Справа № 812/143/15
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чиркін С.М
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року справа №812/143/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Сухарька М.Г., Гаврищук Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Святодух О.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_2., представника прокуратури Сущенка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокуратури Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року у справі № 812/143/15 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Луганської області про визнання протиправним рішення про відмову у виплаті грошової допомоги за кожний повний рік роботи на прокурорсько-слідчих посадах у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років та стягнення грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до прокуратури Луганської області в якому просив визнати протиправним рішення прокурора Луганської області щодо відмови у виплаті йому грошової допомоги за кожний повний рік роботи на прокурорсько-слідчих посадах у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років, про що йому було повідомлено листом № 11-6007-14 від 18.04.2014 року. Вважаючи це рішення незаконним, просив стягнути з прокуратури Луганської області на його користь грошову допомогу за кожен повний рік роботи на прокурорсько-слідчих посадах у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі 504676, 08 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 10.05.1977 року по 09.04.2014 року працював в органах прокуратури, на прокурорсько-слідчих посадах, на момент звільнення мав тридцять шість повних років прокурорсько-слідчого стажу. Наказом Генерального прокурора України від 09.04.2014 року № 568-к був звільнений з органів прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років за власним бажанням з 09.04.2014 року. Відповідач відмовився виплачувати грошову допомогу за кожен повний рік роботи на прокурорсько-слідчих посадах, як це передбачено в частини 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року позовні вимоги задоволені повністю. Визнано протиправним рішення прокурора Луганської області щодо відмови Горпенюку А.В. у виплаті грошової допомоги за кожний повний рік роботи на прокурорсько-слідчих посадах у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років та зобов'язано нарахувати та виплатити цю грошову допомогу з відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету.

Суд першої інстанції зазначив, що між сторонами виник спір щодо правомірності відмови відповідача в нарахуванні та виплаті грошової допомоги, оскільки за його твердженням станом на 09.04.2014 року частина 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» була скасована. Зробивши аналіз норм, які регулюють спірне питання суд констатував, що 27.03.2014 року був прийнятий Закон України № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні». В розділі другому Закону України № 1166 було зазначено про декілька змін до Закону України «Про прокуратуру». Зокрема в абзаці другому підпункту 3 пункту 3 Розділу 2 Закону України № 1166 зазначено, що у статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» частину шістнадцяту виключити. У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України № 1166 сказано, що зміни, передбачені розділами II і III, набирають чинності з 1 квітня 2014 року, крім: абзацу другого підпункту 3 пункту 3, підпунктів 2 і 3 пункту 8, пункту 23, абзацу другого підпункту 2 пункту 24, пункту 25, підпункту 2 пункту 28 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 травня 2014 року. Виходячи з цього, суд дійшов висновку, що абзац другий підпункту 3 пункту 3 розділу II цього Закону набрав чинності з 01.05.2014 року, тобто частина 16 перестала існувати з 01.05.2014 року, а на момент звільнення позивача ця норма діяла, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач не погодився з рішенням суду і подав апеляційну скаргу, вказавши на порушення при розгляді справи судом першої інстанції, норм матеріального права. Апелянт зазначив, що зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789 були передбачені абзацом 3 підпункту 3 пункту 3 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного застосування в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII відповідно до Прикінцевих положень цього ж Закону, набрали чинності з 01.04.2014 року. Така ж інформація містися на Веб-сайті Верховної Ради України яка є джерелом офіційної інформації в Україні. Позивач звільнився з органів прокуратури за наказом № 568к від 9 квітня 2014 року, вже після виключення частини 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», тому законних підстав для нарахування та виплати грошової допомоги за кожний повний рік роботи на прокурорсько-слідчих посадах у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років, немає.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, приходить до наступного.

Встановлено і визнано сторонами, що ОСОБА_1. працював на посадах слідчого прокуратури, а також прокурора 36-ть повних років у період з 10 травня 1977 року по 09 квітня 2014 року. Наказом Генерального прокурора України від 09 квітня 2014 року № 568-к позивач був звільнений з органів прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років за власним бажанням з 09 квітня 2014 року на підставі подання прокурора Луганської області та власного рапорту.

10 квітня 2014 року позивач звернувся до прокуратури Луганської області із заявою про виплату грошової допомоги за кожен повний рік роботи на прокурорсько-слідчих посадах у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років, що передбачено частиною 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

18 квітня 2014 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті грошової допомоги за кожен повний рік роботи на прокурорсько-слідчих посадах у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років, про що ОСОБА_1. був повідомлений листом за № 11-6007-14. Відмову мотивовано змінами у законодавстві України шляхом виключення частини 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у відповідності до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII (далі Закон України № 1166).

Згідно з частиною 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла на момент видання Закону України № 1166-VII від 27.03.2014 року, прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років виплачується грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури.

Суд першої інстанції виходив з того, що 27 березня 2014 року був прийнятий Закон України № 1166. В розділі другому Закону України № 1166 відбулось декілька змін до Закону України «Про прокуратуру». Зокрема, в абзаці другому підпункту 3 пункту 3 Розділу II Закону України № 1166 було зазначено, що у статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» частину шістнадцяту виключити.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України № 1166 встановлено, що зміни, передбачені розділами II і III, набирають чинності з 1 квітня 2014 року, крім:

абзацу другого підпункту 3 пункту 3, підпунктів 2 і 3 пункту 8, пункту 23, абзацу другого підпункту 2 пункту 24, пункту 25, підпункту 2 пункту 28 Розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 травня 2014 року, тобто, на думку суду, на момент звільнення позивача діяла редакція ст. 50-1 Закону «Про прокуратуру» де частина шістнадцята існувала і була діючою.

Колегія суддів, зробивши аналіз правових норм, які регулюють спірні відносини і фактичних обставин у справі, вважає, що висновки суду першої інстанції є помилковими виходячи з наступного.

Проблемним питанням розгляду цієї справи є тлумачення події щодо моменту втрати чинності певної норми закону. Дійсно, у розділі другому Закону України № 1166 було зазначено про декілька змін в Законі України «Про прокуратуру».

Зокрема, в абзаці другому підпункту 3 пункту 3 Розділу II Закону України № 1166 було зазначено, що у статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» частину шістнадцяту виключити. У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України № 1166 встановлено, що зміни, передбачені розділами II і III, набирають чинності з 1 квітня 2014 року, крім: абзацу другого підпункту 3 пункту 3, підпунктів 2 і 3 пункту 8, пункту 23, абзацу другого підпункту 2 пункту 24, пункту 25, підпункту 2 пункту 28 Розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 травня 2014 року.

За для розуміння цього питання необхідно звернутись до норм які безпосередньо регламентують весь обсяг процедурних моментів виготовлення, подання та державної реєстрації офіційних документів.

Відповідно до Указів Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» (із змінами), від 27 червня 1996 року № 468 «Про Єдиний державний реєстр нормативних актів», від 13 грудня 1996 року № 1207 «Про опублікування актів законодавства України в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України"», підпункту 9 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 395, Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 (із змінами), та Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (із змінами) - розроблений «ПОРЯДОК подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації» (далі ПОРЯДОК). Цей ПОРЯДОК Затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року № 34/5 і має законну силу.

ПОРЯДОК визначає процедуру підготовки та подання до Міністерства юстиції України нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації, та єдиний механізм їх розгляду та державної реєстрації у Міністерстві юстиції України.

Згідно з пунктами 2.1. і 2.2. ПОРЯДКУ, відповідно до вимог нормопроектувальної техніки нормативно-правовий акт: повинен розроблятися з урахуванням його галузевої належності, відповідати за обсягом регламентації визначеному в ньому предмету правового регулювання; не повинен містити повторів норм права, які містяться в інших нормативно-правових актах; не повинен дублювати однакові за змістом положення, які містяться в тексті цього нормативно-правового акта; повинен бути ясним, чітким, зрозумілим, стислим і послідовним; не повинен містити суперечливих норм права; не повинен включати положень, що належать до одного й того самого предмета правового регулювання; повинен бути внутрішньо узгодженим, мати логічно побудовану структуру.

При розробці нормативно-правового акта слід виходити з необхідності правового регулювання управлінської діяльності суб'єкта нормотворення, однією з форм реалізації якої є видання розпорядчих документів, вид яких (наказ, постанова, розпорядження, рішення) визначається законами та положеннями.

За приписами пункту 2.7. ПОРЯДКУ розпорядчий документ може містити такі структурні одиниці: пункти, підпункти, абзаци.

Структурні одиниці розпорядчого документа починаються з абзацу і повинні мати:

пункти - наскрізну порядкову нумерацію, яка позначається арабськими цифрами з крапками;

підпункти - наскрізну в межах пункту порядкову нумерацію, яка позначається арабськими цифрами з дужкою.

Абзаци пунктів і підпунктів починаються без будь-якої позначки (дефіс, крапка тощо).

Кожна структурна одиниця розпорядчого документа (крім абзацу) відокремлюється від попередньої пропуском рядка.

Тобто, абзац є структурною одиницею нормативного документа, з якої починаються всі інші структурні одиниці (пункти, підпункти) та яка не відокремлюється пропуском рядка.

За інформацією загального доступу -

Вікіпедія: Абзамц (нім., англ.) - період мовлення, тексту, що складається з одного чи кількох речень, пов'язаних між собою за змістом.

Слово «абзац» вживається також у значенні абзацного відступу.

На письмі та при друці тексту для виділення абзацу його пишуть чи набирають з нового, і, як правило, закінчують неповним рядком. Здебільшого перший рядок абзацу починають з відступом (абзацний відступ). Часто в типографіці та поліграфії саме цей відступ помилково називають абзацом.

За Словником іншомовних слів Мельничука : абзац (нім.Absatz, букв. - уступ).

1.Відступ у початковому рядку тексту.

2.Пов'язана за змістом частина тексту від одного відступу до іншого.

Таким чином, виходячи з аналізу наведеної інформації колегія приходить до висновку, що абзац - це не відступ (пропуск рядка), а змістовна частина тексту, в даному випадку офіційного документу.

З огляду на це, судова колегія вважає, що підпункт 3 пункту 3 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII складається з трьох абзаців (трьох змістовних частин), які розмежовано двома пропусками рядків.

Першим абзацом цього підпункту є - «у статті 50-1:»,

другим - «у частинах другій і п'ятій цифри «80» замінити цифрами «70»;

третім - «частину шістнадцяту виключити».

Враховуючи, що абзац - «частину шістнадцяту виключити» є третім, а не другим, то слід вважати, що він набрав чинності з 01 квітня 2014 року.

Зазначений термін набрання чинності також підтверджується листом Міністерства юстиції України, який є держателем Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. При цьому, така інформація не є тлумаченням законодавства, а лише відомостями про припинення дії нормативного-правового акту за даними вказаного Реєстру.

За даними офіційного електронного ресурсу Верховної Ради України «Законодавство» (zakon.rada.gov.ua) станом на 1 квітня 2014 року абзац третій підпункту 3 пункту 3 розділу II Закону набрав чинності, а частину 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у ред. 1991 року) виключено.

При цьому, абзац другий підпункту 3 пункту 3 розділу II Закону «у частинах другій і п'ятій цифри «80» замінити Цифрами «70» на 1 квітня 2014 року не був чинним та набрав чинності лише з 1 травня 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія прийшла до висновку, що рішення першої інстанції не відповідає вимогам матеріального права і повинно бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 2, 11, 70, 71, 159, 160, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокуратури Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року у справі № 812/143/15 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Луганської області про визнання протиправним рішення про відмову у виплаті грошової допомоги за кожний повний рік роботи на прокурорсько-слідчих посадах у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років та стягнення грошової допомоги - задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року у справі № 812/143/15 - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Луганської області про визнання протиправним рішення про відмову у виплаті грошової допомоги за кожний повний рік роботи на прокурорсько-слідчих посадах у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років та стягнення грошової допомоги - відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 08 вересня 2015 року, повний текст буде виготовлений 09 вересня 2015 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий Сухарьок М.Г.

Судді Гаврищук Т.Г.

Міронова Г.М.