Справа № 369/2935/15-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/2935/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Усатов Д.Д.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в особі сільського голови Дідича Т.Т. про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в особі сільського голови Дідича Т.Т. про визнання протиправними дій щодо неправомірної відмови в наданні відповіді на заяву вх. № 22 від 03 лютого 2015 року; зобов'язання виготовити та надати викопіювання з генерального плану села, відповідно до заяви вх. № 22 від 03 лютого 2015 року, із зазначенням інформації, що міститься в кадастровій довідці, та інші відомості про запитувані земельні ділянки; визнання протиправними дій щодо неправомірної відмови в наданні запитуваної інформації на запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року; визнання порушення термінів відповіді Дмитрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на інформаційний запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року; зобов'язання надати позивачеві копії позитивних рішень Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та/або передачу у власність земельних ділянок, відображених на графічних матеріалах, згідно поданих позивачем заяв № 494-506, № 508-514, № 516-518, № 520-526, № 528-538, № 543-566, № 568-583 від 10 листопада 2014 року, згідно інформаційного запиту вх. № 21 від 03 лютого 2015 року; направлення окремої ухвали до Прокуратури Києво-Святошинського району Київської області, якою доручити притягнути відповідальних осіб Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до відповідальності за ненадання інформації/документів та прострочення термінів відповіді на інформаційний запит.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, та з урахуванням можливості вирішення справи на основі наявних у ній доказів, колегія суддів вирішила справу розглянути у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою вх. № 22 від 03 лютого 2015 року, в якій просив виготовити та надати викопіювання із генерального плану с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області, згідно поданих графічних матеріалів у заявах № 484-583 від 10 листопада 2014 року, які відображають земельну ділянку, щодо якої відбувається запит. .

У листі-відповіді № 117 від 27 лютого 2015 року зазначено, що виконком Дмитрівської сільської ради на заяву позивача (вхідний № 22 від 03 лютого 2015 року) повідомляє, що заяви (клопотання) № 484-583 від 10 листопада 2014 року, керуючись чинним законодавством, затвердженими генеральними планами, поєднаними з детальними планами сіл Дмитрівської сільської ради, були розглянуті на засіданні 36 сесії 6 скликання Дмитрівської сільської ради 08 грудня 2014 року, про що позивачу були надані рішення, де вказані підстави про прийняті рішення на кожну окрему заяву (клопотання). По всіх наданих позивачем 100 заявах (клопотаннях) були прийняті рішення, згідно чинного законодавства, які він отримав власноручно.

Стосовно генеральних планів повідомлено, що в приміщені Дмитрівської сільської ради за адресою: с. Дмитрівка вул. Садова, 2, на стенді, розміщені генеральні плани, поєднані з детальними планами сіл Дмитрівка, Мила, Капітанівка, з якими позивач може ознайомитися у зручний для нього час (з понеділка по п'ятницю 9-00 - 13-00, 14-00 - 17-00 год.).

Також зазначено, що з генеральними планами сіл Дмитрівка, Мила, Капітанівка Дмитрівської сільської ради позивач може ознайомитись на офіційному веб-сайті розробника даних генеральних планів ДП «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «Укрндпіцивільбуд».

Крім того, 03 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом № 21, в якому просив: надати йому копії рішень Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та/або передачу у власність земельних ділянок, відображених на графічних матеріалах, згідно поданих позивачем заяв № 494-506, № 508-514, № 516-518, № 520-526, № 528-538, № 543-566, № 568-583 від 10 листопада 2014 року, які стали підставою для відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для передачі безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Листом № 68 від 10 лютого 2015 року відповідачем відмовлено позивачу у наданні запитуваних рішень, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних», така інформація є інформацією з обмеженим доступом та стосується земельних ділянок, що перебувають у приватній власності громадян.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Статтею 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до ч. 11 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), матеріали генерального плану населеного пункту не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів генерального плану населеного пункту забезпечується шляхом його розміщення на веб-сайті органу місцевого самоврядування та у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, а також у загальнодоступному місці у приміщенні такого органу. Матеріали генерального плану населеного пункту надаються за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно із п. 37 Положення про містобудівний кадастр, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 559 від 25 травня 2011 року, інформація, яка міститься у містобудівному кадастрі, є відкритою та загальнодоступною, крім відомостей, що належать до інформації з обмеженим доступом. Захист інформації, яка міститься у містобудівному кадастрі, здійснюється відповідними суб'єктами інформаційних відносин відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 38 вказаного Положення, інформація, яка міститься у містобудівному кадастрі і не має обмеження в доступі, надається суб'єкту містобудівної діяльності за його запитом. Обмеження доступу до інформації містобудівного кадастру, що є власністю держави або представляє державну чи комерційну таємницю, встановлюється у порядку, передбаченому законодавством.

Надання суб'єктам містобудівної діяльності зазначеної інформації здійснюється безоплатно.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 11 від 30 вересня 2013 року «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», за цим визначенням можна виокремити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

За змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

За змістом ст. 15 наведеного Закону, розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати: 1) інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо); 2) нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності; 3) перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення; 4) порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності; 5) інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник; 6) інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації; 7) плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань; 8) розташування місць, де надаються необхідні запитувачам форми і бланки установи; 9) загальні правила роботи установи, правила внутрішнього трудового розпорядку; 10) звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію; 11) інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, а саме про: їхні місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів зв'язку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти; прізвище, ім'я та по батькові, службові номери засобів зв'язку, адреси електронної пошти керівника органу та його заступників, а також керівників структурних та регіональних підрозділів, основні функції структурних та регіональних підрозділів, крім випадків, коли ці відомості належать до інформації з обмеженим доступом; розклад роботи та графік прийому громадян; вакансії, порядок та умови проходження конкурсу на заміщення вакантних посад; перелік та умови надання послуг, форми і зразки документів, необхідних для надання послуг, правила їх оформлення; перелік і службові номери засобів зв'язку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, та їх керівників, крім підприємств, установ та організацій, створених з метою конспірації, оперативно-розшукової або контррозвідувальної діяльності; порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, їх дій чи бездіяльності; систему обліку, види інформації, якою володіє суб'єкт владних повноважень; 12) іншу інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, порядок обов'язкового оприлюднення якої встановлений законом.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Невідкладному оприлюдненню підлягає будь-яка інформація про факти, що загрожують життю, здоров'ю та/або майну осіб, і про заходи, які застосовуються у зв'язку з цим.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 22 вказаного Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Водночас, як вбачається із листа № 117 від 27 лютого 2015 року, відповідачем зазначено, що в приміщені Дмитрівської сільської ради за адресою: с. Дмитрівка вул. Садова, 2, на стенді, розміщені генеральні плани, поєднані з детальними планами сіл Дмитрівка, Мила, Капітанівка, з якими позивач може ознайомитися у зручний для нього час (з понеділка по п'ятницю 9-00 - 13-00, 14-00 - 17-00 год.).

Також зазначено, що з генеральними планами сіл Дмитрівка, Мила, Капітанівка Дмитрівської сільської ради позивач може ознайомитись на офіційному веб-сайті розробника даних генеральних планів ДП «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «Укрндпіцивільбуд».

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідачем протиправно не надано позивачу викопіювання з генерального плану с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до заяви вх. № 22 від 03 лютого 2015 року, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленої за формою і в порядку, що встановлені Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці другому частини другої статті 12 цього Закону.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Рішенням Конституційного суду України № 2-рп/2012 від 20 січня 2012 року у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, визначено, що збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних», об'єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Таким чином, посилання відповідача у листі № 68 від 10 лютого 2015 року на положення Закону України «Про захист персональних даних» є невиправданими, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 5 цього Закону, законом може бути заборонено віднесення інших відомостей, що є персональними даними, до інформації з обмеженим доступом.

Отже, як зазначалося вище, ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 11 від 30 вересня 2013 року «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», посилання на положення Закону України «Про захист персональних даних» також є невиправданим, оскільки відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону допускається можливість заборони законом віднесення персональних даних певних категорій громадян чи їх (персональних даних) вичерпного переліку до інформації з обмеженим доступом. Таким законом є, зокрема, Закон України «Про доступ до публічної інформації», частиною п'ятою статті 6 якого визначається перелік персональних даних фізичних осіб, які заборонено відносити до інформації з обмеженим доступом, зокрема не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

З огляду на викладене у відносинах, пов'язаних із забезпеченням права на доступ до публічної інформації, конфіденційна інформація повинна визначатися відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Таким чином, публічна інформація про осіб, котрі одержали державне та комунальне майно у власність чи користування, про розмір оплати праці та інших виплат з бюджетів усіх рівнів, не є інформацією з обмеженим доступом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як підтверджується матеріалами справи, інформаційний запит № 21 від 03 лютого 2015 року отримано виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради 03 лютого 2015 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції..

Відповідь на інформаційний запит позивача № 21 від 03 лютого 2015 року, яка міститься в матеріалах справи, датована 10 лютого 2015 року № 68, тобто в межах строку надання відповіді, який передбачено ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Проте, наведена відповідь від 10 лютого 2015 року направлена позивачу лише 02 березня 2015 року, про що свідчить відтиск штемпелю «Укрпошти» на копії конверту, який міститься в матеріалах справи.

Таким чином, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень та розпорядником запитуваної інформації, порушено вимоги ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зокрема, не надано відповідь на запит на інформацію в межах п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо неправомірної відмови в наданні запитуваної інформації на запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року; визнання порушення термінів відповіді Дмитрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на інформаційний запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року; зобов'язання надати позивачеві копії позитивних рішень Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та/або передачу у власність земельних ділянок, відображених на графічних матеріалах, згідно поданих позивачем заяв № 494-506, № 508-514, № 516-518, № 520-526, № 528-538, № 543-566, № 568-583 від 10 листопада 2014 року, згідно інформаційного запиту вх. № 21 від 03 лютого 2015 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів зазначає, що не підлягає задоволенню позовна вимога щодо направлення окремої ухвали до Прокуратури Києво-Святошинського району Київської області відносно посадових осіб відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 КАС України, у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Окрема ухвала є реакцією на ті порушення, що не усуваються постановою, а також на причини й умови вчинення порушень, щоб запобігти їх повторенню.

Колегія суддів звертає увагу позивача, що постановлення окремої ухвали є правом суду, а не обов'язком, а тому зазначена позовна вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідачем, як розпорядником публічної інформації, вчинено протиправні дії щодо відмови в наданні відповіді на заяву вх. № 22 від 03 лютого 2015 року та відмови в наданні запитуваної інформації на запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року, та порушено строк надання відповіді на інформаційний запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року.

За змістом ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано достатньо доказів правомірності дій щодо відмови в наданні відповіді на заяву вх. № 22 від 03 лютого 2015 року та відмови в наданні запитуваної інформації на запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року, та порушення строку надання відповіді на інформаційний запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_3 до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в особі сільського голови Дідича Т.Т. про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії підлягають задоволенню частково.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо неправомірної відмови в наданні відповіді на заяву вх. № 22 від 03 лютого 2015 року; зобов'язання виготовити та надати викопіювання з генерального плану села, відповідно до заяви вх. № 22 від 03 лютого 2015 року, із зазначенням інформації, що міститься в кадастровій довідці, та інших відомостей про запитувані земельні ділянки; визнання протиправними дій щодо неправомірної відмови в наданні запитуваної інформації на запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року; визнання порушення термінів відповіді Дмитрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на інформаційний запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року; зобов'язання надати позивачеві копії позитивних рішень Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та/або передачу у власність земельних ділянок, відображених на графічних матеріалах, згідно поданих позивачем заяв № 494-506, № 508-514, № 516-518, № 520-526, № 528-538, № 543-566, № 568-583 від 10 листопада 2014 року, згідно інформаційного запиту вх. № 21 від 03 лютого 2015 року, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим постанова в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нової про задоволення адміністративного позову частково.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З матеріалів справи вбачається, що загальний розмір судових витрат у вигляді сплати судового збору, які підлягають відшкодуванню, та понесені позивачем за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру та за подання апеляційної скарги на рішення суду, складає 109,62 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями від 16 березня 2015 року та 31 липня 2015 року.

Згідно з ч. 6 ст. 94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо неправомірної відмови в наданні відповіді на заяву вх. № 22 від 03 лютого 2015 року; зобов'язання виготовити та надати викопіювання з генерального плану села, відповідно до заяви вх. № 22 від 03 лютого 2015 року, із зазначенням інформації, що міститься в кадастровій довідці, та інші відомості про запитувані земельні ділянки; визнання протиправними дій щодо неправомірної відмови в наданні запитуваної інформації на запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року; визнання порушення термінів відповіді Дмитрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на інформаційний запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року; зобов'язання надати позивачеві копії позитивних рішень Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та/або передачу у власність земельних ділянок, відображених на графічних матеріалах, згідно поданих позивачем заяв № 494-506, № 508-514, № 516-518, № 520-526, № 528-538, № 543-566, № 568-583 від 10 листопада 2014 року, згідно інформаційного запиту вх. № 21 від 03 лютого 2015 року, - скасувати та ухвалити нову.

У скасованій частині адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в особі сільського голови Дідича Т.Т. щодо неправомірної відмови в наданні відповіді на заяву ОСОБА_3 вх. № 22 від 03 лютого 2015 року.

Зобов'язати Дмитрівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області в особі сільського голови Дідича Т.Т. виготовити та надати ОСОБА_3 викопіювання з генерального плану села, відповідно до заяви вх. № 22 від 03 лютого 2015 року, із зазначенням інформації, що міститься в кадастровій довідці, та інших відомостей про запитувані земельні ділянки.

Визнати протиправними дії Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в особі сільського голови Дідича Т.Т. щодо неправомірної відмови ОСОБА_3 в наданні запитуваної інформації на запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року.

Визнати порушеним строк відповіді Дмитрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на інформаційний запит вх. № 21 від 03 лютого 2015 року.

Зобов'язати Дмитрівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області в особі сільського голови Дідича Т.Т. надати ОСОБА_3 копії позитивних рішень Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та/або передачу у власність земельних ділянок, відображених на графічних матеріалах, згідно поданих позивачем заяв № 494-506, № 508-514, № 516-518, № 520-526, № 528-538, № 543-566, № 568-583 від 10 листопада 2014 року, згідно інформаційного запиту вх. № 21 від 03 лютого 2015 року.

В іншій частині постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року - залишити без змін.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 109 (сто дев'ять),62 грн.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.