Справа № 236/607/15-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мірошниченко О.В.
Суддя-доповідач -
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року справа №236/607/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Компанієць І.Д.

Сухарька М.Г.

при секретарі судового засідання Святодух О.Б.,

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: Снєгір Т.О. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 лютого 2015 року у справі № 236/607/15-а (головуючий І інстанції Мірошниченко О.В.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Донецька залізниця» про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання чинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області про визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними та поновити пропущені строки; визнання протиправними дії щодо відмови у призначені пенсії за вислугою років; зобов'язання призначити пенсію за вислугою років з 28.07.2014 року.

Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 лютого 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Донецька залізниця» про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання чинити певні дії - відмовлено в зв'язку з відсутністю підстав.

В апеляційній скарзі та під час судового засідання позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що посада оглядача вагонів на ПКТО не є тотожною посаді оглядача вагонів ПТО, яка визначена Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і надає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою Кабінету Міністрів №583 від 12.10.1992 року. Позивач також зазначив, що справа розглядалась судом з порушенням встановлених ст.122 КАС України строків. Крім того, судом не була врахована судова практика Білопольського районного суду Сумської області та Харківського апеляційного адміністративного суду за аналогічними справами.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач по досягненню 55-річнрого віку звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» .

Рішенням №16 від 28.07.2014 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, передбаченої ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років - 12 років 6 місяців. У рішенні зазначено, що згідно записів трудової книжки, позивач працював з 05.04.1983 року по 08.11.1985 року слюсарем з ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайнятих на пунктах технічного обслуговування вагонів станції Сіль 2 класу, з 09.01.1985 року по 07.02.1986 року, з 27.11.1991 року по 10.04.1992 року, з 12.12.1992 року по 08.10.2001 року оглядачем вагонів, оглядачем-ремонтником вагонів магістральних залізниць, зайнятий на пунктах технічного обслуговування вагонів станції Сіль 2 класу та пункті технічного обслуговування вагонів станції Сіверськ 2 класу. Згідно наданих довідок та трудової книжки стаж роботи за вислугу років складає 12 років 14 днів. Право на пенсію за вислугу років позивач буде мати при виконанні умов пункту «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто наявності 12 років 6 місяців роботи.

Статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають: а) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. N 583 затверджений Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, до якого включені - Оглядачі вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; - Оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно пункту 3 постанови КМ України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12 серпня 1993 року № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 наведеної Постанови у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З трудової книжки позивача вбачається, що позивач з 05.04.1983р.- переведений слюсарем з ремонту рухомого складу по 3-му розряду на пункт технічного обслуговування Сіль; з 09.01.1985 року - переведений оглядачем вагонів по 4-му розряду пункту технічного обслуговування Сіль; з 08.02.1986 року - переведений оглядачем вагонів по 4-му розряду на пункт по контрольно-технічного обслуговування ст. Сіверськ; з 19.02.1986 року - встановлений 5-й розряд оглядача-ремонтника пункту контрольно-технічного обслуговування ст. Сіверськ; з 01.04.1988 року - встановлений 4-й розряд оглядача-ремонтника на підставі переатестації робочих місць; з 27.11.1991 року - на підставі вказівки МПС №183у від 21.08.1991 року ПКТО Сіверськ перейменований на пункт технічного обслуговування Сіверськ; з 11.04.1992 року - переведений бригадиром на поточний відчіпний ремонт вагонів; з 12.12.1992 року - переведений оглядачем-ремонтником 4 розряду на пункт технічного обслуговування ст.Сіверск; з 01.09.1993 року - переведений оглядачем вагонів по 4 розряду на пункт технічного обслуговування Сіль; з 04.11.1997 року - переведений старшим оглядачем вагонів по 5 розряду пункту технічного обслуговування Сіль; з 17.03.2000 року - переведений оглядачем вагонів по 4 розряду пункту технічного обслуговування Сіль; з 01.01.2001 року - згідно зі змінами штатного розкладу професія оглядач вагонів перейменований на оглядач-ремонтник вагонів по 4 розряду пункту технічного обслуговування Сіль; 08.10.2001 року - звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗоТ України.

Довідкою вагонного депо Красний Лиман ДП «Донецька залізниця» від 17.02.2014 року №23 підтверджується виконання позивачем робіт в особливих умовах праці, безпосередньому виконанні організації перевезень та забезпечення безпеки руху на залізничному транспорті за професією (посадою) слюсар з ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайнятий на пунктах технічного обслуговування станції Сіль 2 класу в період з 05.04.1983 року (наказ №96 від 05.04.1983 року) по 08.01.1985 року - 3 роки 2 місяці 17 днів.

Довідкою вагонного депо Красний Лиман ДП «Донецька залізниця» від 17.02.2014 року №24 підтверджується виконання позивачем робот в особливих умовах праці, безпосередньому виконанні організаторів перевезень та забезпечення безпеки руху на залізничному транспорті за професією (посадою) оглядача вагонів, оглядача - ремонтника вагонів магістральних залізниць, зайнятих на пунктах технічного обслуговування вагонів станції Сіль 2 класу та пункті технічного обслуговування вагонів станції Сіверск 2 класу в періоди: з 09.01.1985 року (наказ №9 від 11.01.1985 року) по 07.02.1986 року; з 27.11.1991 року (наказ №589 від 27.11.1991 року) по 10.04.1992 року; з 12.12.1992 року (наказ №225 від 14.12.1992 року) по 08.10.2001 року (Наказ №107/л від 08.10.2001 року).

Відповідно до наданих довідок та трудової книжки стаж роботи позивача за вислугу років складає 12 років 14 днів.

Уточнюючої довідки підприємства на підтвердження права призначення пенсії за вислугу років за період роботи з 08.02.1986р. по 27.11.1991 р. в якості оглядача вагонів 4 розряду на пункті по контрольно-технічному обслуговуванню ст.Северск, позивачем не надано.

Листом вагонного депо Красний Лиман ДП «Донецька залізниця» від 13.11.2014 року №172/2391 позивач був повідомлений про те, що ідентичність робіт оглядача вагонів на ПТО та КПТО можна встановити шляхом порівняння атестації робочих місць. Однак у зв'язку з тим, що у складі вагонного депо Красний Лиман таких виробничо-технологічних підрозділів як КПТОР немає, порівняння атестації не представляється можливим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно було відмовлено в призначенні позивачеві пенсії за вислугу років, у зв'язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на порушення судом першої інстанції встановлених ст.122 КАС України строків розгляд справи, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки наведене порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з приписів ст.2442 Кодексу адміністративного судочинства України судами загальної юрисдикції має враховуватися висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України. За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно не була врахована судова практика Білопольського районного суду Сумської області та Харківського апеляційного адміністративного суду за аналогічними справами.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 лютого 2015 року у справі № 236/607/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 лютого 2015 року у справі № 236/607/15-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 01 вересня 2015 року.

Ухвала у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 02 вересня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Компанієць І.Д.

Сухарьок М.Г.