Справа № 816/1877/15
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1877/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мекенченко М. А.,

представника позивача - Кобрись О.М.,

представника відповідача - Масич С.І.,

представника третьої особи (ОСОБА_3) - ОСОБА_4,

третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 148), про визнання протиправними та скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 листопада 2013 року ВП № 31585981 та від 28 листопада 2013 року ВП № 40726264 в частині накладення арешту на транспортний засіб: автомобіль марки ВАЗ, модель 211040, колір - чорний, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, тип - легковий седан, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4, зареєстрований Полтавським ВРЕВ 03 грудня 2011 року, Свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 03 грудня 2011 року, який належить ОСОБА_3 та перебуває в заставі банку відповідно до Договору застави від 14 грудня 2011 року № 8289-90201/1211.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що зазначений вище транспортний засіб, на який відповідачем накладений арешт перебуває у заставі у позивача. В порушення вимог чинного законодавства відповідач належним чином не повідомив позивача про накладення арешту на заставне майно. Оскільки у позивача як заставодержателя є переважне право перед іншими кредиторами (стягувачами) на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження, то накладення арешту на предмет обтяження є перешкодою у реалізації предмета застави позивачем або боржником, що в свою чергу є порушенням майнових прав та інтересів позивача.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги адміністративного позову пітримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. В письмових запереченнях просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав проведення дій у межах зведеного виконавчого провадження по стягненню боргу з ОСОБА_3 у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Представник третьої особи (ОСОБА_3) з вимогами позивача погоджувалася, просила задовольнити позов у повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_5 у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечили, надіслали клопотання, в якому просили розглядати справу без участі представника банку, при цьому позицій щодо ставлення до даного адміністративного позову не висловили.

Заслухавши представників сторін та третіх осіб, розглянувши подані сторонами та третіми особами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14 грудня 2011 року між ОСОБА_3 (по тексту договору - Позичальник) та позивачем (по тексту договору - Банк) було укладено кредитний договір № 08-196/11-00228-с-а (а.с. 126-128), відповідно до однієї з умов якого забезпечення виконання зобов'язань за цим договором є застава автомобіля. Таким чином, між позивачем та ОСОБА_3, 14 грудня 2011 року було укладено договір застави автотранспортного засобу № 8289-90201/1211 (а.с. 112-119). Відповідно до п. 3.1. договору застави, предметом застави визначено: автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, колір чорний, рік випуску 2011, тип - легковий седан, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4, зареєстрований Полтавським ВРЕР 03 грудня 2011 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 03 грудня 2011 року.

Згідно з Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 45223349 від 25 вересня 2014 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.129-130), вказаний автомобіль внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та зареєстровано обтяження за № 12034229 від 30 грудня 2011 року.

Як слідує з пояснень представника відповідача, наданих під час розгляду справи та викладених у письмових запереченнях, на виконанні в Ленінському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження №43330545 з примусового виконання виконавчих листів, про стягнення з ОСОБА_3 на користь стягувачів заборгованості у загальному розмірі 207880,06 грн. (а.с.151-155).

З матеріалів справи, що не заперечувалось представником відповідача під час розгляду справи, вбачається, що на виконанні в Ленінському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції у складі зведеного виконавчого провадження, перебували, у тому числі, виконавчі провадження з виконання наступних виконавчих листів, а саме: №2-1852, виданого 12 березня 2010 року Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" боргу у розмірі 18 578,51 грн.; №553/1894/13-ц, виданого 05 листопада 2013 року Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 115 344,03 грн.

28 листопада 2013 року головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції винесено постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження:

- за виконавчим листом № 553/894/13-ц, виданим 05 листопада 2013 року Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 115 344,03 грн, ВП № 40726264, арешт накладено на автотранспортний засіб: ВАЗ 211040, 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 (а.с. 63);

- за виконавчим листом № 2-1852, виданим 12 березня 2010 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу в сумі 18 578,51 грн ВП № 31585981, арешт накладено на автотранспортний засіб: ВАЗ 211040, 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 (а.с. 85).

Не погодившись з вищезазначеними постановами, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи оцінку зазначеним рішенням державного виконавця, суд виходить з наступного.

В силу статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених цим Законом, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно пункту 5 частини 3 статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За змістом частини 1 статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частиною 1 cтатті 6 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені заходи примусового виконання рішень: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 1 Закону України "Про заставу" встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Пунктом 5.3.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N 74/5, передбачено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеною у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника.

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що згідно з частиною другою статті 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, право заставодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється статтею 20 Закону України "Про заставу".

Крім того, згідно з частинами 1, 3 статті 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Отже, наведене надає підстав для висновку, що одним із випадків, із якими законодавець пов'язує можливість звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями є факт виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів.

Надаючи правову оцінку постанові від 28 листопада 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 31585981 за виконавчим листом № 2-1852, виданим 12 березня 2010 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу в сумі 18 578,51 грн ВП № 31585981, якою арешт накладено на автотранспортний засіб: ВАЗ 211040, 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2010 року, копія якого залучена до матеріалів справи, позов ВАТ "Райфайзен Банк Аваль" задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ВАТ "Райфайзен Банк Аваль" заборгованість по кредитному договору 18 275,75 грн. та судові витрати в сумі 302,76 грн,а всього 18 578,51 грн.

З матеріалів справи встановлено, що право застави у Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" виникло після винесення судового рішення про стягнення коштів з боржника.

Так, право застави виникло з 30 грудня 2011 року (дата реєстрації приватного обтяження на підставі договору застави від 14 грудня 2011 року № 8289-90201/1211) у той час як арешт накладено 28 листопада 2013 року (дата реєстрації публічного обтяження, накладеного відповідачем, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 листопада 2013 року ВП 31585981) на виконання судового рішення від 05 лютого 2010 року про стягнення з боржника коштів, а отже, винесеного до виникнення права застави позивача, що відповідає нормі частини 3 статті 54 Закону № 606-XIV.

Таким чином суд не вбачає підстав для визнання протиправною та скасування постанови від 28 листопада 2013 року ВП № 31585981, оскільки право застави у позивача виникло після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, а отже позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню.

Надаючи правову оцінку постанові від 28 листопада 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 40726264 за виконавчим листом № 553/1894/13-ц , виданим 05 листопада 2013 року Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 115 344,03 грн., якою накладено арешт на автотранспортний засіб: ВАЗ 211040, 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, суд встановив наступне.

05 листопада 2013 року Ленінським районним судом м. Полтави виданий виконавчий лист з виконання рішення суду від 03 вересня 2013 року у справі № 553/1894/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди (а.с. 71).

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13 березня 2014 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суми позики всього - 115 344,03 скасовано. Винесено нову постанову, якою стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суми позики всього - 89 732,24 та судового збору - 897,32 грн.

Таким чином, право застави у позивача виникло до винесення судового рішення про стягнення коштів з боржника.

Так, право застави виникло з 30 грудня 2011 року (дата реєстрації приватного обтяження на підставі договору застави від 14 грудня 2011 року № 8289-90201/1211) у той час як арешт накладено 28 листопада 2013 року (дата реєстрації публічного обтяження, накладеного відповідачем, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 листопада 2014 року ВП 40726264) на виконання судового рішення від 05 листопада 2013 року.

Також згідно із вимогами частини 4 статті 54 Закону № 606-XIV про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Державний виконавець не повідомив позивача, як заставодержателя арештованого майна, про накладення арешту на зазначене майно. Причини такого неповідомлення представник відповідача на вимогу суду пояснити не зміг, доказів на підтвердження факту повідомлення позивача суду не надав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході судового засідання, відповідач перед винесенням постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, не вчинив жодних дій, направлених на встановлення вартості предмету застави та визначення розміру заборгованості боржника перед позивачем, як іпотекодержателем, тому підстав для застосування вимог частини 3 статті 54 Закону у відповідача не було.

Оскільки позивач має переважне право перед іншими кредиторами (стягувачами) на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження, то накладення арешту на предмет обтяження є перепоною для реалізації позивачем або боржником предмета застави, що є порушенням майнових прав і інтересів позивача.

Враховуючи те, що інших підстав передбачених законодавством для звернення стягнення шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 листопада 2014 року ВП 40726264 на заставлене майно особою, яка не являється заставодержателем судом встановлено не було, а відповідачем не спростовано доводів позивача, суд прийшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для накладення постановою від 28 листопада 2014 року ВП 40726264 арешту на транспортний засіб, який переданий позивачу в заставу, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію позивачем, як заставодержателем, першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмету застави на користь інших кредиторів, що не є заставодержателями.

Варто врахувати приписи статті 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18 листопада 2003 року N 1255-IV, якою визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Статтею 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом (ч. 1). Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі настання однієї з таких обставин, зокрема: 1) якщо інша ніж обтяжувач особа набула права стягнення на предмет обтяження (пункт 1 частини 3 ст. 23).

Частиною 1 статті 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що обтяжував має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" від 18.08.2015 №/24.3.12.4/1300 ОСОБА_3 має непогашену заборгованість перед заставодержателем - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" станом на 18.08.2015 в сумі 21 437,89 грн, яку він може погасити шляхом передачі йому у власність автомобіля, який є предметом застави, що призведе до зменшення майнової відповідальності перед кредитором (позивачем).

Однак, у зв'язку із накладеним відповідачем постановою від 28 листопада 2014 року ВП 40726264 арештом на майно боржника - автомобіль, з метою задоволення вимог інших стягувачів, які не є заставодержателями спірного автомобіля, позивач позбавлений законного першочергового права отримати виконання зобов'язання за рахунок заставленого майна.

У випадку, якщо вартість транспортного засобу буде більшою, ніж сума заборгованості ОСОБА_3 перед застоводержателем (позивачем), останній зобов'язаний буде повернути боржнику різницю між вказаними сумами, яка і може бути використана на погашення вимог інших стягувачів, які не є застоводержателями, і в яких не має першочергового права на погашення їх вимог за рахунок заставного майна.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, при накладенні постановою від 28 листопада 2014 року ВП 40726264 арешту на спірний автомобіль, діяв необґрунтовано, без урахування обставин, що мають значення для вчинення такої дії, недобросовісно, без урахування права особи на участь в процесі прийняття рішення суб'єктом владних повноважень.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 листопада 2014 року ВП 40726264 в частині накладення арешту на транспортний засіб автомобіля марки ВАЗ, модель 211040, колір - чорний, 2011 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1, тип - легковий седан, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4, зареєстрований Полтавським ВРЕВ, дата 03 грудня 2011 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 03 грудня 2011 року, який належить ОСОБА_3 та перебуває в заставі Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" відповідно о Договору застави від 14 грудня 2011 року № 8289-90201/1211 є протиправною та підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою 1 статті 71 Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

А отже, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та кредит" до Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_5, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" підлягають частковому задоволенню.

Отже суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправною і скасувати постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 листопада 2013 року ВП № 40726264 в частині накладення арешту на транспортний засіб автомобіля марки ВАЗ, модель 211040, колір - чорний, 2011 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1, тип - легковий седан, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4, зареєстрований Полтавським ВРЕВ, дата 03 грудня 2011 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 03 грудня 2011 року, який належить ОСОБА_3 та перебуває в заставі Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" відповідно о Договору застави від 14 грудня 2011 року № 8289-90201/1211. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 листопада 2013 року ВП № 40726264 в частині накладення арешту на транспортний засіб автомобіля марки ВАЗ, модель 211040, колір - чорний, 2011 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1, тип - легковий седан, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4, зареєстрований Полтавським ВРЕВ, дата 03 грудня 2011 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 03 грудня 2011 року, який належить ОСОБА_3 та перебуває в заставі Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" відповідно о Договору застави від 14 грудня 2011 року № 8289-90201/1211.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (ідентифікаційний код 09807856) витрати зі сплати судового збору у розмірі 37 (тридцять сім) гривень 46 (сорок шість) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2015 року.

Суддя Р.І. Молодецький