Справа № 2а-11075/12/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" серпня 2015 р. м. Київ К/800/569/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Олендера І.Я.

Приходько І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2012 року

у справі № 2а-11075/12/2670

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.; позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Солом'янському районі м. Києва ДПС; відповідач), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04 квітня 2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 вересня 2012 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1. оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2012 року апеляційну скаргу позивача задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 вересня 2012 року скасовано та прийнято нову - про задоволення позовних вимог. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 04 квітня 2012 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2012 року та прийняття нового рішення про повну відмову в задоволенні позову.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04 квітня 2012 року, яким позивачу згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб за 2011 рік у розмірі 1 691,50 грн.

Підставою для прийняття названого акту індивідуальної дії стала приналежність ОСОБА_1. на праві приватної власності нежилих приміщень з № 1 по № 8 (групи приміщень № 16), загальною площею 70,20 м. кв., у багатоквартирному жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовуючи рішення Окружного адміністративного суду м. Києва та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до укладеного між Фондом приватизації комунального майна Солом'янського району м. Києва та позивачем договору купівлі-продажу від 28 лютого 2006 року ОСОБА_1. не набула права власності на земельну ділянку, на якій розташовано придбані нежилі приміщення.

При цьому Київський апеляційний адміністративний суд врахував те, що згідно з виданою Солом'янською районною у м. Києві державною адміністрацією довідкою № 8253/01 від 06 липня 2010 року користувачем спірної земельної ділянки є ДЕЖ-501 Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства (КП «Залізничний» «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради), а відповідно до листа Головного управління земельних ресурсів № 07-387/19424 від 24 червня 2010 року в автоматизованій системі ПК «Кадастр» земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, за позивачем не зареєстрована.

Колегія суддів із вказаним висновком суду апеляційної інстанції погодитись не може, зважаючи на таке.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється згідно з положеннями розділу ХIII ПК України.

Так, підпунктом 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК України передбачено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). При цьому в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 цього Кодексу об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Отже, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК України та статтею 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами пункту 286.1 статі 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.8 статті 287 ПК України).

Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Як встановлено, зокрема, судом першої інстанції, позивач є власником нежилих приміщень, за земельну ділянку під якими відповідачем оспорюваним податковим повідомленням-рішенням нараховано земельний податок. При цьому в силу вимог статей 182, 334 ЦК України та положень Закону № 1952-IV право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

А відтак, незважаючи на те, що ОСОБА_1. не зареєструвала право власності чи користування земельною ділянкою під належними їй на праві власності нежилими приміщеннями, виходячи з принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З огляду на викладене та враховуючи правильність здійсненого контролюючим органом розрахунку земельного податку з фізичних осіб, висновок Окружного адміністративного суду м. Києва про правомірність оскаржуваного акту індивідуальної дії слід визнати обґрунтованим.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2012 року, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 вересня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Олендер І.Я.

Приходько І.В.