Справа № 2а-196/11/1470
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-196/11/1470

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

30.07.2015 р. № 2а-196/11/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

про

визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом звернулося закрите акціонерне товариство "Таврія-Агро" (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Таврія-Агро", далі – позивач) до державної податкової інспекції у Жовтневому районі Миколаївської області (правонаступником якої є Жовтнева міжрайонна державна податкова інспекція Миколаївської області Державної податкової служби, далі – відповідач).

Під час розгляду справи суд залучив у якості третіх осіб Українську аграрну біржу (далі – УАБ), Міністерство фінансів України (далі – Мінфін) та Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області (далі – Казначейство).

Позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо визначення суми, зазначеної в першій податковій вимозі від 17.12.2010 р. № 1/366, як податкового боргу, а також щодо оформлення та направлення першої податкової вимоги від 17.12.2010 р. № 1/366. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідача відсутнє право на оформлення податкової вимоги. Господарським судом Миколаївської області вже стягнута сума заборгованості, визначена у вимозі. Заборгованість з плати за користування позиками не є узгодженим податковим боргом. У відповідача відсутнє право податкової застави.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що Бюджетним кодексом України передбачено порядок стягнення заборгованості з державних позичок із застосуванням механізмів, передбачених для стягнення податкового боргу. Перша податкова вимога оформлена на підставі подання Казначейства, а відтак сума заборгованості є узгодженою.

Представники позивача і Казначейства подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в порядку письмового провадження. Решта учасників судового розгляду належним чином повідомлені про дату і час судового засідання.

Згідно ст. 128 ч. 4 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ст. 128 ч. 6 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідив матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов не належить задоволенню, виходячи з наступного:

24.07.1997 р. між Укрексімбанком від імені Кабінету Міністрів України та УАБ укладено кредиту угоду № 18/03-149 на підставі кредитної угоди від 23.07.1997 р., укладеної між УАБ та банком "Sосіеtе Gеnеrаl New Yоrк Вrаnсh", за умовами яких УАБ було надано кредит у сумі 202 768,2 доларів США.

25.12.2003 р. Мінфін, УАБ (Боржник) та позивач (Поручитель) уклали угоду про реструктурування простроченої заборгованості № 130-04/149. Згідно даної угоди Мінфін реструктурує прострочену заборгованість станом на 01.01.2003 р. перед державою в сумі 202 768,2 доларів США з погашенням у період з 30.04.2004 р. по 31.10.2010 р. двічі на рік рівними частками у сумі 14 483,48 доларів США. За умовами угоди позивач як поручитель зобов’язувався солідарно з УАБ відповідати перед Мінфіном за виконання УАБ кредитних зобов’язань.

Відповідач звернувся до господарського суду Миколаївської області з вимогою про стягнення з позивача суми заборгованості, визначеної в поданні Казначейства від 02.11.2007 р. № 3. З урахування збільшення пені, розмір позовних вимог склав 634761,80 грн. Постановою від 11.11.2010 р. по справі № 7/930/07 суд задовольнив вимоги в повному обсязі.

17.12.2010 р. відповідачем сформовано першу податкову вимогу № 1/366, в якій визначено розмір заборгованості позивача з плати за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою (код платежу 24110200), у загальному розмірі 1252451,34 грн., у тому числі: 916697,78 грн. основного платежу і 335753,56 грн. пені.

Відповідно до ч. 9 ст. 17 Бюджетного кодексу України (в редакції на момент прийняття першої податкової вимоги) прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб'єкта господарювання органами державної податкової служби, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі – Закон № 2181) або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб'єкта господарювання.

Згідно ст. 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" (в редакції на момент прийняття першої податкової вимоги) органи державної податкової служби України визначено у 2010 році органами стягнення заборгованості суб'єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (кошти від повернення якої надходять за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801380, 2801400, 2801410, 2801440, 3511530, 3511550, 3511560, 3511630, 3511660), а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою, та з плати за надання гарантій та позик, отриманих за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії.

При цьому така заборгованість вважається податковим боргом і стягується відповідно до Закону № 2181.

Відповідно до абзацу другого п.п. 6.2.1 ст. 6 Закону України № 2181 (в редакції на момент прийняття першої податкової вимоги), якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.1995 р. № 1002 "Про порядок відшкодування збитків державного бюджету, що виникли внаслідок настання гарантійних випадків за іноземними кредитами, одержаними юридичними особами України під гарантії Уряду України" (в редакції на момент прийняття першої податкової вимоги) органи державної податкової служби зобов’язано у разі невідшкодування у місячний термін позичальником іноземного кредиту, одержаного під гарантії Уряду України, витрат державного бюджету, що виникли у зв'язку з покриттям гарантом заборгованості за цим кредитом, забезпечити за поданням відповідних фінансових органів за місцем знаходження позичальника стягнення з нього у безспірному порядку повної суми нездійснених у строк платежів з урахуванням пені.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач мав законні повноваження на оформлення та надіслання боржнику податкової вимоги з визначенням суми заборгованості з плати за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою. У той же час, обраний позивачем спосіб захисту не призводить до поновлення його порушеного права. Результатом протиправних, на думку позивача, дій відповідача є податкова вимога від 17.12.2010 р. № 1/366, яка позивачем по даній справі не оскаржується. Позивач оскаржує лише дії ДПІ по визначенні суми заборгованості яка відображена у податковій вимозі. Однак результатом дій Відповідача (що оскаржуються позивачем) є винесена ДПІ Вимога - як рішення суб’єкта владних повноважень.

Окрім того, суми заборгованості, визначені у цій вимозі, були предметом судового розгляду господарського суду Миколаївської області (справа № 7/930/07), господарського суду м. Києва (справа № 54/451), Миколаївського окружного адміністративного суду (справа № 2а-1191/11/1470) та судами вже надана оцінка правомірності включення сум до податкової вимоги.

На підставі викладеного вище, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості (частина 1 статті 11 КАС України).

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Н. В. Лісовська