Справа № 521/13390/15-а
Суддя: Сегеда О. М.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр.№2а/521/278/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил, та закриття провадження по справі,

встановив:

У серпні 2015р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Одеська митниця ДФС України), посилаючись на те, що 10 серпня 2015 року заступником начальника Одеська митниця ДФС України Іваненко Г.М. була винесена постанова в справі про порушення митних правил №0110/50000/15, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України у вигляді штрафу в розмірі 759415,20 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 13 лютого 2015 року він прибув з Болгарії (м. Софія) до України (м. Одеса) в пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешть-авто» митного поста «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» на автомобілі марки «Кіа Соренто», державний номер НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія. При перетині державного кордону України на зазначеному вище автомобілі, ним було надано митному органу пакет всіх необхідних документів для поміщення транспортного засобу в митний режим «тимчасового ввезення» по смузі «зелений коридор», а саме: паспорт громадянина Республіки Болгарії, виданий МВР Софії 10.02.2054р., посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Проте, посадовими особами митного органу автомобіль «Кіа Соренто», державний номер НОМЕР_1 було виведено в «червоний коридор» для проведення поглибленого догляду транспортного засобу в ході якого порушень митних правил не виявлено.

Однак, в процесі догляду особистих речей у нього було виявлено закордонний паспорт громадянина України на його ім'я і посадовими особами відповідача відносно нього було складено протокол про порушення митних правил №0110/50000/15 від 13.02.2015 року, за ознаками порушення ст. 485 МК України.

10 серпня 2015 року на підставі протоколу про порушення митних правил №0110/50000/15 від 13.02.2015 року, відносно нього була винесена постанова про порушення ним митних правил та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення правопорушення становить 759415,20 гривень.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та безпідставною, а тому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Одеської митниці ДФС про порушення митних правил №0110/50000/15 від 10 серпня 2015 року та закрити відносно нього провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності у зв'язку з відсутністю в його діях ознак порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України.

Представник позивача, діючий за довіреністю від 17 серпня 2015 року (а.с.39), у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, оскільки дії ОСОБА_1., як громадянина Болгарії були спрямовані на вибір спрощеного порядку митного оформлення, а не на ухилення від сплати митних платежів (а.с. 22).

Представник відповідача, діючий за довіреністю від 16 грудня 2014 року, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в обґрунтування яких зазначав, що 13 лютого 2015 року о 16 годині 39 хвилин в пункт пропуску «Рені - Джюрджюлешть-авто» митного поста «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «Кіа Соренто», державний номер НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, який прямував з Болгарії (м.Софія) до України (м.Одеса) під керуванням громадянина ОСОБА_1., який надав для митного оформлення паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_2, виданий 10.02.2015 року органом МВР Софія.

На підставі оцінки та аналізу ризиків для проведення поглибленого догляду транспортного засобу та особистих речей водія, автомобіль марки «Кіа Соренто», державний номер НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія було виведено в «червоний коридор», під час огляду якого порушень митних правил виявлено не було. Але, під час догляду особистих речей позивача було встановлено, що він має паспорт громадянина України для виїзду за кордон на його ім'я серії НОМЕР_3, виданий 22 серпня 2014 року органом 5102.

Представник відповідача також зазначав, що оскільки станом на 13.02.2015 року позивач був громадянином України та мав постійне місце проживання на території України, то він мав статус громадянина-резидента, який при тимчасовому ввезенні на митну територію України автомобіля іноземної реєстрації, заявив митному органу України, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, чим вчинив інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

За таких обставин, відповідач вважає, що матеріалами справи про порушення митних правил вина ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, доведена, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 лютого 2015 року о 16 годині 39 хвилин в пункт пропуску «Рені - Джюрджюлешть-авто» митного поста «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «Кіа Соренто», державний номер НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, який прямував з Болгарії (м.Софія) до України (м.Одеса) під керуванням громадянина ОСОБА_1., який надав для ввезення вказаного автомобілю у режимі тимчасового ввезення, та митного оформлення паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_2, виданий 10.02.2015р. органом МВР Софія.

Крім того, при перетині державного кордону України на зазначеному автомобілі, позивачем надано митному органу пакет усіх необхідних документів для поміщення транспортного засобу в митний режим «тимчасового ввезення» по смузі «зелений коридор», а саме: паспорт громадянина, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

На підставі оцінки та аналізу ризиків для проведення поглибленого догляду транспортного засобу та особистих речей водія, автомобіль марки «Кіа Соренто», державний номер НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, посадовими особами Одеської митниці ДФС автомобіль позивача було виведено в «червоний коридор», під час огляду якого порушень митних правил виявлено не було.

Під час догляду особистих речей позивача на ім'я останнього було виявлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3, виданий 22 серпня 2014 року органом 5102.

Судом встановлено, що за результатами розгляду вказаних документів, посадовими особами Одеської митниці ДФС позивачу було відмовлено у тимчасовому ввозі транспортного засобу особистого користування на територію України строком до одного року, оскільки у нього був паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3, виданий 22.08.2014 року і постійне місце проживання на території України.

При цьому, як було встановлено в судовому засіданні, відповідач відмовляючи позивачу, як громадянину-резиденту у тимчасовому ввозі транспортного засобу на територію України через «зелений коридор» не запропонував останньому, сплатити відповідно до вимог законодавства митні платежі, які підлягали б сплаті у разі ввезення зазначеного вище транспортного засобу на митну територію України громадянином-резидентом.

Проте, в той же час відповідачем було надано позивачу дозвіл на ввезення транспортного засобу в режимі «транзит» з одночасним складенням 13 лютого 2015 року протоколу про скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України (а.с.13-15).

Постановою Одеської митниці ДФС про порушення митних правил №0110/50000/15 від 10 серпня 2015 року ОСОБА_1. був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України у виді штрафу в розмірі 759415,20 гривень (а.с.16-21).

Матеріалами справи встановлено, що позивач є громадянином Болгарії, що підтверджується паспортом громадянина Болгарії НОМЕР_2, виданий 10.02.2015р. органом МВР Софія, а також особистою картою Р.Болгарія № НОМЕР_4 від 10.02.2015року, в якому зазначене місце проживання та реєстрації позивача (а.с.9,10).

Встановлено, що ОСОБА_1. належить на праві власності автомобіль марки «Кіа Соренто», державний номер НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_5 від 12.02.2015 року, в якому також зазначено місце реєстрації позивача: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно довідки від 18.05.2015 року ОСОБА_1. працює у фірмі Дагали ЕООД в м. Варна, вул. Васил Друмев,15, місце його постійного проживання: АДРЕСА_1 (а.с.8).

За таких обставин, позивач правомірно вважав себе громадянином Болгарії, оскільки в установленому законом порядку отримав громадянство Болгарії та місце постійного проживання та реєстрації на території Болгарії, а тому і право на тимчасовій ввіз транспортного засобу на територію України через «зелений коридор».

Всі вищевказані обставини відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст.5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до п.2 ст.2 Конвенції про тимчасове ввезення, прийнятої 26.06.1990р. у м. Стамбулі (далі-Стамбульська конвенція), ратифікованої Україною 24.03.2004р., режим тимчасового ввезення надається з загальним умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру.

При цьому, згідно з п. «б» ст.5 Додатку С до Стамбульської конвенції, яка має вищу юридичну силу, для того, щоб можна було скористатися правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Статтею 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

Таким чином, обов'язковою умовою допуску транспортних засобів особистого користування громадян-нерезидентів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Отже, законодавством встановлено, що адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Дана норма кореспондується із нормами ст.62 Конституції, відповідно до ч. 3 якої обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно ж до п. 8 ч. 2 ст. 494 МК України протокол про порушення митних правил, крім визначених законом даних, повинен містити інші необхідні відомості для вирішення справи, а саме, що відповідно до наданих позивачем документів, він є громадянином Болгарії, що підтверджується паспортом громадянина Болгарії НОМЕР_2, виданий 10.02.2015р. органом МВР Софія, особистою картою Р.Болгарія № НОМЕР_4 від 10.02.2015року, в якому зазначене місце його постійного проживання та реєстрації, а саме: АДРЕСА_1.

Суд вважає, що всі ці, наявні і не враховані при винесенні оскаржуваної постанови Одеської митниці ДФС про порушення митних правил №0110/50000/15 від 10 серпня 2015 року та встановлені судом обставини, за наявності у позивача не підробленого, отриманого законним шляхом паспорта громадянина Болгарії, особистої картки Р.Болгарія, що не містить неправдивих відомостей і тому не віднесеного до категорії недійсних або підроблених документів, надавали позивачу, відповідно до статті 380 МК України, підстави вибрати смугу руху, позначену символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначену для переміщення товарів в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Декларування автомобільних транспортних засобів і товарів здійснюється шляхом вчинення дій.

«Особа, яка здійснює переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України, самостійно обирає смугу руху («зелений» або «червоний» коридор) для проходження митного контролю». (п.13 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. N 451).

Відповідач, встановивши, що позивач окрім громадянства Болгарії має і громадянство України, відмовив у тимчасовому ввозі транспортного засобу на територію України через «зелений коридор», як громадянину-резиденту, та надав через «червоний коридор» дозвіл на ввезення транспортного засобу в режимі «транзит».

При цьому, посилаючись на Закони України « Про громадянство України», Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», відповідач не прийняв до уваги вимоги пункту «б» статті 5 Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення, яка має вищу юридичну силу, відповідно до якого для того, щоб можна було скористатися правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Факт постійного проживання та реєстрації ОСОБА_1. за адресою: АДРЕСА_1, підтверджуються наявними у нього документами, які відповідачем не спростовані.

Одним із принципів законодавства України про громадянство відповідно до ст.2 Закону України «Про громадянство Україн и» є визнання права громадянина України на зміну громадянства.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про громадянство України» однією із підстав для втрати громадянства України є: добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття.

Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.

Таким чином, суд вважає, що позивач добровільно втратив громадянство України, шляхом прийняття громадянства іншої держави.

Наявність паспорта громадянина України, який не використовувався позивачем не може свідчити про наявність у нього мети на ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

Згідно ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

При розгляді справи про порушення митних правил посадова особа зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.489 МК України).

Згідно зі статтею 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Проте, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав доказів у судовому засіданні щодо правомірності своїх дій стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України.

Згідно ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Оцінюючи матеріали справи, суд виходить з того, що хоча і для провадження у справах про адміністративні правопорушення є характерним специфічний вид доказу - безпосереднє спостереження уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення і проведення адміністративного розслідування, проте сам по собі факт складання протоколу не може бути визнаний єдиним та достатнім доказом для встановлення вини особи в скоєнні правопорушення у разі оспорювання особою факту вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до ст. 66 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил встановлені ст.531 МК України є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Стаття 485 МК України, визначає правопорушенням дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Під іншими протиправними діями, митний орган у даному випадку визначив, надання позивачем паспорта громадянина Болгарії при наявності у нього громадянства України і віднесення позивача законодавством України до резидентів, у зв'язку з невизнанням подвійного громадянства.

Проте, дії позивача, як громадянина Болгарії, у даному випадку були спрямовані на вибір спрощеного порядку митного оформлення, а не на ухилення від сплати митних платежів.

Крім того, зі змісту ст. 485 Митого кодексу України випливає, що склад вказаного порушення обумовлює наявність в діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу.

Висновок про виявлення факту порушення митних правил, що, відповідно до ст. 360 МК України є підставою для порушення справи про порушення митних правил, повинен робитись виключно за умови достатності даних, що вказують на наявність складу правопорушення, елементом якого є вина суб'єкта.

Обставинами, які свідчать про наявність чи відсутність вини правопорушника, є, крім іншого, ступінь складності і неоднозначності класифікації тих чи інших дій та застосування діючого законодавства.

Суд вважає, що спір виник в результаті неоднакового розуміння сторонами вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що призвело до неможливості виробити узгоджене рішення щодо взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 531 МК України, підставами для скасування або зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення тих митних правил, які ставляться в вину правопорушнику.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил №0110/50000/15 від 10.08.2015 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України у вигляді штрафу в розмірі 759415,20 гривень є незаконною (така що не відповідає вимогам закону), винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у позивача мети на ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу, а тому є необґрунтованою та упередженою, підлягає скасуванню, а справа закриттю у зв'язку із відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 485 МК України.

Керуючись ст.ст. 4, 380, 494, 497, 498, 529, 530, 531 Митного кодексу України, ст. ст. 2, 11, 71, 86, 159-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил, та закриття провадження по справі - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Одеської митниці Державної фіскальної служби України про порушення митних правил №0110/50000/15 від 10 серпня 2015 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 485 Митного Кодексу України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 759415,20 гривень.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України - закрити, в зв'язку з відсутністю в його діях ознак порушення митних правил.

Постанова суду може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.ст.171-2, 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Сегеда