Справа № 2-а-201/10
Суддя: Кириляк А. Ю.
Дата ухвалення: 2010-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-201/10
Провадження №-
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2010 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кириляк А.Ю., при секретарі Флора Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни.

В позові вказувала, що відповідно до ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни є дитиною війни і має право на пільги, передбачені цим Законом. Посилався, що згідно ст.6 зазначеного Закону з 01 січня 2006 року їй повинна виплачуватись державна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Вказувала, що розмір мінімальної пенсії за віком визначається Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування . Протягом 2006-2008 років їй така допомога не виплачувалась, оскільки Законом України Про державний бюджет України на 2006 рік та Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни було призупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року вищевказані положення Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік визнано неконституційними. Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2007 року внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року положення пункту 41 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Вважає, що відмова відповідача щодо вказаних виплат є незаконною, оскільки відповідно до ч.2 ст.3 Закону України Про соціальний захист дітей війни, державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Просила поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом прав, визнати відмову відповідача щодо виплати державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком протиправною та зобовязати управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі нарахувати на його користь невиплачену та недоплачену йому, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2008 роки в сумі 3891 гривень 90 копійок.

Позивач в судове засідання не з»явилася від неї до суду поступила заява про в якій позов підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився від нього надійшло заперечення на позов в якому зазначає, що причиною неможливості здійснення перерахунку щомісячної державної соціальної допомоги, що виплачується відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни є відсутність законодавчого визначення розміру мінімальної пенсії за віком. Вважав, що законодавством України не покладено на Пенсійний фонд України функцій щодо забезпечення призначення та виплати підвищення до пенсії дітям війни у відповідності до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни. Крім того позивачем пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Просив в задоволенні позову про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни за період 2006-2008 років відмовити та розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч.4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача суб»єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.7 Закону України Про соціальний захист дітей війни фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України і доплату до пенсії здійснює управління Пенсійного фонду у Вижницькому районі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дитиною війни, отримує пенсію за віком і має право користуватися пільгами відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни, що підтверджується довідкою, виданою управлінням праці та соціального захисту населення Вижницької районної державної адміністрації № 337 від 01.03.2010 року. У 2009 року звернувся до відповідача з письмовою заявою про здійснення доплати, згідно законодавства, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року. Листом за вих. №02-89/Д-11 від 21.05.2009 року УПФУ у Вижницькому районі позивачу відмовлено в проведенні нарахування у звязку з відсутністю законодавчого врегулювання.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, положення ст.71,111 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік щодо доплат до пенсії, відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни, визнано неконституційним, тобто таким, що не відповідає Конституції України. Закон України Про державний бюджет України на 2007 рік є нормативним актом рівної юридичної сили з іншими законами України і не може зупиняти дії чинних законів у частині встановлення ними пільг, компенсацій і гарантій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів. Також рішенням Конституційного Суду України №6 від 09.07.2007 року було поновлено перелік пільг та соціальних гарантій дітям війни. Крім того, Конституція України визначає Закон України Про державний бюджет України на 2007 рік та Закон України Про соціальний захист дітей війни як акти рівної сили, лише з однією різницею, яка полягає в тому, що Закон України Про державний бюджет приймається щорічно та має визначений термін.

Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2007 року № 107-6, який набрав чинності з 01.01.2008 р., внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зокрема статтею 6 вказаного закону після внесення передбачалось, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановлено для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 41 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнані такими, що не відповідають Конституції України.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і на його користь необхідно нарахувати недоплачену суму підвищення до пенсії як дитині війни за 2007 рік починаючи з 9 липня 2007 року, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", за якою підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни виплачується особам, які є інвалідами (крім тих на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Та починаючи з 22.05.2008 року, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року положення пункту 41 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Статтею 152 ч.2 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, суд вважає, що недоплачена частина пенсії починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 підлягає стягненню на користь позивача в зв'язку з визнанням неконституційними положень закону, згідно яких передбачена така виплата.

З метою повного захисту прав позивача відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог з наступних підстав. Позивачем фактично оскаржується бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі щодо не нарахування та невиплати йому як дитині війни надбавки до пенсії в розмірі, встановленому ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, проте серед позовних вимог така вимога відсутня.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі, яка проявилась у не нарахуванні та невиплаті позивачу як дитині війни надбавки до пенсії з 09 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року.

Що стосується позовних вимог в частині сплати підвищення до пенсії як дитині війни до 09.07.2007 року то суд вважає, що в задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний Бюджет визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно п.п.3, 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України, Управління пенсійного фонду, як головний розпорядник коштів місцевого бюджету отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у Законі про Державний бюджет України чи рішення про місцевий бюджет.

Статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що управління пенсійного фонду може здійснювати з бюджету будь-які бюджетні зобов'язання та платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються Законом про Державний бюджет чи рішення про місцевий бюджет.

Дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, відповідно до п.12 статті 71 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік, який був чинний до дня винесення рішення Конституційного Суду України, зокрема до 09.07.2007 року, було зупинено.

Положення Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік визнані неконституційними та втрачають чинність лише з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Таким чином, враховуючи норми ч.2 ст.152 Конституції України від 28.06.1996 року, відповідно до якої закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, рішення Конституційного Суду України N6-рп/2007 від 09.07.2007 року зворотної дії в часі не має, і на період до 09 липня 2007 року не поширюється.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо здійснення перерахунку та виплати підвищення до пенсії згідно із Законом України Про соціальний захист дітей війни", а саме з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року.

Відповідно до ст.99 ч.3 КАС України якщо суд визнає поважною причину пропущення строку звернення до суду, адміністративна справа підлягає розгляду і вирішенню у порядку, встановленому цим Кодексом, незважаючи на закінчення строку звернення до суду.

Відповідно до ч.2 ст. 46 ЗУ « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на нараховані суми пенсії, що не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин, суд вважає, що позивач не пропустив строк на оскарження, оскільки про факт порушення його прав, йому стало відомо тільки з моменту отримання відповіді Пенсійного фонду України у Вижницькому районі, а саме: 23.03.2009 року.

Крім того, позовні вимоги щодо виплати недоплаченого підвищення до пенсії стосуються майнових прав позивача, на які строки давності не розповсюджуються.

Відповідно до 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти майном ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права власності та право власності є непорушним.

Позивач в 2007-2008 році мала право на отримання доплати до пенсії на підставі Закону України Про соціальний захист дітей війни та обґрунтоване сподівання на отримання такої доплати в розмірі визначеному ст.6 зазначеного Закону.

Стосовно задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача відносно перерахунку та виплати доплати до пенсії в сумі 3891,90 грн., суд вважає, що розрахунок соціальних виплат позивачу, передбачених Законом України Про соціальний захист дітей війни належить, у даному випадку, до компетенції управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі. Підставою для звернення позивача до суду є неправомірна бездіяльність субєкта владних повноважень, а не перевірка правильності нарахування та виплати передбачених законом сум. Окрім того, позивачем не наведено обґрунтування та розрахунок визначеної ним суми. Визначаючи неправомірні дії субєкта владних повноважень незаконними, суд зобов'язує відповідача здійснити дії, спрямовані на поновлення прав позивача, як особі, яка має право на державну соціальну підтримку. Перевірка правильності нарахування доплати до пенсії не є предметом судового розгляду в цій справі, а тому суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, керуючись ст.ст.7,71,86,158,162,163,167,255,257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області неправомірною.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області провести нарахування та виплату ОСОБА_3 підвищення до пенсії за віком як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. з урахуванням фактично отриманих сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької через Вижницький районний суд Чернівецької області шляхом подачі протягом десяти днів заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку, встановленому ч.5 ст.186 КАС України без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: А. Ю. Кириляк