Справа № 815/3113/13-а
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2013-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3113/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2013 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П. в м. Одесі розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області про визнання дій незаконним та неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до Суворовського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, в якому позивач просив визнати незаконними та неправомірними дії Суворовського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області щодо відмови позивачу в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, кімната №84; зобов'язати зняти позивача з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, кімната №11 та зобов'язати зареєструвати за адресою: АДРЕСА_1, кімната №84.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Суворовським РВ у м. Одесі ГУДМСУ України в Одеській області неправомірно відмовлено позивачу в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, кімната №84, оскільки позивачем виконані умови, вказані у Положенні про порядок надання жилих приміщень і користування ними в Українській РСР. Позивач зазначає, що поселився до гуртожитку № 22 у строк встановлений у Положенні про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, але не був знятий з реєстрації та зареєстрований за адресою, за якою проживає на теперішній момент. За весь час проживання у гуртожитку (14 років) позивач сумлінно виконував договір найму службового жилого приміщення, тому вважає, що має право бути зареєстрованим за місцем свого фактичного проживання, а саме АДРЕСА_1, кімната 84. Окрім того, позивач зазначив, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 17.12.2012 року встановлено факт постійного проживання в кімнаті АДРЕСА_1 з 1998 року по теперішній час, що є підставою для реєстрації в зазначеному приміщенні.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, від нього до суду 25.06.2013р. (вхід. №18485/13) надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач явку представника до судового засідання не забезпечив, повідомлений належним чином та завчасно.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в «Одеському комбінаті покрівельних матеріалів» на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання та під час роботи останньому було надано в користування житло у сімейному Гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 де позивач був зареєстрований у кімнаті № 11 гуртожитку.

В 1998 році, у зв'язку з реорганізацією заводу «Одеського комбінату покрівельних матеріалів» в Українську державну корпорацію «Укрбудматеріали», з метою упорядкування житлових приміщень, в яких мешкали жителі гуртожитку, 06 липня 1998 року адміністрацією і профспілковим комітетом корпорації позивачу було видано посвідчення на право зайняття жилої площі у сімейному гуртожитку АДРЕСА_1 (а.с.7).

17.12.2012р рішенням Суворовського районного суду м. Одеси встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 в кімнаті № 84 сімейного гуртожитку АДРЕСА_1 з 1998 року по теперішній час. Зазначене рішення набрало законної сили 28.12.2012р. (а.с.14-16).

24.01.2013 року позивач звернувся до Суворовського РВ у м. Одесі ГУДМСУ України в Одеській області з заявами про зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 та про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Листом Суворвоського РВ у м. Одесі ГУДМСУ в Одеській області в реєстрації місця проживання позивача було відмовлено, у зв'язку з тим, що для вирішення питання про реєстрацію за вказаною адресою потрібне рішення суду про визнання за позивачем права користування вказаним житловим приміщенням та у випадку його надання питання про реєстрацію в к. №84 буде вирішено позитивно (а.с.17).

Оцінюючи правомірність дій Суворовського РВ у м. Одесі ГУДМСУ в Одеській області, суд керувався критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта. Відповідно до частини 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд з'ясовує, чи використане повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Тому, вирішуючи справу стосовно позовних вимог про визнання протиправною відмови в реєстрації за місцем постійного проживання, перш за все слід дослідити питання наявності підстав для такої відмови.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11.12.2003р. (надалі Закон № 1382-IV) реєстрація -внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно ст. 6 Закону України № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає: письмову заяву. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до уповноваженого органу, реєстрація може бути здійснена за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку; паспортний документ. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України. Іноземець та особа без громадянства додатково подають посвідку на постійне або тимчасове проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; два примірники талона зняття з реєстрації.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи. Зразки заяви та інших документів, необхідних для реєстрації місця проживання особи, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відтак, статтею 6 цього Закону визначений вичерпний перелік документів, які подаються особою на реєстрацію місця проживання.

Процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування врегульовано Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 № 1077 (надалі - Порядок № 1077).

Так, ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування осіб в Україні здійснюється територіальними підрозділами Державної міграційної служби України та адресно-довідковими підрозділами територіальних органів ДМС України з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних (пункт 1.6 Порядку).

Процедура реєстрації місця проживання визначена у розділі ІІ Порядку № 1077.

Пунктом 2.2 Порядку № 1077, передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, зокрема: - письмову заяву про реєстрацію місця проживання (додаток 5); - документ, до якого вносяться відомості про місце проживання;- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; - талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; - документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання.

При цьому, працівникам територіального підрозділу ДМС України забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Посадові особи перевіряють належність паспортного документа особі, що його подала, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання, про що ним вчиняється відповідний запис у заяві (пункти 2.5, 2.6 Порядку № 1077).

З огляду на положення вищезазначених правових норм вбачається, що реалізація права особи на реєстрацію її місця проживання за бажаною адресою можлива лише за умови обов'язкового надання нею відповідних документів, що дають право на проживання в житлі.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 13 Закону України № 1382-IV вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться: у прикордонній смузі; на територіях військових об'єктів; у зонах, які згідно із законом належать до зон з обмеженим доступом; на території, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської діяльності; на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан. Вільний вибір місця проживання обмежується щодо: осіб, які не досягли 16-річного віку; осіб, до яких згідно із процесуальним законодавством застосовано запобіжні заходи, пов'язані з обмеженням або позбавленням волі; осіб, які за вироком суду відбувають покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі; осіб, які згідно із законодавством перебувають під адміністративним наглядом; осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню; іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України.

Таким чином, судом встановлено, що обов'язок громадянина передбачений вказаним законом зареєструвати своє місце проживання, кореспондує з конституційним правом громадянина вільно обирати таке місце проживання з урахуванням встановлених законодавством обмежень.

Проаналізувавши положення ст. 6 Закону України № 1382-IV, суд звертає увагу, що зазначений Закон не містить посилань на поняття житлового фонду та не встановлює обмежень у реєстрації за адресою приміщення, яке не відноситься до житлового фонду.

З матеріалів справи вбачається, що в заяві про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 підставою для реєстрації місця проживання позивачем зазначено рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 17.12.2012р. по справі №1527/18381/12.

Зазначеним рішенням встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 в кімнаті №84 сімейного гуртожитку АДРЕСА_1 з 1998 року по теперішні час.

Окрім того, зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 працюючи в Українській державній корпорації «Укрбудматеріали» «Одеський комбінат покрівельних матеріалів», на підставі рішення профспілкового комітету адміністрації корпорації за №21, отримав житлову кімнату №84 в сімейному гуртожитку АДРЕСА_1 площею 17 кв./м., про що було видано посвідчення про право на зайняття жилої площі в сімейному гуртожитку 06 липня 1998 року. На підставі вказаного посвідчення, ОСОБА_2 переселився в кімнату №84 з кімнати №11, в якій раніше проживав та де був зареєстрований з 06 грудня 1996 року, про що свідчить відмітка в Паспорті громадянина України на ім'я заявника. Після поселення ОСОБА_2 в кімнату №84 зазначеного сімейного гуртожитку, житлово-комунальним відділом «Одеського комбінату покрівельних матеріалів» на його ім'я було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1. ОСОБА_2 постійно проживає в жилій кімнаті №84, сімейного гуртожитку АДРЕСА_1 до теперішнього часу, сплачує належні платежі за житлову площу та надані йому комунальні послуги згідно укладених договорів, що підтверджується довідкою комунального підприємства ЖКС «Пересипський» від 17 жовтня 201-2 року, розрахунковою книжкою по оплаті за квартиру.

Крім того, факт постійного проживання ОСОБА_1 в кімнаті №84 сімейного гуртожитку АДРЕСА_1 з 1998 року по теперішній час підтверджується письмовими заявами громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В зазначеному рішенні суду вказано, що встановлення факту постійного проживання позивача в жилій кімнаті №84 сімейного гуртожитку АДРЕСА_1 має юридичне значення для заявника щодо виникнення у нього особистих прав на реєстрацію постійного місця проживання за вказаною адресою, що передбачено законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

Згідно з ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Передбачене вищевказаною нормою звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні встановлює обов'язок суду враховувати такі обставини при вирішенні даної справи.

Таким чином, вищенаведені обставини, встановлені рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 17.12.2012 року , що набрало законної сили, відповідно до положення частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, є преюдиційними, а, відтак, не підлягають доказуванню при розгляді даної адміністративної справи.

Таким чином, суд вважає, що зазначене рішення Суворовського райсуду міста Одеси є документом, що підтверджує право на проживання в кімнаті №84 в сімейному гуртожитку АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що при зверненні до відповідача позивачем було надано документ, що підтверджує право на проживання, суд вважає, що відмовляючи в проведенні реєстрації місця проживання позивача, Суворовський РВ у м. Одесі ГУДМСУ в Одеській області діяв не в межах повноважень та не на підставі діючого законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 6 Закону України № 1382-IV реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Враховуючи те, що відповідачем неправомірно відмовлено в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання зняти позивача з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання зареєструвати за адресою: АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Частиною другою ст.71 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 11 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, з урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69,70, 71,94,ч. 6 ст. 128, 122,158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Суворовського РВ ГУДМС України в Одеській області про визнання дій незаконними та неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати протиправними дії Суворовського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Суворовський РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області зняти ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Cуддя: Г.П.Самойлюк