Справа № 813/6427/14
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

813/6427/14

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 р.

Справа № 876/1207/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Іноземної компанії "Сельскабет Сверігесвай 22,Скандерборг АпС" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.12.2014 р. по справі за позовом Іноземної компанії "Сельскабет Сверігесвай 22,Скандерборг АпС" до Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – Товариство з обмеженою відповідальністю "ПГС Україна", Приватне підприємство "Торгівельно-логістичний центр" про визнання незаконними дій та скасування акту опису й арешту майна,-

встановив:

18.09.2014 року позивач - Іноземна компанія "Сельскабет Сверігесвай 22,Скандерборг АпС" звернулась до суду із позовом до відповідача - Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – Товариство з обмеженою відповідальністю "ПГС Україна", Приватне підприємство "Торгівельно-логістичний центр" про визнання незаконними дій та скасування акту опису й арешту майна.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зокрема зазначає, що оспорюваний акт опису майна не відповідає фактичним обставинам справи бо є повністю сфальсифікований, оскільки 26.05.2014 року інспектор з супроводжуючими особами не були допущені всередину приміщення, яке належить іноземній компанії за адресою м.Львів, вул.Конюшинна, 28.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.12.2014 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що актом опису та арешту майна і діями по його складанню не порушуються права позивача, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання сторони не з’явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги апелянта слід відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.1 Закону України “Про виконавче провадження” від 21.04.1999 року за № 606-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон України № 606-XIV), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно п.5 ч.3 ст.11 Закону України № 606-XIV, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

В силу ч.1 ст.55 Закону України № 606-XIV, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику.

Згідно ч.2 ст.55 Закону України № 606-XIV, після надходження від зазначених осіб відомостей про наявність майна боржника державний виконавець описує таке майно, вилучає його і реалізує у встановленому цим Законом порядку. У разі якщо особа, у якої перебуває майно боржника, перешкоджає державному виконавцю в його вилученні, таке майно вилучається державним виконавцем у примусовому порядку.

У відповідності до ч.2 ст.57 Закону України № 606-XIV, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. При цьому, відповідно до ч.1 наведеної норми арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

В силу ч.5 ст.57 Закону України № 606-XIV, про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладені правові норми, судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 26.05.2014 року було складено Акт опису та арешту майна ТзОВ “ПГС Україна”, яке знаходиться за адресою м.Львів, вул.Конюшинна, 28.

З наявного у матеріалах справи Договору купівлі – продажу нерухомого майна від 19.12.2000 року вбачається, що приміщення по вул.Конюшинна у м.Львові продано Компанії “Сельскабет Сверігесвай 22, Скандерборг АпС”.

Вирішуючи по суті даний адміністративно-правовий спір, судом першої інстанції було допитано понятих Осередчука Л.Р. та Радюка Р.Я., які пояснили, що були на території позивача, майно, яке описано дійсно там знаходиться, перешкод їм не чинилося. Крім того, було допитано охоронців Урбановича І.Б. та Городника Б.М., які також підтвердили факт знаходження майна на території позивача, при цьому зазначили про те, що ними робились перешкоди щодо переміщення по території позивача понятих, державного виконавця та інших осіб.

В силу ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Так, як встановлено судом, позивач звернувся до суду за захистом права власності, яке порушується, як він вважає, проникненням до його приміщень. Однак, колегія суддів вважає, що в даному випадку акт опису майна не порушує права власності позивача, оскільки спрямований на виявлення майна та його збереження. При цьому, суд апеляційної інстанції виходить з того, що матеріалами справи та показаннями свідків підтверджуються обставини наявності описаного майна на території позивача.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що зазначення в акті опису та арешту майна місця його знаходження не може трактуватись як порушення прав позивача, оскільки така обставина є лише констатацією факту, який підтверджений зібраними у справі доказами.

Також суд звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують продаж описаного майна. Дана обставина, вказує на те, що новий власник може в інший спосіб захистити своє право, окремо від позивача. При цьому, такі обставини взагалі не стосуються права, за захистом якого звернувся позивач.

Як наслідок, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, про те, що актом опису та арешту майна і діями по його складанню не порушуються права позивача, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд –

ухвалив:

Апеляційну скаргу Іноземної компанії "Сельскабет Сверігесвай 22,Скандерборг АпС" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.12.2014 р. по справі № 813/6427/14 – без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України – з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 08.09.2015 року.