Справа № 814/120/15
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року справа № 814/120/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Лебедєвої Г.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 25.12.2014 року №, №, визнання протиправним та скасування вимоги від 08.12.2014 року №Ф-, визнання протиправним рішення від 25.12.2014 року №, -

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 25.12.2014 року №, №, визнання протиправним та скасування вимоги від 08.12.2014 року №Ф-, визнання протиправним рішення від 25.12.2014 року №.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства щодо взаємовідносин з платника податків ТОВ «Нафто - Сервіс Плюс» за травень, грудень 2013 року та ТОВ «Константа -Імпекс» за жовтень 2013 року, за результатами якої відповідачем складено акт від 08.12.2014 року №963/14-05-17-01/НОМЕР_1, яким встановлено наступні порушення: п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України від 02.12.2010 року №2755-IV, із змінами та доповненнями , в результаті завищення витрат на 2013 рік на суму 150 782,56 грн., знижено податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2013 рік на суму 22 880,23 грн.; п.6 ст.128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV, п.177.10 ст.177 ПК України, а саме не належне ведення обліку витрат за 2013 рік (включено перекручені дані до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік, а саме: завищено витрати за 2013 рік на суму 150 782,56 грн., в результаті чого знижено суму чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік на суму 150 782,56 грн.; ч.2 п.1 ст.7 ЗУ від 08.07.2010 року №2464- VІ «Про збір на облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого перевіркою донарахованого єдиного внеску за 2013 рік на суму 52321,55 грн.; п.198.1, п.198.6 ст.198 ПК України , в результаті завищення податкового кредиту за травень 2013 року на суму 4 667,00 грн. за червень 12 258,00 грн., за жовтень 2014 року на суму 8 732,00 грн., за грудень 2014 року на суму 4 500,00 грн., знижено податок на додану вартість за 2013 рік всього на суму 30 157,00 грн., в т. ч. за травень 2013 року на суму 4 667,00 грн., за червень 12 258,00 грн., за жовтень 2014 року на суму 8732,00 грн., за грудень 2014 року на суму 4500,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем була прийнята вимога про сплату боргу від 08.12.2014 року №Ф- щодо заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 52 321,55 грн., яка була отримана позивачем 12.12.2014 року разом із актом перевірки від 08.12.2014 року №963/14-05-17-

01/НОМЕР_1.

Не погодившись із вказаною вимогою позивач звернувся до податкового органу зі скаргою про скасування вимоги про сплату боргу від 08.12.2014 року №Ф-, яка рішенням податкового органу від 30.12.2014 року №294/10/14-29-10-05-10 була залишена без задоволення, а податкова вимога без змін.

Крім того, позивач не погодившись із висновками в акті перевірки від 08.12.2014 року №963/14-05-17-01/НОМЕР_1 звернувся до податкового органу із запереченнями на вказаний акт, в яких просив відповідача внести зміни до висновків акту перевірки., та за результатами розгляду заперечень скласти довідку, відповідно до якої підтвердити дотримання позивачем приписів податкового та іншого законодавства України, реальність господарських операцій з контрагентами - постачальниками ТОВ «Константа-Імпекс» та ТОВ «Нафто-Сервіс Плюс».

На підставі вказаного акту відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення від 25.12.2014 року №1, про нарахування податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 22 880,23 грн., за штрафними санкціями - 11 440,12 грн..; від 25.12.2014 року №, про нарахування податку на додану вартість за основним платежем - 30 157,00 грн., за штрафними санкціями - 15 078,50 грн. (а.с.64-67 том І).

Крім того, відповідачем було прийняте рішення про від 25.12.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2 616,08 грн. (а.с.68 том І), які позивач отримав 13.01.2015 року.

На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що висновки акту перевірки є безпідставними та помилковими, а отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про від 25.12.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкова вимога про сплату боргу від 08.12.2014 року №Ф- прийняті на підставі цього акту перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки податкові повідомлення - рішення від 25.12.2014 року №, №, вимога від 08.12.2014 року №Ф-, рішення від 25.12.2014 року № винесені з урахуванням вимог чинного податкового законодавства, є правомірними, а отже скасуванню не підлягають.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені у запереченнях до позовної заяви, а також, зважаючи на надані до суду докази, проти клопотання позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 КАС України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа - підприємець виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 07.10.1998 року, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців . Судом встановлено, фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 взято на облік в контролюючому органі 07.10.1998 року за №052212, станом на 17.10.2014 року перебував на обліку в державній податковій інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Міндоходів у Миколаївській області.

Як вбачається з матеріалів справи, завідуючим сектору контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб відділу доходів і зборів з фізичних осіб державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області Жосан Т.О. на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75,пп.78.1.8. п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами і доповненнями), відповідно до наказу від 27.11.2014 року №452 проведена документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства щодо взаємовідносин з платника податків ТОВ «Нафто - Сервіс Плюс» за травень, грудень 2013 року та ТОВ «Константа -Імпекс» за жовтень 2013 року, за результатами якої відповідачем складено акт від 08.12.2014 року №963/14-05-17-01/НОМЕР_1.

За результатами вищезазначеної перевірки ДПІ складено акт від 08.12.2014 року №963/14-05-17-01/НОМЕР_1, яким встановлено наступні порушення: п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України від 02.12.2010 року №2755-IV, із змінами та доповненнями , в результаті завищення витрат на 2013 рік на суму 150 782,56 грн., знижено податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2013 рік на суму 22 880,23 грн.; п.6 ст.128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV, п.177.10 ст.177 ПК України, а саме не належне ведення обліку витрат за 2013 рік (включено перекручені дані до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік, а саме: завищено витрати за 2013 рік на суму 150 782,56 грн., в результаті чого знижено суму чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік на суму 150 782,56 грн.; ч.2 п.1 ст.7 ЗУ від 08.07.2010 року №2464- VІ «Про збір на облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого перевіркою донарахованого єдиного внеску за 2013 рік на суму 52321,55 грн.; п.198.1, п.198.6 ст.198 ПК України , в результаті завищення податкового кредиту за травень 2013 року на суму 4 667,00 грн. за червень 12 258,00 грн., за жовтень 2014 року на суму 8 732,00 грн., за грудень 2014 року на суму 4 500,00 грн., знижено податок на додану вартість за 2013 рік всього на суму 30 157,00 грн., в т. ч. за травень 2013 року на суму 4 667,00 грн., за червень 12 258,00 грн., за жовтень 2014 року на суму 8732,00 грн., за грудень 2014 року на суму 4500,00 грн.

На підставі вказаного акту відповідачем була прийнята вимога про сплату боргу від 08.12.2014 року №Ф- щодо заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 52 321,55 грн. та прийняті податкові повідомлення - рішення від 25.12.2014 року №1, про нарахування податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 22 880,23 грн., за штрафними санкціями - 11 440,12 грн..; від 25.12.2014 року №, про нарахування податку на додану вартість за основним платежем - 30 157,00 грн., за штрафними санкціями - 15 078,50 грн., рішення від 25.12.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Не погодившись вимогою про сплату боргу від 08.12.2014 року №Ф- та висновками в акті перевірки від 08.12.2014 року №963/14-05-17-01/НОМЕР_1, позивач звернувся до податкового органу зі скаргою про скасування вимоги про сплату боргу від 08.12.2014 року №Ф-, яка рішенням податкового органу від 30.12.2014 року №294/10/14-29-10-05-10 була залишена без задоволення, а податкова вимога без змін, та запереченнями на вказаний акт, в яких просив відповідача внести зміни до висновків акту перевірки, а за результатами розгляду заперечень скласти довідку, відповідно до якої підтвердити дотримання позивачем приписів податкового та іншого законодавства України, реальність господарських операцій з контрагентами - постачальниками ТОВ «Константа-Імпекс» та ТОВ «Нафто-Сервіс-Плюс».

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, податковою вимогою від 08.12.2014 року №Ф- щодо заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, рішення про від 25.12.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску позивач оскаржив вищевказані рішення в судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд виходить з наступного.

Спірні податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску базуються на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо порушення позивачем вимог п.177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України; п.6 ст. 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV, п. 177.10 ст.177 ПК України; ч.2 п.1 ст.7 ЗУ від 08.07.2010 року №2464- VІ «Про збір на облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»; п.198.1, п.198.6 ст.198 ПК України. Так, відповідач в акті перевірки зазначає, що при перевірці використані: облікова справа ФОП ОСОБА_1, акт від 14.07.2014 року №33/2200/37377179 від Світловодської ОДПІ ГУ Міндоходв у Кіровоградській області «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Нафто-Сервіс плюс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Аріс» () за лютий-липень 2013 р.», акт від 28.08.2014 року №239/2200/37377179 від Світловодської ОДПІ ГУ Міндоходв у Кіровоградській області «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Нафто-Сервіс плюс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП «Аріс» () за серпень, грудень 2013 р. та січень 2014 р.», акт від 14.07.2014 року №27/2200/37624342 від Світловодської ОДПІ ГУ Міндоходв у Кіровоградській області «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» () щодо документального підтвердження господарських відносин із платником ПП «Аріс» () ії реальності та повноти відображення в обліку за жовтень 2013 р.», лист Світловодської ОДПІ ГУ Міндоходв у Кіровоградській області від 13.08.2014 року №919/1117-2200, письмові пояснення ФОП ОСОБА_1 від 27.10.2014 р. №7, податкові декларації з ПДВ, копії договорів купівлі - продажу нафтопродуктів, податкові накладні, приходні документи, угоди, податкові декларації про майновий стан і доходи, банківські документи, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, книга доходів та витрат форми №10, форма 1-дф, книга КОРО, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні, контрольні стрічки, книга нарахування заробітної плати, журнал реєстрації проведення вимірювання нафтопродуктів у резервуарах форми №7-НП, книга обліку розрахунку операцій від 27.11.2012 р. №140500094р/2, а також, відомості, що містяться в інформаційних базах даних податкової служби. Первіркою встановлено, що ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міпдоходів у Миколаївській області від Світловодської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області отримано наступні акти: від 14.07.2014 № 33/2200/37377179 „Про результати проведення зустрічної звірки ТОН «Нафто-Сервіс плюс» (код за СДРГІОУ 37377179) з питань дотримання вимог податкового законодавець по взаємовідносинах з ТОВ «Аріс» (код СДРІІОУ 21878439) за лютий-липень 2013 року"; від 28.08.14 № 239/2200/37377179 „Про результати проведення зустрічної звірки ГОВ «Нафто - Сервіс плюс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПІ І «Аріс» (код СДРІ ІОУ 21878439) за серпень, грудень 2013 року і за січень 2014року".

В актах значиться інформація щодо контрагента-постачальника ФОП ОСОБА_1, а саме: ТОВ «Нафто-Сервіс плюс» (). За результатами проведених заходів щодо наявності здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Нафто-Сервіс плюс» з контрагентами-постачальниками не підтверджено фактичне постачання товарів на адресу ТОВ «Нафто - Сервіс плюс», що свідчить про відсутність взаєморозрахунків ТОВ «Нафто - Сервіс плюс», з постачальниками, а тому підтвердження факту наявності фактичного руху активів відсутнє.

Вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами які не виконують свої податкові зобов'язання, з метою штучного формування витрат, які не мають реального товарного характеру.

Отже, враховуючи відсутність фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «Нафто - Сервіс плюс» з підприємствами-постачальниками, відсутність реальності поставок товарів на адресу ТОВ «Нафто - Сервіс плюс», за травень, грудень 2013 року, податкові накладні, виписані ТОВ «Нафто - Сервіс плюс», в подальшому підприємствам-покупцям за відповідними фінансово-господарськими операціями мають ознаки первинних документів таких, що не відповідають чинному законодавству, а тому податкові накладні, складені та видані з порушенням податкового законодавства України, не можуть важатися належним доказом на підтвердження правомірності формування витрат підприємствами-покупцями.

Враховуючи вище викладене, правочини, укладені з контрагентами порушуюсь публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Окрім, вище зазначеного, ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів в Миколаївській області було отримано акт під 14.07.2014 року № 27/2200/37624342 від Сведловської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області „Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС»» (код за ) щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ПП «Аріс» (код за ) їх реальності і повноти відображення в обліку за жовтень 2013 року".

В акті значиться інформація щодо контрагента - постачальника ФОП ОСОБА_1, а саме: ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» (код за ). За результатами проведених заходів щодо наявності здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» (код за ) з контрагентами - постачальника не підтверджено фактичне постачання товарів на адресу ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» (код за ), що свідчить про відсутність взаєморозрахунків ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» (код за ) з постачальниками, тому підтвердження факту наявності фактичного руху активів відсутні.

Вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операції надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, з метою штучного формування витрат, які не мають реального товарного характеру.

Отже, враховуючи відсутність фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» (код за ) з підприємствами-постачальниками, відсутність реальності поставок товарів на адресу ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» (код за 0) за жовтень 2013 року, податкові накладні, виписані ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» (код за ) в подальшому підприємствам-покупцям за відповідними фінансово-господарськими операціями мають ознаки первинних документів таких, що не відповідають чинному законодавству, а тому податкові накладні, складені та видані з порушенням податкового законодавства України, не можуть вважатися належним доказом на підтвердження правомірності формування витрат підприємствам - покупцями.

Враховуючи вище викладене, правочини, укладені з контрагентами порушуюсь публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Враховуючи відсутність фінансово - господарських взаємовідносин ТОВ «Нафто-Сервіс плюс» () та ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» (код за 0) з підприємствами-постачальниками, відсутність реальності поставок товарів на адресу ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» (код за 0) за період травень, жовтень, грудень 2013 року, податкові накладні, виписані ТОВ «Нафто-Сервіс плюс» та ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» в подальшому підприємствам - покупцям, в тому числі і ФОП ОСОБА_1 за відповідними фінансово-господарськими операціями маюсь ознаки первинних документів таких, що не відповідають чинному законодавству, а тому податкові накладні, складені та видані з порушенням податкового законодавства України, не можуть вважатися належним доказом па підтвердж правомірності формування витрат.

З урахуванням вищенаведеної інформації щодо формування ФОП ОСОБА_1, витрат за 2013 рік, встановлено відсутність постачання товарів (робіт, послуг) від «ТОВ «Нафто-Сервіс плюс» та ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» за 2013 рік на адресу підприємств-покупців, в тому числі на адресу ФОП ОСОБА_1

Оскільки реальність вчинення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 підприємствами-постачальниками відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів задекларований на папері, таким чином, ФОП ОСОБА_1 не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

З урахуванням вищенаведеної інформації щодо формування ФОП ОСОБА_1 податкового кредиту згідно податкових накладних за період травень, жовтень, грудень 2013 встановлено відсутність постачання товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Нафто-Сервіс плюс» за травень, грудень 2013 року та від ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» за жовтень 2013 року на адресу підприємств - покупців в тому числі на адресу ФОП ОСОБА_1

Суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відносно ФОП ОСОБА_1, одними із основних видів діяльності позивача за КВЕД є: 47.30 - оптова торгівля пальним.

Судом встановлено, що 09.01.2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Константа-Імпекс" укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 01-03К, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити нафтопродукт у відповідності з умовами, визначеними цим договором. Відповідно до пунктів 3.1. 3.2. 3.3. 3.4. 3.5, 3.6., 3.10 цього договору товар поставляється покупцю партіями на підставі погодженої заявки, та найменування та кількість товару визначається у рахунку-фактурі: послуги з відвантаження й доставки товару до станцій призначення здійснюється відправником: під відправником розуміють фірму-експедитора, що робить транспортно-експедиторські послуги; умови поставки СРТ (пункт призначення вказаний покупцем в заявці на відвантаження). EXW (естакада наливу), DDР (пункт призначення, вказаний покупцем в заявці на відвантаження товару); продавець забезпечує відвантаження товару; відвантажувальні документ і паспортів якості підлягають відправленню одночасно з відправленим товаром; перехід права власності на товар та ризиків відбувається в момент передачі, моментом передачі товару за кількісно та якістю вважається момент підписання накладних про їх отримання товару покупцем: передача товару здійснюється в пункті призначення.

На підставі договору від 09.01.2013 року № 01-03К від ТОВ '"Константа-Імпекс" було отримано рахунок - фактури № СФ-0000450 від 17.10.2013 року на суму 27 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 4 500,00 грн.).

На підставі рахунку-фактури було узгоджено кількість та найменування, вартість товару, що підлягає поставці - бензин А-92-Евро виду II кл. D. Поставку товару та його прийняття здійснено на підставі видаткової накладної № РН-0000Ч74 від 17.10.2013 року.

На поставку партії товару продавцем ТОВ "Константа-Імпекс'' виписано та видано покупцю ФОП ОСОБА_1 податкову накладну № 59 від 17.10.2013 року на суму ПДВ- 4 500,00 грн., яка відображена в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Розрахунки проведені в повному обсязі у безготівковій формі в період з 23.10.2013 року по 24.10.2013 року, що підтверджено платіжними дорученнями та банківськими виписками.

Транспортування товару до ФОП ОСОБА_1 здійснено на підставі ТТН форми 1-ТТН (нафтопродукт ) №313 від 17.10.2013 року.

30.05.2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Нафто-Сервіс Плюс" укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 05-75Н, відповідно до якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити нафтопродукти у відповідності з умовами, визначеними цим договором. Відповідно до пунктів 34., 3.2., З.З., 3.4.,3.5 3.6., 3.10 цього договору товар поставляється покупцю партіями на підставі погодженої заявки, та найменування та кількість товару визначається у рахунку-фактурі: послуги з відвантаження й доставки товару до станцій призначення здійснюється відправником: під відправником розуміють фірму-експедитора, що робить транспортно-експедиторські послуги: умови поставки СРТ (пункт призначення вказаний покупцем в заявці на відвантаження). EXW (естакада наливу), DDP (пункт призначення, вказаний покупцем в заявці на відвантаження товару); продавець забезпечує відвантаження товару; відвантажувальні документи і паспорта якості підлягають відправленню одночасно з відправленим товаром: перехід права власності на товар та ризиків відбувається в момент передачі, моментом передачі товару за кількістю та якістю вважається момент підписання накладних про їх отримання товару покупцем: передача товару здійснюється в пункті призначення.

На підставі договору від 30.05.2013 року 05-75 Н від ТОВ "Нафто-Сервіс Плюс" було отримано рахунки - фактури па оплату товару №0000135 від 30.05.2013 року на суму 101 547, 92 грн. (у т.ч. ПДВ -16 924.65 грн.), № 0000411 від 02.12.2013 року на суму 52 391,25 грн. ( у т.ч. ПДВ - 8 731,87 грн.).

Було узгоджено кількість та найменування, вартість товару, що підлягає поставці - бензин А-95, дизельне паливо, бензин А- 92, бензин А-95-Євро виду II кл. D.

Поставку товару та його прийняття здійснено на підставі видаткових накладних № РН - 0000144 від 30.05.2013 року, № РН-0000416 від 02.12.2013 року.

На кожну поставку партії товару продавцем ТОВ "Нафто-Сервіс Плюс" виписано та видано копії ФОП ОСОБА_1 податкові накладні № 24 від 30.05.2013 року на суму ПДВ - 16 924.65 грн. №2 від 02.12.2013 року на суму ПДВ 8 731,25 грн., які відображені в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Розрахунки проведені в повному обсязі у безготівковій формі в період з 30.05.2013 року по 26.06.2013 року та з 16.12.2013 року по 27.12.2013 року, що підтверджено платіжними дорученнями та банківськими виписками.

Транспортування товару до ФОП ОСОБА_1 здійснено на підставі ТТН форми 1-ТТН (нафтопродукт) № 131 від 30.05.2013 року, № 379 від 02.12.2013 року.

Видаткові накладні від постачальників заповнені належним чином, кожен з документів містить усі необхідні реквізити та відомості про зміст господарської операції у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Подоження про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Крім того, для отримання товару (нафтопродуктів) були видані довіреності, про що свідчать відповідні записи в якості відміток па видаткових накладних та на товарно-транспортних накладних.

Податкові накладні складені відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Також, для належного обліку нафтопродуктів ФОП ОСОБА_3 ведеться журнал реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах АЗС, ведення якою за формою № 7-НП передбачено в додатку № 6 до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України.. Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155, в якому відображається щоденний облік (прийняття та відпуск) кожною виді нафтопродуктів та інші відомості. Також, для обліку надходжень нафтопродуктів підприєсмтвом ведеться журнал обліку надходження нафтопродуктів, ведення якого за формою 13-НП передбачено в додатку № 13 до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджено;' наказом Міністерства палива та енергетики України. Міністерства економіки Украйні Міністерства транспорту та зв'язку України. Державного комітету з питань технічною регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281 /171 /578/155, та в якому відображаються відомості про дату надходження нафтопродуктів, на підставі якого транспортного документу, порівняльні показники товару, визначені ТТН та в резервуарі, інші відомості.

Вищенаведені обставини підтверджують факт транспортування, надходження нафтопродуктів від постачальників ТОВ ''Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто-Сервіс плюс". враховуючи дотримання ФОП ОСОБА_1 наступних положень чинною законодавства, що регламентують порядок транспортування і обліку нафти і нафтопродуктів.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта і і нафтопродуктів визначений в Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України. Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету з питань технічною регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за № 805/15496, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів господарювання, що займаються закупівлею, транспортуванням, зберіганням і реалізацією нафти і нафтопродуктів на території України. Пунктом 5.4 даної Інструкції визначає порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом, зокрема, перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363 зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568. та ГОСТ 27352-87 «Автотранспортныє средства для заправки и транспортирования нафтопродуктов. Типы, параметри и общие технические требования». З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність відомостей нафтопродукту в автоцистерні відомостям, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН). Відповідно до пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568, товарно-транспортна накладна визначена як обов'язковий документ, що повинен оформлювати при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та зберігатися як у вантажовідправника, так і у вантажоодержувача. Згідно із пунктом 1 зазначених Правил товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Товарно-транспортні накладні, отримані ФОП ОСОБА_1 на постачання нафтопродуктів від ТОВ "Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто-Сервіс Плюс" відповідають встановленій законодавству формі та містять наступні відомості: номер, дату, зазначення авто підприємства, замовника та вантажоодержувача, пункт навантаження, відомості про транспортний засіб, причіп, водія, пункт розвантаження, відомості про найменування марки нафтопродуктів, об'єм, метод визначення нафтопродуктів, підписи та прізвища осіб, які відпустили вантаж, водія, що прийняв вантаж, особи, яка вантаж одержала, а також інформацію про довіреність, виписану ФОП ОСОБА_1 матеріально-відповідальній особі на отримання товару.

Ведення журналу за формою, що відповідає формі №6-НП (пункт 5.2 Інструкції № 281) для обліку нафтопродуктів, які надійшли залізничним транспортом, для автомобільного транспорту не передбачено, як і складання актів приймання по кількості на відміну від порядку приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження залізничним транспортом. Пункт 6 Інструкції № 281 передбачає вимоги до зберігання нафтопродуктів. Так підпункт 6.1 пункту 6 визначає, що на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожною резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Така вимога ФОП ОСОБА_1 дотримана, в журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів відображені відомості про прийняття нафтопродуктів.

Також, на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_1, придбані у ТОВ "Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто - Сервіс Плюс" нафтопродукти, реалізовані через власні АЗС, надано до суду книги обліку доходів і витрат № 2957/15, № 2957/16, № 578, затверджені наказом ДПА України від 24.12.2010 року № 1025 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 році № 1425/18720), наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481, книгу обліку розрахункових операцій.

Для проведення основного напрямку господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 має працівників, що підтверджено штатним розкладом та звітами форми Ф 1-ДФ та протягом 2013-2014 років орендує приміщення та обладнання АЗС, ємкості згідно договорів від 01.01.2013 року №8 та від 01.01.2014 року №12.

Позивачем до суду надані також паспорти якості виробника: паспорт якості №7 від 06.03.2012 р. на бензин автомобільний А-95, партія №286, резервуар №109, № цистерни 749366061 (а.с.104 том І), паспорт якості №129 від 16.05.2012 року на бензин автомобільний А-92, партія №530, резервуар №109, № цистерни 72770415 (а.с.111 том І), паспорт якості №21 від 06.02.2013 року на бензин автомобільний підвищеної якості А-95 Євро категорія ІІ клас -D, партія №797, резервуар №797 (а.с.112 том І), паспорт №6886 на топливо дизельне ЕВРО сорт С вид І, резервуар №17 (а.с.105 том І) та сертифікати відповідності: сертифікат відповідності на бензин автомобільний А-95 Серія ВВ, №UA1.007.0033288-12 з терміном дії з 07.03.2012 р. до 05.03.2014 р. (а.с.103 том І), сертифікат відповідності на бензин автомобільний А-92 Серія ВВ, №UA1.007.0033287-12 з терміном дії з 07.03.2012 р. до 05.03.2014 р. (а.с.110 том І), сертифікат відповідності на бензин автомобільний підвищеної якості А-95 Євро категорія ІІ клас -D, №UA1.035.0193651-11 з терміном дії з 20.12.2011 р. до 04.05.2016 р. (а.с.113 том І), сертифікат відповідності на бензин автомобільний А-95, №UA1.007.0033288-12 з терміном дії з дії з 07.03.2012 р. до 05.03.2014 р. (а.с.30 том ІІ), сертифікат відповідності на бензин автомобільний підвищеної якості А-95 Євро категорія ІІ клас -D, №UA1.035.0193650-11 з терміном дії з 20.12.2011 р. до 04.05.2016 р. (а.с.68 том ІІ) які підтверджують вимоги п. 2.1 договору купівлі-продажу нафтопродуктів за №07-95К від 25.07.2013р. На підтвердження того, що контрагенти позивача мали можливість здійснювати вищевказані господарські операції, позивачем надано до суду копію витягу з ЄДР, згідно якого вбачається, що видом діяльності ТОВ "Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс" є, зокрема, - оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. Таким чином, як вбачається з викладеного, вказане свідчить про фактичне здійснення позивачем господарської діяльності з придбання у його контрагентів - ТОВ "Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс" товару та його використання позивачем у подальшій господарській діяльності з метою отримання прибутку. Як вбачається з матеріалів справи, спірні суми ПДВ віднесені позивачем до складу податкового кредиту за наслідками проведення господарських операцій із його контрагентами ТОВ "Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс". Правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість з 01.01.2011 року регулюються Податковим кодексом України, веденням бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон Про бухгалтерський облік). Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами. Статтею 1 Закону Про бухгалтерський облік визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку. Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Порядок формування податкового кредиту визначений ст. 198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України). Згідно з п.п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господаької діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). Згідно п.201.1. ст.201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках відповідні реквізити. Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Тобто, як вбачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності. Таким чином, податковий кредит відповідно до Податкового кодексу України для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Відповідно п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду та відповідно п. 14.1.202 зазначеної статті продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Як вже встановлено судом, позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за перевіряємий період, були надані отримані від йогоконтрагента належним чином оформлені податкові накладні, видаткові накладні, та інші супутні бухгалтерські та первинні документи на кількість придбаного товару за договорами купівлі-продажу, що знаходяться в матеріалах справи. Судом також встановлено, що і позивач, і його контрагенти на час укладання договорів та виписки видаткових та податкових накладних, були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Вказана обставина також не заперечувалася відповідачем. Водночас, суд зазначає, що нормами податкового законодавства визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Разом з цим, єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, як вже встановлено судом, відповідні податкові накладні у позивача на час перевірки були наявні. Крім того, суд зазначає, що право позивача на отримання податкового кредиту поставлено в залежність від дотримання його контрагентами ТОВ "Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс" вимог податкового законодавства. Проте, як вбачається матеріалів справи, не встановлено жодних відхилень по сумі ПДВ, яка віднесена позивачем до складу податкового кредиту. При цьому, суд зазначає, що платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Якщо контрагенти позивача не виконали своїх зобов'язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб. Із наведеного вбачається, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Жодна норма Податкового кодексу України, жоден законодавчий акт не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба. Необхідно також враховувати і практику Європейського суду з прав людини, рішення якого, згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також враховуючи приписи ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", є джерелом права та є обов'язковим для виконання Україною. Європейський суд з прав людини (п'ята секція) у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (заява №3991/03) у справі "Булвес"АД проти Болгарії зазначив наступне: "Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються, до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності". Окрім того, суд зазначає, що діючим законодавством, не передбачено і не визначено обов'язку підприємства встановлювати ланцюг суб'єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації, проте, к вбачається з акту перевірки, право позивача на отримання податкового кредиту поставлено в залежність від дотримання контрагентами ТОВ "Константа Імпекс" та та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс" вимог податкового законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про підтвердження фактичного здійснення господарських операції позивача з його контрагентами ТОВ "Константа Імпекс" та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс", а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті. Отже, виходячи з викладеного вбачається, що фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем з ТОВ "Константа Імпекс" та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс" і правомірність віднесення позивачем спірних сум до податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та за податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин. Таким чином, судом встановлено, що позивачем у відповідності до вимог п.198.1. п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України віднесено до складу податкового кредиту податок на підставі податкової накладної, оформленої належним чином та виданої підприємством, що на момент здійснення господарської діяльності мали статус платника податку на додану вартість. Враховуючи викладене, зважаючи на наведені положення ПК України, суд вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає матеріалам справи та чинному законодавству висновок відповідача про порушення позивачем п.198.1, п. 198.6 ст.198 ПК України. Отже, оскільки позивачем цілком правомірно віднесені до складу податкового кредиту сплачені в ціні придбаного товару суми ПДВ, а також порушень законодавства, що регулює вказані питання судом не встановлено, суд доходить висновку, що збільшення відповідачем суми грошового зобов'язання ФОП ОСОБА_1 з податку на додану вартість за основним платежем - 30 157,00 грн., за штрафними санкціями - 15 078,50 грн., здійснено безпідставно, у зв'язку із чим оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014 року № підлягає скасуванню. Разом з цим, суд зазначає, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014 року №1 про нарахування податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 22 880,23 грн., за штрафними санкціями - 11 440,12 грн. за порушення п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (т.1 а.с.33). Так, вказане податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем у зв'язку із тим, що за результатами перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в порушення п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VІ (із змінами та доповненнями) завищено обсяг витрат за 2013 рік на суму 150 782,65 грн., у зв'язку з чим позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за основним платежем - 22 880,23 грн., за штрафними санкціями - 11 440,12 грн. Суд вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення також підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Відповідно до пп.16.1.2, 16.1.3, 16.1.4 п.16.1. ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами; Стаття 177 ПК України визначає умови та порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування. Так, п.177.1. ст.177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Відповідно до п.177.2 цієї статті об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Згідно п.177.4. ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Пунктом 177.10 цієї статті визначено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Як вже встановлено судом при дослідженні питання правомірності віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі ціни товару (паливо), придбаних у ТОВ "Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс", за господарськими операціями по поставці позивачу його контрагентами ТОВ "Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс" палива з боку позивача були надані усі необхідні первинні, бухгалтерські та супутні їм документи, які досліджені судом, що підтверджують як правомірність віднесення спірних сум до складу податкового кредиту, сплачених у складі ціни товару, так, відповідно й витрати, здійснені позивачем на придбання вказаного товару з метою використання у подальшій господарській діяльності. Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем документально підтверджені усі витрати, здійснені на придбання у ТОВ "Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс" палива, та з урахуванням того, що перевіркою не встановлено жодних зауважень до документів, що підтверджують здійснені позивачем витрати, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно встановлено порушення позивачем п.177.4, п.177.10 ст.177, п.178.6 ст.178 Податкового кодексу України, та відповідно неправомірно визначено суму грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся. Отже, за таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014 року №1 про нарахування податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 22 880,23 грн., за штрафними санкціями - 11 440,12 грн. за порушення п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України підлягає скасуванню. Крім того, відповідач в акті перевірки посилається на те, що перевіркою правильності нарахування єдиного внеску із сум чистого оподатковуваного доходу встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 ч.2 п.1 ст.7 ЗУ від 08.07.2010 року №2464- VІ «Про збір на облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого перевіркою донарахованого єдиного внеску за 2013 рік на суму 52321,55 грн. Суд вважає, що відповідачем безпідставно здійснено донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 52 321,55 грн., виходячи з наступного. Так, як вбачається з акту перевірки та наданих представником відповідача пояснень, визначення грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб вплинули відповідно на донарахування платником податків єдиного внеску. Таким чином, з огляду на те, що судом встановлено неправомірність визначення відповідачем суми грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, суд вважає, що за таких обставин, донарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 52 321,55 грн. є безпідставним та необґрунтованим, у зв'язку із чим вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.12.2014 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 25.12.2014 року № підлягають скасуванню. Водночас, стосовно посилання відповідача в акті перевірки на те, що договори, укладені між позивачем та ТОВ "Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс" не спричиняють реального настання правових наслідків, у зв'язку з чим є нікчемними, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В даному випадку, виходячи з вищевикладених фактів та доказів, що їх підтверджують, суд встановив, що договори купівлі-продажу укладені в письмовій формі, виконання вказаних договорів підтверджується відповідними видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, а тому суд робить висновок, що сторони договорів діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутку у відповідності до ст. 3 ГК України. Таким чином укладені угоди відповідають загальним вимогам, встановленим Цивільним кодексом України та додержання яких необхідно для чинності правочину. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язанні із його недійсністю. Згідно зі ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. При кваліфікації правочину за ст.228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули чинності зміни, внесені до ЦК України, зокрема, було викладено частину першу статті 203 у новій редакції та доповнено статтю 228 частиною третьою. На підставі частини 3 статті 228 ЦК України чи статті 207 Господарського кодексу України (далі ГК України) доводити недійсність правочинів (господарських зобов'язань) органи державної податкової служби зобов'язані виключно у судовому порядку. В даному випадку договор поставки, як вже зазначалося вище відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, недійсність такого договору прямо законом не встановлена, а також даний договіп судом недійсним не визнавались, а отже є чинними. Щодо відсутності необхідних умов для здійснення господарської діяльності, суд зазначає, що чинним законодавством чітко не регламентована обов'язкова кількість необхідних ресурсів для здійснення тої чи іншої діяльності. В залежності від специфіки виду діяльності підприємство у разі виникнення такої потреби може залучити до виконання роботи інших осіб з наявними ресурсами визначеного обсягу і структури. При цьому, ні в акті перевірки, ні в запереченнях відповідача не зазначено, яка саме кількість трудового ресурсу, та які саме умови для здійснення господарської діяльності для виконання договорів купівлі-продажу були відсутні у ТОВ "Константа-Імпекс" та ТОВ "Нафто- Сервіс Плюс". Разом з цим, з боку відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що у контрагентів позивача на час здійснення господарських операцій із позивачем були відсутні необхідні умови для її проведення. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлені факти, які свідчили б про те, що зміст укладеного договору не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, незаконне заволодіння ним. Суд зазначає, що укладені договори не визнані у встановленому законом порядку недійсними, інших відомостей, які б свідчили, про порушення позивачем податкового законодавства судом не встановлено. Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованості висновків акту перевірки, суд приходить до висновку, що правочини відповідають положенням норм чинного законодавства України. Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та зв'язок між фактом придбання позивачем товару, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу, що оскаржуються позивачем. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що податкові повідомлення - рішення від 25.12.2014 року №, №, вимога від 08.12.2014 року №Ф-, рішення від 25.12.2014 року № підлягають скасуванню. На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити відповідно до положень ст.94 КАС України. Керуючись ст.ст.2,7,8,9,14,70,71,72,79,86,94,103,158-163,167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 25.12.2014 року №, №, визнання протиправним та скасування вимоги від 08.12.2014 року №Ф-, визнання протиправним рішення від 25.12.2014 року № - задовольнити. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 25.12.2014 року №. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 25.12.2014 №. Визнати протиправною та скасувати вимогу державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 08.12.2014 року №Ф-. Визнати протиправним рішення державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 25.12.2014 року №. Повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 судовий збір сплачений ОСОБА_1 за платіжним дорученням від 15.01.2015 року №255 в сумі 268,10 грн. (двісті шістдесят вісім гривень 10 копійок). Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва