Справа № 810/2267/15
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/2267/15

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа: № 810/2267/15 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.

У Х В А Л А

Іменем України

10 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту населення на постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.07.15р. у справі №810/2267/15 за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту населення до Приватного акціонерного товариства «Фоззі Рітейл» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмір 334 675,30 грн. та пені у розмірі 14 056,56 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.07.15р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що відповідачем не дотримано нормативу працевлаштування інвалідів у 2014 році, у зв’язку з чим підлягають стягненню адміністративно-господарські санкції та пеня.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем було подано до Київського обласного відділення Фонду соціального захисту населення звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік до за формою № 10-ПІ, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 154 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 6 осіб.

Таким чином, на думку позивача, ПАТ «Фоззі Рітейл» не було дотримано нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році з працевлаштування 5 осіб.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вчинено усі необхідні дії для виконання вимог законодавства щодо працевлаштування інвалідів, у зв’язку з чим його вина у працевлаштуванні меншої кількості інвалідів, ніж передбачено ст. 19 Закону - відсутня.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.91р. (надалі Закон – № 875-XII) для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою статті 20 Закону № 875-XII передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 1 зазначеного Закону пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, відповідачем протягом 2014 року вчинялись дії щодо пошуку та працевлаштування інвалідів на вакантні місця, зокрема: подавалась звітність за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», відповідач звертався у довільній формі (шляхом направлення інформаційних листі) до районних центів зайнятості м. Києва, у яких повідомляв про наявність вільних робочих місць та можливість працевлаштування осіб, що мають статус інвалідів, а також з проханням до позивача про надання допомоги у пошуку інвалідів для працевлаштування.

Дарницьким районним центром зайнятості у м. Києві у 2014 році була направлена особа з інвалідністю на працевлаштування на робоче місце в АТ «Фоззі Рітейл», однак така особа відмовилась від запропонованої роботи після співбесіди за станом здоров’я.

Враховуючи, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, він не може бути притягнений до відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження Підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду України від 20.06.11р. у справі № 21-60а11 та від 02.04.13р. у справі №21-95а13.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.195, 197, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту населення на постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.07.15р. у справі №810/2267/15 - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.07.15р. у справі №810/2267/15 - без змін.

Дана ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.

.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.