Справа № 751/5482/15-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 751/5482/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Маслюк Н.В. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

25 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.07.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, виконавче провадження № 793/16, при проведенні опису та арешту майна, що оформлено актом опису й арешту майна від 08.04.2015, а саме - ј частки квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.12.2003, при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-88/08 про конфіскацію у ОСОБА_2 на користь держави всього особистого майна; зобов'язати Центральний відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції виключити з акту опису й арешту майна від 08.04.2015, виконавче провадження № 793/16, а саме - ј частки квартири АДРЕСА_1, та зняти заборону на її відчуження, яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.12.2003.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.07.2015 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 02.12.2003 ОСОБА_3 та членам його сім'ї ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частинах належить квартира АДРЕСА_1

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.03.2008 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 307 КК України, ч. 3 ст. 311 КК України, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306 КК України, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України і призначено покарання у вигляді 8 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна (а.с.11-23). Вказаний вирок набрав законної сили.

На виконання вказаного вироку 07.08.2008 Новозаводським районним судом м. Чернігова був виданий виконавчий лист № 1-88/08, про конфіскацію у ОСОБА_2 всього особистого майна на користь держави (а.с. 63-64).

08.10.2014 з метою виконання вироку суду, постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 44996391 (а.с. 65).

В порядку виконання виконавчого листа № 1-88/08 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 68) та направлено копії постанови у відповідні установи для відома та виконання, що відображено у витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 16.01.2015 (а.с. 69-71,73). Також, 16.01.2015 вищевказана постанова була направлена на адресу позивача (а.с. 67).

Як вбачається із інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.10.2014, ОСОБА_2 належить ј частина квартири АДРЕСА_1

08.04.2015 державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, в результаті чого описано і накладено арешт на ј частину квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.25-26).

Як вбачається із копії реєстру відправлень за № 784, 09.04.2015 ОСОБА_2 направлено копію акту опису й арешту майна (а.с.104), яку, як встановлено судом першої інстанції, ним отримано.

ОСОБА_2 вважає, що державним виконавцем порушено ст. 41, 46 Конституції України про право на житло та правові норми додатку до КК України щодо переліку майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем доведена правомірність дій державного виконавця в частині проведення опису та арешту майна позивача та підстави для скасування акту опису та арешту майна та виключення майна з акту опису й арешту відсутні, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач при проведенні опису й арешту ј частини квартири порушив норми чинного законодавства.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим законом заходів з примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції є повністю законними, оскільки він керувався нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 41 Конституції України, яка є нормою прямої дії, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених Законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Порядок виконання рішення суду про конфіскацію майна встановлений ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 7.6. Інструкції про проведення виконавчих дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року за № 74/5.

Вказаною інструкцією передбачено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого, у тому числі його частка в спільній власності, статутному фонді суб'єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках, на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління. При виконанні конфіскації майна засудженого за вироком суду державний виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, якщо виконавчий лист відповідає вимогам статті 19 Закону, з доданням до нього копії вироку суду, протоколу накладення арешту на майно і опису майна або протоколу про відсутність майна, яке підлягає опису, або довідки суду про їх відсутність у кримінальній справі, а при потребі й копії постанови про накладення арешту на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Кримінально-виконавчого кодексу України конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб'єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Відповідно до п. 2 Перехідних та прикінцевих положень Кримінального кодексу України, який набрав чинності 01.09.2001, з набранням чинності цим Кодексом втрачають чинність: Кримінальний кодекс Української РСР від 28.12.1960 із змінами, внесеними до нього, крім Переліку майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком (Додаток до цього Кодексу).

Згідно вказаного Переліку не підлягають конфіскації такі види майна та предмети, що належать засудженому на правах особистої власності чи є його часткою у спільній власності, необхідні для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні: житловий будинок з господарськими будівлями в сільській місцевості, якщо засуджений та його сім'я постійно в ньому проживають.

Колегія суддів звертає увагу, що державний виконавець здійснив опис і арешт майна, яке належить лише позивачу ОСОБА_6, а саме 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, однак, частка квартири, що є власністю засудженого не входить до зазначеного Переліку, оскільки ним передбачено виключно будинок з господарськими будівлями в сільській місцевості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем виконано усі покладені на нього чинним законодавством обов'язки та вчинено усі необхідні дії, а саме складання акту опису й арешту ј частки квартири АДРЕСА_1 та заборону на її відчуження, а тому слід відмовити у задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що об'єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_2 є єдине його житло та являється спільною сумісною властністю, в результаті чого державний виконавець не має право звертати на нього стягнення не беруться колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до кримінально-виконавчого кодексу України конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб'єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.07.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.