Справа № 2-а-152/10
Суддя: Кириляк А. Ю.
Дата ухвалення: 2010-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

26.08.2010 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Кириляк А.Ю., при секретарі Флора Г.І. за участю представника ОСОБА_1 розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Вижницького району , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Відділ Держкомзему у Вижницькому районі , ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, -
Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Вижницького району , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Відділ Держкомзему у Вижницькому районі , ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.
В позові вказувала, що починаючи з 1987 року неодноразово зверталася до ОСОБА_3 сільської ради з заявами щодо надання їй у користування та власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка межує з її земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок. Спочатку представники сільської ради говорили, що необхідно трішки почекати і їм нададуть бажаних 0,10 га землі. Але потім представники ОСОБА_3 сільської ради почали відмовляти їй у наданні у власність земельної ділянки площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства .
Не так давно їй стало відомо про те, що 11.07.2005 року громадянці ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3316 га, цільове призначення якої є для ведення особистого селянського господарства. Вказаний державний акт, як вказано у ньому виданий на підставі рішення 14 сесії 24 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 21.09.2004 року. У площу 0,3316 га входять і ті 0,10 га на які вона претендувала з 1987 року і які їй обіцяли надати. Як тільки стало відомо про державний акт вона неодноразово зверталася до представників сільської ради, зокрема до сільського голови щоб вони скасували рішення на підставі яких відповідачці виготовлявся державний акт, оскільки вона є інвалідом, син є інвалідом і не можуть обробляти земельні ділянки, які будуть знаходитися далеко від місця проживання. Але сільський голова відмовився виносити це питання на розгляд відповідних органів. Вважає, що даний державний акт є незаконним та підлягає скасуванню, адже в результаті його видачі порушено її права щодо володіння, користування, розпорядження землею. Рішення органів місцевого самоврядування на підставі яких видавався оскаржуваний державний акт також є незаконними та підлягають скасуванню.
Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3316 га підлягає скасуванню з наступних підстав.
Згідно ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів
права власності. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.14
Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами,
юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Таким законом є
Земельний кодекс України. Згідно ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України у редакції
2001р. виключно до компетенції сільських рад належить право розпорядження землями
територіальних громад. Згідно ст. ст. 6, 17 Земельного кодексу України у редакції 1990
року виключно Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні
ділянки здійснювалася передача земельних ділянок у приватну власність. Закон України
«Про місцеве самоврядування в Україні» також визначає, що саме сільські ради
здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до закону.
Вказаний вище державний акт, як вказано у ньому, виданий на підставі рішення 14 сесії 24 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 21.09.2004 року. У резолютивній частині рішення 14 сесії 24 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 21.09.2004 року зазначено наступне:
Внести зміни в рішення виконкому від 11.05.1994 року №26 і фактичну площу земельної ділянки, яка передається у приватну власність гр. ОСОБА_4 вважати 0,5816 га в т.ч.0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд - 0,3316 га .для ведення особистого селянського господарства.»
У рішенні виконкому Луковецької сільської ради від 11.05.1994 року №26 зазначено, що громадянці ОСОБА_4 для ведення особистого підсобного господарства виконкомом надано 0,50 га землі. Дане рішення виконкому затверджене рішенням сесії ОСОБА_3 сільської ради від 27.12.1994 року.
Земельна ділянка площею 0,3316 га для ведення особистого селянського господарства надана громадянці ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Луковецької сільської ради від 11.05.1994 року № 26, а не на підставі рішення 14 сесії 24 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 21.09.2004 року, що є «законним та порушує норми чинного законодавства, що регламентує порядок надання земельних ділянок у власність громадянам.
Зазначала, що 20.07.2004 року землевпорядною організацією, яка виготовляла технічну документацію для виготовлення державного акта складено протокол погодження меж земельної ділянки, що передається у власність. У цьому протоколі відсутній її підпис,
та підпис її чоловіка ОСОБА_6, якими б вони погоджували межі
земельної ділянки ОСОБА_4, а також не бачила жодного разу будь-яких межових
знаків, якими б за ОСОБА_4 закріплювалася спірна земельна ділянка.
22.07.2004 року комісією без участі суміжних землекористувачів повторно проведено обстеження меж земельної ділянки гр. ОСОБА_4 і встановлено, що розмір земельної ділянки становить 0,54 га і відповідає рішенню виконкому сільської ради №26 від 11.05.1994 року...», хоча у рішенні виконкому у редакції чинній станом на 2.07.2004 року зазначено, що громадянці ОСОБА_4 надається земельна ділянка розміром 0,50 га. 21.09.2004 року шляхом внесення змін до рішення виконкому від 1.05.1994 року №26 площа 0,50 га безпідставно замінена на площу 0,5816 га, хоча в Акті погодження меж земельної ділянки станом на 22.07.2004 року зазначена площа 0,54 га. отже, державний акт на право власності на землю громадянці ОСОБА_4 видано з порушенням чинного законодавства та з використанням неправдивих відомостей, адже 50 га, 0.54 га, 0.5816 га це є різні за площами земельні ділянки.
Враховуючи те, що 20.07.2004 року вона не погоджувала межі земельної ділянки, яка давалася ОСОБА_4 означає, що між ними виник земельний спір, який повинен був розглядатися відповідно до глави 25 Земельного кодексу України, чого не було зроблено, що порушило її права на земельну ділянку. Просила визнати незаконним рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради від 11.05.1994 року №26 «Про розгляд заяв громадян на приватизацію земельних ділянок» в частині, що стосується земельних ділянок, які надаються ОСОБА_4. Визнати незаконним рішення 14 сесії 24 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 21.09.2004 року «Про внесення змін в рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність», яким у рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради від 11.05.1994 року №26 внесені зміни в частині, що стосується земельних ділянок, які надаються ОСОБА_4.
Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини зазначені в ньому просили задоволити його в повному обсязі.
Представник, відповідача ОСОБА_3 сільської ради в судове засідання не з»явився хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи . Від них до суду поступила письмова заява в якій зазначають,що позов не визнають та прошуть справу розглянути у їх відсутність.
Треті особи, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали просили в його задоволені відмовити .
Представник Держкомзему у Вижницькому районі вказував на те, що порушень при видачі державного акту на ім »я ОСОБА_4 не виявлено, вважав,що в задоволені позову ОСОБА_2 необхідно відмовити.
Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, третіх осіб, вважає , що в позові ОСОБА_2 необхідно відмовити з наступних підстав:
Відповідно до п.”б”ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад в галузі земельних відносин на території сіл,селищ,міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ст.17 КАС України на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльність поширюється компетенцію адміністративних судів.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2010 від 01 квітня 2010 року положення пункту „б” статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб треба розуміти так, що при вирішенні такого питання ці ради діють, як суб’єкти владних повноважень.
До публічно-правових спорів , на які поширюються юрисдикція адміністративних судів суддів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб’єктом владних повноважень пов’язані з оскарженням його рішень,дій чи бездіяльності.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов’язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.
Зазначені положення Конституції України кореспондовані в ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов’язковими для виконання на відповідній території.
У відповідності із ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ст. 12 Земельного Кодексу України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.
Відповідно до положень п. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів – відповідні органи виконавчої влади.
Відповідно до п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до ч 6 ст. 118 Земельного кодексу України - громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.
Згідно зі ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України - відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.
Згідно з ч. 10 ст. 118 Земельного Кодексу України районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.
У відповідності зі ст. 186 Земельного Кодексу України, проекти відведення земельних ділянок із земель державної або комунальної власності затверджуються органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки.
Судом встановлено, що згідно копії витягу рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради від 11.05.1994 року №26 «Про розгляд заяв громадян на приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_4 у приватну власність надано земельну ділянку розміром ,050 га.
Згідно рішення Вижницького районного суду від 16 серпня 2004 року в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 сільської ради , третя Одотюк – ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення сільської ради про відмову в наданні земельної ділянки – відмовлено. Вказаним судовим рішенням констатовано той факт, що гром. ОСОБА_2 від запропонованих земельних ділянок в урочищах Німці, Серафинець, Багна, відмовилася.
Згідно протоколу погодження меж земельної ділянки , що передається у власність ,межі погоджено комісією у складі голови ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_7 відмовилася погоджувати межі.
Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2010 року рішення Вижницького районного суду від 25 березня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 сільської ради, відділу Держкомзему у Вижницькому районі про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та рішень органів місцевого самоврядування – скасовано, а провадження по справі закрито , оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст. 104 КАС України особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно правових відносин має право на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом.
Згідно із ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів належним і неупередженим судом (стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналізуючи зазначені положення закону, суд приходить до висновку, що позивач має право звернутися до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб’єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними допустимими доказами саме позивач.
При судовому розгляді предметом доказування є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи та підлягають встановленню при прийнятті судового рішення.
Згідно із статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Підставами для визнання незаконним та скасування рішення суб’єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства, визначеній законом компетенції органу, який видав це рішення. Обов’язковою умовою визнання акту незаконним є також порушення у зв’язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Прийняття відповідачем оскаржуваних рішень не порушує прав позивачки, оскільки в неї не виникло прав на земельну ділянку, яке виникає відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України з моменту державної реєстрації права власності або користування землею.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення ОСОБА_3 сільської ради слід визнати таким, що прийняте без порушень чинного законодавства, в межах компетенції, з дотриманням встановленого порядку, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, тому позовні вимоги про їх скасування задоволенню не підлягають, оскільки по вони необґрунтовані. Оскільки правомірно прийняті рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність гр. ОСОБА_4.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 14, 19, 41, 55, 140, 144 Конституції України, ст.ст. 12, 116, 118, 125, 186, п. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України, ст.ст. 10, 25, 26, 46, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 2, 6, 9, 10, 11, 14, 17, 71, 72, 159-163 КАС України,
В адміністративному позові ОСОБА_2 ОСОБА_3 сільської ради Вижницького району , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Відділ Держкомзему у Вижницькому районі , ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського адміністративного апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області на протязі 10 днів з дня її проголошення в порядку ст. 186 КАС.
Суддя: А. Ю. Кириляк