповідності даного рішення Конституції України та законів України. Дія опротестованого рішення ОСОБА_3 міської ради зупинена зазначеним протестом, та поставлена вимога скасувати рішення ОСОБА_3 міської ради від 29.05.2012 року №638 «Про затвердження Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», як таке, що суперечить вимогам Конституції та Законів України.

Однак, матеріалами справи встановлено, що рішенням ОСОБА_3 міської ради від 02.10.2012 року №751 вищевказаний протест прокурора задоволено частково та внесено зміни до Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», виклавши його в новій редакції, про що прийнято рішення ОСОБА_3 міської ради від 02.10.2012 року №752. Дане стверджується листом ОСОБА_3 міжрайонної прокуратури №18-344-12 вих-14 від 02.06.2014 року.

Пунктом 5 Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 визначено, що на прокуратуру України покладений нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України "Про прокуратуру", прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України. Цим законом встановлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень. Протест прокурора приноситься до органу, який видав цей акт і зупиняє його дію.

Отже, з огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що підпункт 1.1 пункту 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 26.06.2014 року №1385 «Про відмову в передачі в оренду та у власність земельних ділянок» слід визнати протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Даним підпунктом оскаржуваного рішення відмовлено позивачу ОСОБА_2 у наданні безоплатно у власність земельної ділянки із посиланням на суперечність Положенню «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», прийнятому рішенням ОСОБА_3 міської ради №638 від 29.05.2012 року, яке, в свою чергу, опротестоване прокурором, як таке, що суперечить вимогам Конституції та Законів України, і ніким не скасоване.

Разом з тим, частиною першою статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Проте, відповідно до тлумачення, зазначеного у рішенні Конституційного суду України №9-зп від 25.12.1997 року, частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що позивач (в адміністративній справі) - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, коли особа звертається з адміністративним позовом до суду, то вона лише вважає, що її право порушено, оскільки встановлення факту наявності чи відсутності порушеного права реалізується судом під час розгляду справи. Наслідком вказаного є прийняття судового рішення, яке враховує всі фактичні обставини справи, зокрема, і ті, які могли виникнути чи змінитися і після звернення особи до суду.

Відтак, позивач ОСОБА_2, звертаючись до суду із вказаним адміністративним позовом, вважала, що її право порушено як рішенням ОСОБА_3 міської ради №1385 від 26.06.2014 року, так і рішенням №638 від 29.05.2012 року. Однак, що стосується останнього, то питання про його скасування, як такого, що не відповідає Конституції та Законам України, вносилось ОСОБА_3 міжрайонним прокурором у своєму протесті від 31.07.2012 року. У судовому засіданні встановлено, що рішенням ОСОБА_3 міської ради 02.10.2012 року №751 лише внесено зміни до Положення «Про порядок виділення громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», виклавши його в новій редакції, про що прийнято рішення ОСОБА_3 міської ради від 02.10.2012 року №752. На прокуратуру України покладений нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України "Про прокуратуру" передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України, і таким встановлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що в частині позовних вимог щодо визнання незаконним та нечинним рішення ОСОБА_3 міської ради від 29.05.2012 року №638 слід відмовити.

Разом з тим, суд дійшов до переконання, що позовна вимога про зобовязання ОСОБА_3 міської ради невідкладно виділити позивачці ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, є безпідставною і не підлягає до задоволення. ОСОБА_3 міська рада при здійсненні повноважень власника землі є вільною у реалізації права розпоряджатися землею та вільна у виборі субєкта щодо надання йому права користування землею в порядку, встановленому законом. Таким чином, реалізація права особи на отримання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням. Зобовязання судом цього органу надати безоплатно у власність особі земельну ділянку суперечитиме вимогам законодавства, зокрема, статті 319 Цивільного кодексу України, згідно якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 11, 72, 86, 158-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати підпункт 1.1. пункту 1 рішення ОСОБА_3 міської ради за №1385 від 26.06.2014 року «Про відмову в передачі в оренду та у власність земельних ділянок».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Грицай М.М.