Справа № 2а-445/11/0407
Суддя: Шаповал Г. І.
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2015 року справа № 2а-445/11/0407

п. № 6-а/174/12/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції (ВПВР УДВС ГУЮ) у Дніпропетровській області, ОСОБА_1, про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі № 2а-445/11/0407, п/с 2-а/174/39/2013, за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України (УПФУ) в м. Вільногірську, Дніпропетровській області (боржник), про перерахунок та виплату підвищення до пенсії,

У С Т А Н О В И В:

Згідно подання державного виконавця, що надійшло до суду 01.09.2015 р., зазначено що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровської області, перебуває виконавче провадження № 47988510, з виконання виконавчого листа № 2а-445/11/0470 від 20.11.2013, що видав Вільногірський міський суд Дніпропетровської області, про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, , юридична адреса: вул. Жовтнева, буд. 14, м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2, і/к № НОМЕР_1, пенсіонерці, яка має статус «дитини війни», та мешкає АДРЕСА_1, підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»(в первісній редакції закону) та ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01.12.2010 р. по 31.12.2010 року, включно, та з 01.01.2011 р. по 31.05.2011 р., включно, з врахуванням суми отриманої позивачем доплати за ці періоди.

У відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 06.07.2015 року відкрито виконавче провадження про, що винесено відповідну постанову, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження. Разом з цим державним виконавцем боржнику надано строк для самостійного виконання рішення.

Боржником рішення суду у встановлений державним виконавцем строк для його самостійного виконання не виконано в цілому. Тобто боржником виконано рішення лише в частині здійснення перерахунку доплати до пенсії, відповідно чого нарахована сума недоплаченої пенсії за рішенням суду складає 659.74 грн., але зазначені грошові кошти не перераховано.

Невиконання рішення суду боржником в частині виплати нарахованої суми пенсії обумовлено наступним:

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з Конституцією України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами (пункт 1 частини 2 статті 92). Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік, Бюджетний кодекс України.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цих законів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до пункту 2 статті 72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного Бюджету України.

Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України.

06.07.2011 Кабінетом ОСОБА_3 України прийнято постанову №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету», якою встановлені розміри виплат вказаній категорії громадян. Постанова набрала законної сили 23.07.2011.

26.12.2011 Конституційним Судом України прийнято рішення №20-рп/2011, яким визнано конституційним пункт 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 №3491 -VI.

На кожен наступний місяць після здійснення перерахунку на додаткову відомість за рішеннями суду формуються доплати за минулий період, виплата за якими буде проведена після відповідного фінансування з Державного бюджету України.

У відповідності до рішення Конституційного суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року по справі № 1-42/2011, Кабінет ОСОБА_3 України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Кабінет ОСОБА_3 України.

Таким чином, Кабінет ОСОБА_3 України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України. У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп Конституційний суд зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Конституцією України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Кабінет ОСОБА_3 України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який розробляє проект закону про Державний бюджет України на наступний рік і подає його до Верховної ОСОБА_3 України, забезпечує виконання затвердженого Верховною ОСОБА_3 України про його виконання. Ефективне здійснення Кабінетом ОСОБА_3 України цих повноважень є основою для вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, проведення політики у сфері соціального захисту, фінансової і податкової політики.

Рішенням Конституційного Суду України № З-рп/2012 від 25.01.2012 року установлено, що надання Верховною ОСОБА_3 України права Кабінету ОСОБА_3 України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок і розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет ОСОБА_3 України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України № З-рп/2012 від 25.01.2012 по справі № 1-11/2012, повноваження Кабінету ОСОБА_3 України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону, пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та інших сферах. Кабінет ОСОБА_3 України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином у відповідності до паспортів бюджетних програм за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків бюджету, видатки на погашення заборгованості за зазначеним рішенням суду на 2015 рік не передбачено.

У відповідності до вищевикладеного, виникли обставини, що виключають можливість виконання зазначеного рішення суду у повному обсязі, а саме в частині виплати нарахованої суми доплати до пенсії.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території. Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише Закону, отже у рішеннях суду втілюється волевиявлення самої держави, а тому обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, згідно з положеннями ст. 129 Конституції України.

Тому питання про своєчасність виконання судових рішень, що набрали законної сили або допущені до негайного виконання має виключно важливе значення для авторитету судової влади в державі. Безперечно, завдання судочинства не виконується, якщо не виконується судове рішення.

В Україні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних, господарських, кримінальних та адміністративних справах, а також майнових стягнень, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження". Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що Державна виконавча служба є єдиним органом примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Статтею 2 зазначеного закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" ( 202/98-ВР ) (далі - державні виконавці).

Так, Законом України "Про державну виконавчу службу" визначено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Цією ж статтею встановлено, що державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Отже, саме від бюджетних призначень на відповідний рік цілком залежить виконання рішень судів, за якими боржником виступає орган державної влади. Відсутність належних бюджетних асигнувань або коштів та відсутність відповідних процедур, які б дозволяли забезпечити фінансування одразу ж, як тільки постала проблема відповідних виплат, призводить до невиконання або тривалого виконання судових рішень.

Такі обставини встановлені і Європейським судом з прав людини. Так, рішенням Європейського суду з прав людини «Войтенко проти України» визнано, що виконання рішення про стягнення коштів з державної установи могло бути здійснено лише за умови, якщо б такі витрати були попередньо передбачені у законі про державний бюджет. Причина невиконання судового рішення про стягнення коштів з державної установи полягає саме у відсутності відповідних законодавчих заходів, які б забезпечували виконання цього рішення, а не у бездіяльності органу державної виконавчої служби.

До аналогічного висновку дійшов Європейський суд у справі «Ромашов проти України». Зокрема Суд зазначив, що виконання у відношенні державного органу може бути здійснене лише в тому випадку, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Факти справи свідчать про те, що виконанню відповідного судового рішення перешкоджала саме відсутність законодавчих заходів, а не неналежне виконання своїх обов'язків державними виконавцями.

Таким чином, рішенням міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, встановлено відсутність бездіяльності органу державної виконавчої служби при виконанні рішень про стягнення коштів з бюджетної установи за відсутності відповідних бюджетних асигнувань.

У цьому контексті слід зауважити, що рішення Європейського суду свідчать, що у багатьох випадках причиною невиконання рішень національних судів була саме відсутність коштів або належного бюджетного фінансування, включаючи відсутність відповідних процедур забезпечення фінансування, як тільки виявляється проблема з виплатою. У цьому зв'язку Європейський суд наголошував, що держава не може посилатись на відсутність коштів як на виправдання невиконання рішень національних судів, винесених проти неї, її органів та установ, а також підприємств, якими вона володіє або які контролює. Див., серед багатьох інших, "Шмалько проти України" (И 60750/00) (980_226), рішення від 20 липня 2004 року, пункт 44.

Зазначене рішення яке підлягає виконанню є зобов'язального характеру за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії, у зв'язку з чим організація його виконання визначена статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження». Так, у разі невиконання вимог виконавчого документу без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Із контексту рішення суду чітко встановлюється необхідність зобов'язання боржника особисто вчинити певні дії, а вчинення визначених дій не може бути проведено без участі боржника, тому державний виконавець не може організувати виконання самостійно у відповідності до повноважень, наданих йому законом.

За таких обставин статтею 75 цього Закону передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Аналізом викладених обставин встановлено, що до боржника неможливо застосувати передбачені Законом штрафні санкції та направити подання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду через те, що у діях боржника або його посадових осіб відсутній прямий умисел або невиконання вимог виконавчого документу без поважних причин, оскільки коштів на виконання боржником рішень суду зазначеної категорії бюджетними програмами не передбачено. Таким чином зазначені обставини унеможливлюють виконання рішення суду в цілому.

Таким чином державний виконавець може організувати виконання боржником лише зобов'язальної частини рішення про нарахування соціальних виплат виходячи з розміру заборгованості боржника перед стягувачем, що виникла під час виконання судового рішення.

З метою вирішення питання щодо виконання рішень судів у відношенні державних органів Кабінетом ОСОБА_3 України розроблено та подано проекту Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень суду", у зв'язку із низкою рішень, винесених щодо України Європейським судом з прав людини (далі - Європейський суд), і, зокрема, пілотним рішенням у справі "ОСОБА_4 проти України" N 40450/04 (974_479), рішення від 15 жовтня 2009 року.

У Коментарі Департаменту з питань виконання рішень Європейського суду з прав людини Комітету ОСОБА_3 Європи, щодо проекту Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень суду", Страсбург, 16 березня 2011 року відзначено, що законодавчо закріплене зобов'язання держави виконати рішення суду в разі його невиконання боржником є дуже позитивним аспектом.

Так, з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VI, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Зазначеним законом визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, статтею 3 визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Також 06.02.2013 року набрав чинності у новій редакції Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 30 січня 2013 р. № 45), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Пунктом 3. Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до Постанови Кабінету ОСОБА_3 від 15 квітня 2013 р. № 267, до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 3 серпня 2011 р. N 845, внесено зміни, а саме: пункт 25 доповнено абзацем такого змісту: «У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.".

Пункт 33 викладено в такій редакції: У разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення. перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника».

Таким чином зазначений виконавчий документ не може бути скерований до органу Державної казначейської служби України для виконання в порядку гарантії держави щодо виконання судових рішень у зв'язку з тим, що рішення прийнято про зобов'язання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів.

Разом з цим статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено особливості виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії. Так, виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

За таких обставин склалася ситуація, що боржник не може виконати рішення суду через відсутність бюджетних призначень чи асигнувань на цю мету. Здійснити виплату нарахованих грошових коштів за рішенням суду можливо лише за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, не передбачають виконання рішень зобов'язального характеру та як наслідок унеможливлюють їх виконання без зміни його способу.

На разі склалася ситуація, що Закон України "Про гарантії держави щодо виконання рішень суду" розроблений Кабінетом ОСОБА_3 України у зв'язку із низкою рішень, винесених щодо України Європейським судом з прав людини, направлений саме на вирішення цих питань де держава фактично бере на себе зобов'язання виконати рішення суду замість своїх органів державної влади, унеможливлює виконання рішень зобов'язального характеру щодо соціальних виплат.

Зазначені обставини, що роблять виконання рішення неможливим викладені у Інформаційному листі (узагальнення судової практики) Вищого адміністративного суду України викладену від 13.06.2013 № 846/12/13-13 де зазначено, що у зазначеній категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат.

Вказані обставини свідчать про суперечливість норм законодавства.

Відповідно до ст. 8 КАС України, забороняється відмова в розгляді справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Також слід враховувати, що зазначене питання порушено саме в процесі примусового виконання рішення суду та має на меті захист прав та законних інтересів позивача (стягувача у виконавчому провадженні), що визначено і ст. 2 КАС України як завдання адміністративного судочинства. Як зазначено у вищезгаданому листі Вищого адміністративного суду України під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти саме вжиття нових заходів для реалізації рішення.

Тобто порушене питання стосується саме фундаментальних принципів виконання рішення суду шляхом зміни способу та порядку його виконання з зобов'язання виплатити нараховану суму на стягнення нарахованої суми на виконання рішення.

У даному випадку значення слів «виплатити» та «стягнути» має однакове правове навантаження і не змінює при цьому суть постановленого рішення, а лише визначає порядок і спосіб за яким можливо буде привести його до фактичного виконання.

Вважаємо зазначені обставини винятковими за яких суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення в рамках створеного державою механізму «гарантії держави щодо виконання судових рішень». Інакше, ефективність цього механізму та можливість виконання судового рішення може бути серйозно зневільована.

Щодо участі державного виконавця у судовому засіданні:

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровської області перебуває значна кількість виконавчих проваджень в тому числі і з виконання рішень зазначеної категорії. Компетенція державного виконавця Відділу поширюється на всю Дніпропетровську область. За таких обставин державний виконавець не зможе забезпечити участь у судовому засіданні. Так, позиція Відділу та державного виконавця повністю викладена у поданні, тому державний виконавець наполягає на задоволенні подання та змінити спосіб і порядок виконання рішення шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат, нарахованих під час виконання рішення, оскільки на даний час це єдина можливість привести рішення суду до повного та фактичного виконання. Разом з цим Відділ клопоче про розгляд подання без участі державного виконавця у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 36 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, державний виконавець прохає:

1.Розглянути подання без участі державного виконавця.

Змінити спосіб і порядок виконання постанови суду на підставі якого видано виконавчий лист № 2а-445/11/0470 від 20.11.2013, що видав Вільногірський міський суд Дніпропетровської області, із зобов'язати Управління Пенсійного фонду України, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, , юридична адреса: вул. Жовтнева, буд. 14, м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2, і/к № НОМЕР_1, пенсіонерці, яка має статус «дитини війни», та мешкає АДРЕСА_1, підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» (в первісній редакції закону) та ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01.12.2010 р. по 31.12.2010 року, включно, та з 01.01.2011 р. по 31.05.2011 р., включно, з врахуванням суми отриманої позивачем доплати за ці періоди, на стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Вільногірську Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2, і/к № НОМЕР_1, пенсіонерці, яка має статус «дитини війни», та мешкає АДРЕСА_1, підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»(в первісній редакції закону) та ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 червня 2011 р. по 18 червня 2011 року, включно, з врахуванням суми отриманої позивачем доплати за ці періоди, суму перерахованої пенсії у розмірі 659.74 грн.

2.Прийняту за результатами розгляду ухвалу суду направити поштою на адресу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровської області

Стягувач, боржник та представник державної виконавчої служби в судове засідання не зявилися, але були повідомлені про час, дату та місце судового засідання належним чином.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, приймаючи до уваги надане в поданні обгрунтування, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення подання немає.

Згідно ст. 263 КАС України:1. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

2. Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. У разі прийняття рішення про відстрочення чи розстрочення виконання постанови в адміністративній справі суд змінює строк подання суб'єктом владних повноважень звіту про виконання такої постанови.

3. Ухвалу суду за результатами розгляду питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Статтею 3 ЗУ "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначено порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державного органу: "Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою Україні в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду".

Згідно постанови КМУ від 03.08.2011 року № 845, визначено порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів.

На даний час боржником виконано дії з перерахунку заборгованості, сума якої складає 659.74 грн., що підтверджується поданням державного виконавця, розпорядженням боржника від 20.12.2013 р. та листом боржника на адресу ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області від 16.07.2015 р., інша частина вимог за виконавчим листом, а саме про зобовязання здійснити виплату нарахованої заборгованості, не виконана.

Зазначений вище виконавчий лист не може бути пред'явленим до органу Державної казначейської служби України для виконання в порядку гарантії держави щодо виконання судових рішень в зв'язку з тим, що рішення прийнято про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області вчинити певні дії, а не про стягнення коштів з цієї установи.

Виходячи зі змісту ст. 263 КАС України, вбачається, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення, в разі неможливості його виконання у порядку і способом, які були раніше встановленими. Суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду не змінюючи при цьому змісту рішення суду, викладеного в резолютивній частині, в тому числі, не змінюючи спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи.

Постановою Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, від 25.05.2011 р., залишеною без змін, згідно ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2013 р., вирішено питання в рамках предмету позову, а саме зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу підвищення до пенсії за встановлений період. Відповідач на даний час рішення суду виконав частково, тобто здійснив перерахунок пенсії, визначивши суму до сплати 659.74 грн., проте іншу частину рішення суду, а саме, зобовязання сплатити зазначену суму позивачу, не виконав. При цьому в поданні не зазначено обставин, передбачених ст. 263 КАС України, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме: відсутність коштів на рахунку боржника, стихійне лихо тощо), та відсутні посилання на докази наявності цих обставин, також відсутні дані про наявність рахунків боржника у відповідному управлінні Державної казначейської служби України.

Таким чином, в разі задоволення подання, фактично, буде змінено по суті зміст резолютивної частини постанови суду, тобто зміст самого судового рішення, що є порушенням норм процесуального права, оскільки «стягнення» коштів, як спосіб захисту прав позивача та спосіб виконання рішення суду, не були предметом позовної заяви і не розглядалися в судовому засіданні, окрім того відсутні дані про те, що боржник перебуває на обслуговуванні у відповідному управлінні Державної казначейської служби України.

Окрім того, суд не вбачає доцільності і необхідності зміни способу та порядку виконання вищезазначеного рішення суду, приймаючи до уваги, що, згідно статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього закону здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, але через органи Пенсійного фонду України, які, в той же час, згідно розділу VIII ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не являються бюджетними.

З чого витікає, що у випадку надходження відповідних коштів з Державного бюджету України на рахунки відповідача, в тому числі, за рахунок відповідних бюджетних призначень чи за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, то відповідачу нічого не перешкоджає виконати своє зобовязання та перерахувати відповідну суму на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-160,165,167,186,254, 255 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції (ВПВР УДВС ГУЮ) у Дніпропетровській області, ОСОБА_1, про зміну чи встановлення способу виконання судового рішення, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Копію ухвали протягом трьох днів після її проголошення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам та ініціатору подання.

Головуючий суддя Г.І. Шаповал