Справа № 2а-6983/11/0519
Суддя: Блохін А. А.
Дата ухвалення: 2012-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бишов М.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2012 року справа №2а-6983/11/0519

приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А. суддів Міронової Г.М., Юрко І.В., розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 вересня 2011 року у справі № 2а-6983/11/0519 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок додаткової пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 вересня 2011 року задоволено позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок додаткової пенсії.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову позивачу в перерахунку додаткової пенсії для осіб, які втратили працездатність. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати з 15 березня 2011 року по 22 липня 2011 року позивачу додаткову пенсію відповідно ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 - 12 від 28.02.1991 року із розрахунку 30% мінімальної пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Частиною 8 ст. 183-2 КАС України передбачено, що апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач віднесений до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення серії А № 149085.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок їй пенсії у відповідності до ст. 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», листом № 4671-Г-01 від 05.08.2011р. позивачу відмовлено у перерахунку за відсутністю законних підстав.

У відповідності до преамбули Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

З 01.01.2008 року набрали чинності зміни, внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням Конституційного суду від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 зміни внесені до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними.

Згідно із ч. 2 ст. 152 Конституції України, Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із викладеного, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України, а саме з 22.05.2008 року № 10-рп/2008 відновлена попередня норма закону, яка покладена в основу позовних вимог.

Статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», особам віднесеним до категорії 2. Щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, призначається у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з вищенаведених вимог законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності права у позивача на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Розділ 8 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон) передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4.

Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача, як з огляду на недоведеність приписів зазначених постанов до спірних відносин, так і з огляду на положення принципу законності, визначеного частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі, колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини третьої ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Суд першої інстанції вірно встановив, що лише Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначається розмір мінімальної пенсії за віком, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, на даний час не існує.

Із змісту ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» вбачається, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму, а оскільки, у відповідності до ст.. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком, яка повинна застосовуватися для обрахування пенсій позивачеві, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму відповідно й збільшується мінімальна пенсія за віком.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 вересня 2011 року у справі № 2а-6983/11/0519 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок додаткової пенсії - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 вересня 2011 року у справі № 2а-6983/11/0519 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок додаткової пенсії - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Г.М. Міронова

ОСОБА_3