Справа № 810/782/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/782/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2015 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.02.2015 №, №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій від 19.02.2015 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2015 №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2015 позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи у період з 15.12.2014 по 29.01.2015 посадовими особами Броварської ОДПІ на підставі направлень на перевірку від 15.12.2014 №40, №41, №42, від 26.12.2014 №59 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у період з 01.10.2012 по 31.12.2013.

За результатами перевірки відповідачем складений акт від 04.02.2015 №80/10-06-22-01/33212540, в якому встановлені порушення позивачем вимог:

- підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 606034,00 грн., у тому числі за четвертий квартал 2012 року на суму 367104,00 грн. та за 2013 рік на суму 238930,00 грн.;

- пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 601129,00 грн., у тому числі за жовтень 2012 року на суму 14667,00 грн., за листопад 2012 року на суму 12467,00 грн., за грудень 2012 року на суму 322490,00 грн., за січень 2013 року на суму 7700,00 грн., за лютий 2013 року на суму 7700,00 грн. та за березень 2013 року на суму 236105,00 грн.;

- вимог пункту 162.1 статті 162, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами у вигляді заробітної плати за 2013 рік на суму 7417,22 грн.;

- вимог статей 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого позивачем не сплачено єдиний внесок за 2013 рік на суму 17827,51 грн.;

- вимог статей 231, 234 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податкові зобов'язання з податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за 2013 рік на суму 868,81 грн.

На підставі акту перевірки Броварською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.02.2015:

- №, згідно з яким позивачеві збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 751 411, 00 грн., у тому числі, за основним платежем - 601129,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 150282,00 грн.;

- №, згідно з яким позивачеві збільшено податкове зобов'язання з податку на доходи підприємств на суму 757 543,00 грн., у тому числі, за основним платежем - 606034,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 151509,00 грн.;

- №, згідно з яким позивачеві збільшено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами на суму 9 271,53 грн., у тому числі, за основним платежем - 7417,22 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1854,31 грн.;

- №, згідно з яким позивачеві збільшено податкове зобов'язання з податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за 2013 рік за основним платежем - 868, 81 грн. та за штрафними санкціями - 387,21 грн.

Також, на підставі акту перевірки та відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Броварською ОДПІ прийнято рішення про застосування штрафних санкцій від 19.02.2015 №, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 2 674, 13 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2015 №, якою позивача зобов'язано сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 17 827, 51 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки формування податкового кредиту та валових витрат за господарськими операціями підтверджено первинною документацією, господарські операції були реальними, у зв'язку з чим є підстави для скасування спірних рішень податкового органу.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) є обґрунтованим, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта обгрунтованими, враховуючи наступне.

Як вбачається зі змісту акту перевірки висновок податкового органу про заниження суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств пов'язується із порушенням позивачем встановленого порядку формування податкового кредиту та витрат за операціями з придбання товарів у ТОВ «Пріор-КС» та транспортних послуг у ТОВ «Л.К.О.».

Так, між замовником - ТОВ «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» та постачальником - ТОВ «Пріор-КС» укладено договір поставки від 16.07.2012 №16/07, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товари.

Відповідно до пункту 1 договору підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості та ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній виданій постачальником, яка після її підписання сторонами має силу специфікації.

Крім того, між замовником - ТОВ «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» та виконавцем - ТОВ «Л.К.О.» укладено договір про надання послуг з перевезення вантажів від 01.10.2012 №1/10, за умовами якого виконавець бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом довірений йому вантаж (згідно товарно-транспортної накладної) з місця відправлення до пункту призначення і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник бере на себе зобов'язання сплатити плату за перевезення вантажу.

На підтвердження реальності вказаних договорів позивачем надано до суду податкові та видаткові накладні, надані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та платіжні доручення.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з до п. 199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Згідно постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів вони не підписували.

В ході проведення перевірки відповідачем встановлено, що згідно наданих товарно-транспортних накладних транспортування товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «ПРІОР-КС» здійснювало ТОВ «Л. К. О.» () зі складу за адресою м. Київ, вул. Радомишльська, 44.

Згідно детального аналізу товарно-транспортних накладних встановлено, що транспортні засоби, якими ТОВ «Л. К. О.» здійснювало перевезення не зареєстровані в МРЕВ ДАІ або належать ТОВ «Атон-ХХІ» (перебуває на обліку в ДПІ у Солом'янському районі). Згідно ІС «Податковий блок» відповідачем встановлено, що в перевіряємому періоді ТОВ «Атон-ХХІ» не мало взаємовідносин з ТОВ «Л. К. О.».

Крім того, згідно наявної податкової інформації ІС «Податковий Блок» та ІС «Реєстр Податкових накладних» встановлено, що ТОВ «ПРІОР-КС» має стан 28 - триває процедура припинення. Згідно балансу Форми №1-м на балансі ТОВ «ПРІОР-КС» обліковуються основні засоби на суму 10,8 тис. грн., що свідчить про відсутність у ТОВ «ПРІОР-КС» власних складських та виробничих приміщень.

Згідно ІС «Реєстр Податкових накладних» та зареєстрованих податкових накладних №76387 від 31.12.12 та №11806 від 29.03.20132 встановлено, що в перевіряємому періоді ТОВ «ПРІОР-КС» орендувало складські приміщення у ТОВ «Л. К. О.» згідно договору №02/07/02 від 02.07.2012 (реквізити зазначеного договору відображені в зареєстрованих, накладних) орендна плата складає 150 000 грн., в т.ч. ПДВ 25 000 грн.

Згідно службової записки оперетивного управління Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області та пояснень директора ПАТ «УСБПЗ Укрторгмонтадтехніка» () Коваля В.В., на балансі якого знаходиться складське приміщення за адресою м. Київ, вул. Радомишльська, 44, ТОВ «Л. К. О.» () ніяких складських приміщень не орендувало та ніяких фінансово- господарських взаємовідносин не проводило з ПАТ «УСБПЗ Укрторгмонтадтехніка» щодо здачі в оренду складського приміщення адресою м. Київ, вул. Радомишльська, 44.

Факт відсутності управлінського та технічного персоналу,складських приміщень та транспортних засобів, свідчить про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання будь яких послуг та постачання товарів вказаними контрагентами позивача.

Крім того, основним видом діяльності ТОВ «Л. К. О.» () є 46.39-неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Згідно IC «Реєстр Податкових накладних» ТОВ «Л. К. О.» придбавало пиво «Зіберт», напій б/а «Живчик», логістичні послуги, а реалізовувало послуги з оренди приміщення, напій б/а «Живчик», бігові доріжки електричні, годинники настінні, транспортні послуги та ін.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт реального виконання умов вищевказаних договорів, що надало б йому право на формування податкового кредиту з огляду також і на наступне.

Згідно з ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216).

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Колегія суддів приходить до висновку, що фінансово-господарська діяльність контрагентів позивача здійснювалась ними поза межами правового поля, а укладені ними правочини (договори) є такими, що вчиненні без мети настання реальних наслідків, а тому недійсність договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, не потребує доведення в силу їх нікчемності. Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що договори не визнавалися недійсними в судовому порядку, оскільки в даному випадку, визнання таких правочинів недійсними судом не вимагається.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10 наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту.

Щодо збільшення позивачеві податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами за податковим повідомленням-рішенням від 19.02.2015 № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2015 №, колегія суддів вважає таке збільшення правомірним з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

Згідно з пп. 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за рахунок прибутку підприємства сплачено ФОП ОСОБА_4 кошти у розмірі 43630,70 грн. за участь у семінарі працівника ТОВ «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» ОСОБА_5 З наданого матеріального блага позивачем не утримано та не сплачено податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами у вигляді заробітної плати та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, дані витрати не було віднесено до складу витрат що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток.

Згідно п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України особи, які мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Таким чином, підприємство, маючи статус податкового агента при виплаті доходу фізичній особі не здійснювало нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу на користь платника податку, чим порушило вимоги п.п.162.1.3 62.1 ст.162, п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.

Щодо збільшення позивачеві податкового зобов'язання з податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за 2013 рік за податковим повідомленням-рішенням від 19.02.2015 №, колегія суддів вважає таке збільшення правомірним з огляду на наступне.

Відповідно до статті 231 розділу VII Податкового кодексу України платниками збору є юридичні та фізичні особи, які здійснюють першу реєстрацію в Україні транспортних засобів, що відповідно до статті 232 цього Кодексу є об'єктами оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем 25.04.2013 зареєстровано в МРЕВ ДАІ транспортний засіб ГАЗ 2705-414, об'єм циліндрів двигуна 2464 см3. Разом з цим, позивачем не подано до Броварської ОДПІ розрахунку суми податку з власників транспортних засобів за придбаний транспортний засіб, не нараховано та не сплачено вказаний податок.

Таким чином, колегія суддів вважає, що податкові повідомлення-рішення від 19.02.2015 №, №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій від 19.02.2015 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2015 № є правомірними, оскільки винесені з дотриманням норм чинного податкового законодавства, що не було враховано судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності

Відповідач надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2015 скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови 01.09.2015.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.