Справа № 22-а-49/11
Суддя: Данілов О. М.
Дата ухвалення: 2011-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-49/11 Головуючий у І інстанції Закаблук О.В.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції Данілов
Категорія 63 17.03.2011
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Су ханової Є.М., суддів: Данілова О.М., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі про визнання дій неправомірними, зобовязання проведення перерахунку доплати за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю,

встановила:

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій неправомірними, зобовязання проведення перерахунку доплати за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, посилаючись на те, що він перебуває на обліку у відповідача як непрацюючий пенсіонер, потерпілий наслідок Чорнобильської катастрофи категорія 4, і відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на доплату до,, пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Посилаючись на те, що зазначена доплата виплачується у розмірі меншому, ніж встановлено законодавством просив визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату додаткової пенсії, встановивши її на рівні однієї мінімальної заробітної плати встановленої законодавством з 01.01.2008 року.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії відповідача неправомірними та зобовязано управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі провести перерахунок доплати до пенсії ОСОБА_1 згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення, встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати за період з 19 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який перебуває на обліку в « управлінні Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі як непрацюючий пенсіонер, та проживає в зоні підвищеного радіоекологічного контролю.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 місто Біла Церква віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених ч. 1 ст. 39 вищезазначеного Закону (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем виплачувалась доплата до пенсії відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5,20 грн.

Позивач вважає, що він отримував доплату значно в нижчому розмірі, ніж це передбачено ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Враховуючи принцип приорітетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру доплати громадянам, які проживають на території радіоактивного забруднення, за основу їх нарахування береться мінімальна заробітна плата, тоді як Постановою № 836 істотно звужується обсяг встановлених законом прав позивача.

Крім того, правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-3.

Статтею 17 даного Закону до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір пенсії за віком. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму,

встановленого законом. Стаття 19 зазначає, що виключно законами України

визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

«

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно вирішено по суті справу, повно і всебічно зясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, проте постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині обчислення строку, протягом якого визнано дії відповідача неправомірними та зобов'язано провести перерахунок та виплатити позивачу доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують.

Керуючись ст. 197, 198, 201, 207 КАС України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2009 року в частині обчислення строку, протягом якого дії відповідача визнано неправомірними та зобовязано провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 доплати до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення змінити та визнати дії управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі неправомірними з 22 травня 2008 року та зобовязати управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі провести перерахунок доплати до пенсії ОСОБА_1 згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення, встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати з 22 травня 2008 року.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.