Справа № 814/226/15
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/226/15

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

при секретарі: Авраменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Жовтневої об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання рішення протиправним,-

В С Т А Н О В И В:

26.01.2015 року ФОП ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним позовом до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, в якому просив визнати незаконним рішення відповідача №69/10/14-2910-05-10 про результати розгляду скарги; визнати протиправними дії відповідача стосовно нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-4128-25 від 05.12.2014 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 1267,95 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, 16.06.2015 року Жовтнева об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Миколаївській області подала апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не у повній мірі досліджено обставини справи, що призвело до винесення необґрунтованого рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 року та ухвалення нової, якою відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Колегія суддів з матеріалів справи вбачає, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» (далі - Закон № 2262-ХІІ), що підтверджується пенсійним посвідченням № (а.с.6).

26.06.2014 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та знаходиться на спрощенні системі оподаткування.

Відповідно до даних картки особового рахунку за ФОП ОСОБА_1. рахується недоїмка по єдиному внеску, зокрема, станом на 30.11.2014 року у сумі 1 267,95 грн. (а.с. 7).

Жовтневою ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області сформовано вимогу № Ф-4128-25 від 05.12.2014 року про сплату 1 267,95 грн. боргу (недоїмки) з єдиного внеску (а.с. 8).

24.12.2014 року позивачем було подано до Головного управління Міндоходів у Миколаївській області скаргу на вимогу Жовтневої ОДПІ про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2014 року № Ф-4128-25.

В поданій скарзі позивач посилався на те, що він є пенсіонером МВД, який вийшов на пенсію за вислугу років, а тому при здійсненні господарської діяльності як фізична особа-підприємець підлягає звільненню від сплати обов'язкового внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 15.01.2015 року № 69/10/14-29-10-05-10 про результати розгляду скарги, подана позивачем скарга була залишена без задоволення, а вимога Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 05.12.2014 року - без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 15.01.2015 року № 69/10/14-29-10-05-10 та з вимогою Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області № Ф-4128-25 від 05.12.2014 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 1 267,95 грн., ФОП ОСОБА_1. оскаржив їх до суду першої інстанції.

Задовольняючи поданий адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що особи, яким призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не є платниками єдиного внеску.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції хибним на підставі наступного.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ), платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4 цього Закону (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом № 3609-VI, які набули чинності 6 серпня 2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в вказаній нормі ? пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, в тому числі, на тих які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, і здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів, які не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.

На відміну від пенсій за віком, правила призначення пенсій за вислугу років регламентується Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ».

Статтею 8 зазначеного Закону передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За змістом статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» встановлено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Отже, зазначеним Законом фактично визнається той факт, що пенсії передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» є різними державними пенсіями. Різниця при цьому обумовлюється юридичними та фактичними підставами призначення цих видів пенсій та джерелами фінансування.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що положення частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не розповсюджується на осіб, які отримують пенсію за вислугу років призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ».

Зазначене вище відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 18.11.2014 року та від 27.01.2015 року.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постанова Верховного Суду України від 27.01.2015 року, на яку посилається позивач, як на встановлену судову практику по даній категорії справ, стосується саме пенсіонерів за віком, яким пенсію призначено у відповідності до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не відноситься до позивача, якому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ».

У зазначеному рішенні Верховного Суду України вказується на те, що особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не є платниками єдиного внеску за себе згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», так само як і особи, які є пенсіонерами за віком на загальних умовах, оскільки згадана норма не містить жодних винятків щодо пенсіонерів за віком.

Таким чином, оскільки позивачу призначена пенсія за вислугу років, яка не є тотожною пенсії за віком, він, як фізична особа-підприємець не звільняється від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області № Ф-4128-25 від 05.12.2014 року про сплату ФОП ОСОБА_1. боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 1 267,95 грн. є правомірною та скасуванню не підлягає.

Згідно ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Ч.ч. 2, 3 зазначеної статті передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

При цьому, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (ч. 4 ст. 25).

З огляду на зазначені положення чинного законодавства, та враховуючи те, що позивач, як фізична особа-підприємець, зобов'язаний сплачувати внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дій Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області щодо нарахування позивачеві недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Що стосується позовних вимог в частині визнання незаконним рішення Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 15.01.2015 року № 69/10/14-29-10-05-10 про результати розгляду скарги, поданої позивачем на вимогу Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 05.12.2014 року, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Аналогічні положення містить Порядок розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 452, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.09.2013 року за № 1593/24125 (далі - Порядок), який визначає процедуру розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - вимога).

П. 4.4 Порядку встановлено, що орган доходів і зборів при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржуються, і приймає одне з таких рішень: - залишає вимогу або рішення, що оскаржуються, без змін, а скаргу - без задоволення; - скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржуються, і не задовольняє скаргу в певній частині; - скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржуються, і задовольняє скаргу; - направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального органу доходів і зборів; залишає скаргу без розгляду.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 Порядку рішення за розглядом скарги приймає керівник органу доходів і зборів або його заступник відповідно до розподілу функціональних повноважень. Рішення про результати розгляду скарги (додаток 4) оформляється відповідно до вимог законодавства про мови. Рішення складається зі вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин. Рішення оформляється на бланку органу доходів і зборів, який розглядав скаргу.

В даному випадку скаргу на вимогу Жовтневої ОДПІ від 05.12.2014 року було подано позивачем до органу доходів і зборів вищого рівня - Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, який і приймав відповідне рішення за результатами розгляду скарги від 15.01.2015 року №69/10/14-29-10-05-10.

В даному випадку, при зверненні позивача до суду першої інстанції з позовом, в тому числі, про визнати незаконним рішення ГУ Міндоходів у Миколаївській області №69/10/14-29-10-05-10 від 15.01.2015 року про результати розгляду скарги, у якості відповідача по справі ним було вказано Жовтневу ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про що суд повідомляє третю особу.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Судом першої інстанції при розгляді справи не було звернуто увагу на те, що позовні вимоги в частині визнання незаконним рішення ГУ Міндоходів у Миколаївській області №69/10/14-29-10-05-10 від 15.01.2015 року про результати розгляду скарги заявлені до неналежного відповідача, та, відповідно, не було залучено Головне управління Міндоходів у Миколаївській області до участі у справі як другого відповідача.

При цьому, задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги ФОП ОСОБА_1.,суд першої інстанції визнав незаконним рішення Головного управління Міндоходів у Миколаївській області №69/10/14-29-10-05-10 від 15.01.2015 року, яке не було залучено до участі у справі у якості другого відповідача, чим грубо порушив норми процесуального права.

не враховано, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується органами соціального захисту населення, та як наслідок, що позовні вимоги в цій частині заявлені до неналежного відповідача.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції позбавлений права залучати до участі в розгляді справи другого відповідача.

Проте, колегія суддів зазначає, що позивач, у разі порушення його законних прав та інтересів, не позбавлений права на звернення до суду за їх захистом з окремим позовом до належного відповідача.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про відмову в задоволенні зазначеної частини позовних вимог.

З огляду на викладене, а також на те, що висновки ГУ Міндоходів у Миколаївській області за наслідками розгляду поданої позивачем скарги повністю

Як вбачається вже зазначалось вище, 24.12.2014 року позивачем була подана до Головного управління Міндоходів у Миколаївській області скарга на вимогу Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області № Ф-4128-25 від 05.12.2014 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 1 267,95 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постановлене судове рішення на підставі ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 198, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Жовтневої об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв