Справа № 2а-5512/10/1770
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2011-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"12" липня 2011 р. Справа № 2а-5512/10/1770

номер рядка статистичного звіту 8.2.1

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_1,

при секретарі Сидоруку Р.М. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача: ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "25" січня 2011 р. у справі № 2а-5512/10/1770 за позовом ОСОБА_5 підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 до ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИЛА:

18 листопада 2010 року ОСОБА_5 підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_6 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 09.11.2010р. №/0 щодо визначення податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у загальній сумі 90871,96 грн. та податкового повідомлення-рішення від 09.11.2010р. №/0 щодо визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість у загальній сумі 225933,21 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2011 року позов ОСОБА_5 підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_6 задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції від 09.11.2010р. №/0, від 09.11.2010р. №/0.

Присуджено на користь ОСОБА_5 підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_6 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ОСОБА_4 МДПІ звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що в ході перевірки податковим органом було встановлено порушення позивачем порядку оподаткування операцій з продажу транспортних засобів, внаслідок якого підприємцем занижено базу оподаткування податком з доходів фізичних осіб та відповідно не сплачено податок на додану вартість. Порушення полягало у тому, що дохід від продажу транспортних засобів визначався позивачем з ціни, яка є значно нижчою від оціночної вартості таких обєктів. Відповідно до цього, податковий орган, врахувавши експертну оцінку автомобілів, констатував, що позивач занизив обсяг виручки від реалізації товарів.

Вказує, що нарахування позивачу податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість є правомірними, оскільки упродовж 2007 року обсяг виручки від реалізації товарів та послуг перевищив 500 тис. грн., що є порушенням ст.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва".

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що постанова є законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що податковим органом безпідставно за результатами перевірки визначено суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість. Позивач не погоджується з визначеною відповідачем базою для оподаткування податком з доходів фізичних осіб. Вважає що таке визначення здійснено податковим органом за рахунок застосування нормативно-правових актів, які не поширюються на його податковий облік та господарські операції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши правильність застосування місцевим судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

В період з 12.10.2010 року по 25.10.2010 року працівниками ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекцієї було проведено документальну позапланову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_6 за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року, за наслідками перевірки складений акт від 28.10.2010 року №240/17-47/НОМЕР_1 (а.с.16-40).

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкове повідомлення-рішення №/0 від 09.11.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 90871,96 грн. та податкове повідомлення-рішення №/0 від 09.11.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у загальній сумі 225933,21 грн., у т.ч.: 149262,14 грн. - за основним платежем, 76671,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.а.с.7-8).

У висновках акта перевірки орган податкової служби зазначає про встановлення допущених позивачем таких порушень:

- п.7.1 ст.7, пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003р., абз.б п.1 ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. №13-92 "Про прибутковий податок з громадян" - за результатами перевірки донараховано податок з доходів фізичних осіб за перевірений період на суму 90871,96 грн.;

- п.2,3 ст.2, пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, пп.7.2.8 п.7.2 ст.7, пп.9.3 ст.9, абз.4 п.9.4 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997р., - проведеною перевіркою донараховано за період 01.10.2007р. по 31.12.2009р. ПДВ на загальну суму 149262,14 грн.

Такі висновки органу податкової служби базуються на аналізі інформації наданої: ВРЕР для обслуговування м. Острога, Дніпропетровського ВРЕР, Костопільського ВРЕР, ВРЕР з обслуговування Рахівського району, ВРЕР для обслуговування Винницького та Путивльського районів, ВРЕР для обслуговування м. Чернівців, Миколаївського ВРЕР, ВРЕР для обслуговування Сарненського району, Іллічівського ВРЕР, Сімферопольського ВРЕР, Хмельницького ВРЕР, ВРЕР № 8 м. Нетішин, Феодосійського ВРЕР, Черкаського ВРЕР, Фастівського ВРЕР, Кіровоградського ВРЕР, Новоград-Волинського МРЕВ про поставлені та зняті з обліку транспортні засоби для реалізації; Відділенням реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС України в Рівненській області, УДАІ ГУ МВС України в місті Києві про експертну оцінку зареєстрованих та знятих з обліку транспортних засобів, Рівненською митницею про митну вартість транспортних засобів транспортних засобів (а.а.с.18-20).

Враховуючи вищенаведену інформацію, дані книги обліку доходів та витрат субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 №2 (форми №10), зареєстрованої в ОСОБА_4 МДПІ 13.03.2009р. за №3106, банківської виписки про рух коштів на рахунок АКБ "Правекс-Банк" МФО 321983, під час перевірки позивачем встановлено, що обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за період з 01.01.2007р. по 31.12.2009р. становить 2190528,38 грн., у т.ч.: у 2007 році 826237,76 грн., у 2008 році 750468,05 грн., у 2009 році 613822,57 грн.

Визначаючи валовий дохід, що підлягає оподаткуванню, та податкові зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість позивача, відповідач врахував положення:

- ст.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" від 28.06.1999р. №746/99, якою встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва: фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень;

- п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР, згідно з яким обов'язковій реєстрації як платник податку підлягає особа у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

При цьому, з акта перевірки та додаткових пояснень представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що з 09.02.2010р. по 01.03.2010р. ОСОБА_4 МДПІ проводилася документальна планова перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_6 за період з 01.01.2007р. по 31.12.2009р, за наслідками якої складено акт від 04.03.2010р. №031/17-47/НОМЕР_1.

Так, в ході цієї перевірки відповідачем було встановлено, що:

- упродовж 2007 року відбулося перевищення граничної суми валового доходу, встановленої Указом Президента України №746/99, в розмірі 500 000 грн., відповідачем було визначено суму перевищення 709525,19 500000 = 209525,19 грн., яку в подальшому взято до розрахунку чистого доходу, який за даними перевірки підлягає до оподаткування з врахуванням витрат в сумі 52381,30 грн. (209525,19 х 25% (норма витрат) = 52381,30 грн.) та визначено податок на доходи фізичних осіб з названої суми в розмірі 23571,58 грн. За таких підстав, податковий орган зробив висновки про те, що з 2008 року позивач, не мав права перебувати на спрощеній системі оподаткування, а тому, відповідач вважає, що всі доходи позивача, отримані за 2008 рік підлягали оподаткуванню на загальних підставах. Тому, перевіряючими визначено валовий дохід за 2008 рік (без ПДВ) в сумі 398912,32 грн., відповідно чистий дохід з врахуванням витрат (398912,32 грн. х 25 % (норма витрат) = 99728,08 грн.) становить 398912,32 99728,08 = 299184,24 грн., а податок з доходів фізичних осіб, що підлягає сплаті, становить 44877,64 грн. Загальна сума податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб становить 68449,22 грн.;

- з січня 2008 року по березень 2009 року позивач зобовязаний був зареєструватися платником податку на додану вартість, нараховувати та сплачувати цей податок з операцій по реалізації транспортних засобів та подавати в продовж 15 звітних періодів (з січня по грудень 2008 року та з січня по березень 2009року) декларації з ПДВ до податкового органу, оскільки у ІV кварталі 2007 року загальна сума від здійснення операцій з поставки автомобілів протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищила 300000 гривень. Загальна сума основного податкового зобовязання по податку на додану вартість визначена відповідачем в розмірі 79782,46 грн. та 42441,23 грн. штрафних санкцій. В розрахунку названої штрафної санкції мало місце нарахування відповідачем фінансової санкції за неподання декларацій з ПДВ з січня 2008 року по березень 2009 року включно в розмірі 170 грн. за кожен звітний період всього на суму 2550 грн.(170х15).

Відповідачем на підставі акта перевірки було винесено податкові повідомлення-рішення від 17.03.2010р. №/0, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 68449,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 17.03.2010р. №/0, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в загальній сумі 122223,69 грн.

На час проведення планової перевірки та складання акта від 04.03.2010р. №031/17-47/НОМЕР_1 була відсутня інформація щодо вартості 9-ти транспортних засобів, яка на момент проведення позапланової перевірки надійшла від УДАІ ГУ МВС України в місті Києві щодо експертної оцінки та від Рівненської митниці про митну вартість транспортних засобів (а.а.с.54-56, 71-75).

Так, на підставі цієї інформації відповідачем встановлено, що обсяг виручки позивача від реалізації транспортних засобів у 2007 році становить 826237,76 грн., при цьому таке перевищення відбулося уже в III кв. 2007 року. У звязку з цим підприємцю необхідно було перейти на загальну систему оподаткування, починаючи з IV кв. 2007 року та з 01.10.2007р. зареєструватися платником податку на додану вартість.

ОСОБА_4 МДПІ за наслідками проведення позапланової перевірки з урахуванням вищевказаної інформації, яка не була відображена в акті перевірки від 04.03.2010р. №031/17-47/НОМЕР_1, з врахуванням валових витрат, було визначено позивачу податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 90871,96 грн. та з податку на додану вартість в загальній сумі 225933,21 грн., у т.ч.: 149262,14 грн. за основним платежем, 76671,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003р. №889-IV (далі Закон №889-IV), чинного на момент існування спірних правовідносин, дохід фізичної особи охоплює суму будь-яких коштів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

В свою чергу, дохід з джерелом його походження в Україні, згідно з п.1.3. ст.1 вказаного Закону це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу обєкт рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із Законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України (пп."ж").

Загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року. До складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються в тому числі і частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11-12 цього Закону. Дохід платника податку від продажу обєкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону (15% від об'єкта оподаткування). Як виняток із пункту 12.1 цієї статті, при продажу одного з обєктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля, мотоцикла, моторолера або моторного (парусного) човна не частіше одного разу протягом звітного податкового року доходи продавця від зазначених операцій оподатковуються за ставкою в розмірі 1% від вартості такого обєкта рухомого майна, за умови сплати (перерахування) ним суми державного мита до бюджету або суми плати нотаріусу за нотаріальне посвідчення відповідного договору до такого посвідчення.

На відміну від визначеного підпунктом 11.1.3 статті 11 Закону №889-IV порядку оподаткування операцій з продажу нерухомості, при якому дохід від продажу обєкта нерухомого майна визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого нерухомого майна, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до законодавства, при продажі рухомого майна вказаний Закон не містить вимог до визначення бази оподаткування не нижче оціночної вартості такого майна. За таких обставин, висновок відповідача про визначення доходу від продажу рухомого майна виходячи з оціночної його вартості не ґрунтується на вимогах чинного законодавства про оподаткування, а відтак і визначення позивачу податкового зобовязання із податку з доходів фізичних осіб від продажу рухомого майна, вартість якого визначена податковим органом за даними органів державтоінспекції та митного органу, проведено неправомірно.

Контролюючим органом при визначенні бази оподаткування використано елементи, які не передбачені законом.

Слід зазначити, що дані Відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ про оцінку транспортних засобів зібрані даним органом на виконання покладених на них завдань по здійсненню контролю за внесенням обовязкових платежів власниками транспортних засобів при проведені їх державної реєстрації, (перереєстрації), державного техогляду і зняття з обліку. Згідно з Правилами державної реєстрації і обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів всіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів і мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, реєстрація транспортних засобів здійснюється на основі заяви власника, поданої особисто, і документів, посвідчуючи його особистість, правомірність набуття транспортного засобу, оцінку його вартості, яка проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мінюстом, Держпромполітики, Держмитслужбою і Фондом держмайна і що має відповідні документи.

Крім того, дані органу Держмитслужби України, зібрані останнім на виконання покладених завдань щодо забезпечення своєчасного і повного внесення до державного бюджету коштів від податків, зборів (обов'язкових платежів), справляння яких згідно із законодавством покладено на митні органи. Відповідно до ст.249 Митного Кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу. Згідно з п.3 Порядку визначення митної вартості товарів та інших предметів у разі переміщення їх через митний кордон України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.2003р. №1375, митна вартість товарів обчислюється відповідно до Митного кодексу України на момент перетинання товарами митного кордону України і заявляється (декларується) митному органу з урахуванням вимог цього Порядку.

Дані органів державтоінспекції та митного органу є лише свідченням того, що той чи інший транспортний засіб має ту чи іншу оціночну або митну вартість, але не є доказом того, що такий транспортний засіб був придбаний чи відчужений його власником саме за такою ціною. Сторони договору купівлі-продажу рухомого майна вільні у визначені ціни і жоден нормативний акт не встановлює, що при укладанні договору купівлі-продажу транспортного засобу між фізичними особами договірна ціна не повинна бути меншою від оціночної чи митної вартості такого автомобіля.

Оскільки за змістом п.1.2 ст.1 Закону №889-IV дохід фізичної особи - це сума коштів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами, то з урахуванням відсутності правової норми про визначення такого доходу при продажу рухомого майна, виходячи з ціни, яка не є нижчою за його оціночну вартість, об'єкт оподаткування повинен визначатися із ціни продажу, обумовленої договором, або ж із суми коштів, яка фактично, а не ймовірно одержана такою фізичною особою.

Відповідач у ході проведення перевірки позивача об'єкт оподаткування визначив не з ціни, яка зазначена в біржових контрактах, а з джерел інших, ніж звітність або первинні документи.

Такий спосіб визначення суми податкових зобов'язань, згідно з пп.4.3.1. п.4.3. ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. №2181-III (далі - Закон №2181-III), чинного на момент існування спірних правовідносин, є методикою непрямих методів. Донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін платнику податку, в силу вимог пп.1.20.10 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994р. №334/94-ВР, також здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами.

Порядок та підстави визначення суми податкового зобов'язання за непрямими методами встановлено п.4.3 ст.4 Закону №2181-III. При цьому, пп.4.3.5 вказаної статті передбачає, що передумовою для застосування непрямих методів є рішення про застосування непрямих методів, яке приймається податковим органом за місцезнаходженням платника податків за наявності підстав, визначених у підпункті 4.3.1 цього пункту. Разом з тим встановлено, що рішення про застосування непрямих методів для визначення суми податкового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб не приймалося.

Відповідно до ст.70 КАС України докази повинні бути належними та допустимими. Дані органів державтоінспекції та органу держмитслужби про експертну оцінку знятих з обліку в період з 01.01.2007р. по 31.12.2009р. ОСОБА_6 автомобілів та про митну вартість ідентичних транспортних засобів, не є належними доказами в розумінні вказаної статті КАС України.

В силу вимог ч.4 ст.70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Крім того, відповідно до п.1.7, п.2.3.2, п.2.3.4 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №327 від 10.08.2005р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за №925/11205, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. При цьому, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства, необхідно зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення. Не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючих, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо суб'єкта господарювання.

Всупереч цьому, акт перевірки, на підставі якого відповідачем винесено спірне рішення, містить припущення щодо реалізації позивачем 31 транспортного засобу та щодо ціни такої реалізації.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Однак, відповідачем не доведені обставини, на яких ґрунтувались його заперечення, зокрема не підтверджено належними доказами у справі обставини щодо отримання позивачем доходу у вище обумовлених розмірах та відповідно досягнення граничного рівня обсягу виручки від реалізації товарів, за наявності якого виникає обовязок у позивача сплачувати податок з доходів фізичних осіб та податок на додану вартість.

Тому, податкове повідомлення-рішення від 09.11.2010р. №/0, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 90871,96грн. та податкове повідомлення-рішення від 09.11.2010р. №/0, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у загальній сумі 225933,21 грн., у т.ч.: 149262,14 грн. - за основним платежем, 76671,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, є неправомірними.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 МДПІ відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.В. Жизневська

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_5 підприємницької діяльності - фізична особа Романюк ОСОБА_7Д.Галицького,8 "а", кв. 3, м.Костопіль, Рівненська область, 35000

3- відповідачу ОСОБА_4 міжрайонна державна податкова інспекція вул.С.Руданського, 5, м.Костопіль, Рівненська область,35000