Справа № 22-а-1541/11
Суддя: Панкеєв О. В.
Дата ухвалення: 2011-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу Справа № 22-а-1541/11
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-1541/11 Головуючий у 1-й інстанції: Васильцов О.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Гончара О.С.,

суддів: Краснокутьскої О.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Винник І.С.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни»,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року позивач звернулась до суду зі вказаним вище позовом, в якому просила відновити пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року до 01.12.2009 року; визнати протиправним рішення відповідача про відмову в призначені йому підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни"; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу з 01.01.2006 року до 1.12.2009 року, обчислюючи її з урахуванням підвищення в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; зобов'язати відповідача прийняти рішення про подальше призначення та виплату їй щомісячної державної соціальної допомоги, обчислюючи її з урахуванням підвищення в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01.06.2009 року; стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору у розмірі 3,40 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона визнана у встановленому законом порядку дитиною війни. Відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни" їй з 01.01.2006 року повинна щомісячно виплачуватись державна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії"" від 05.10.2000 року встановлено, що мінімальній розмір пенсії за віком не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виходячи із розмірів мінімальної пенсії за віком, вона, як дитина війни, повинна була отримувати щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком і за 2006-2007 роки що складає 2733 гривні 30 коп.. Але вона не отримала ці кошти, оскільки ст.77 Закону України „Про державний бюджет на 2006 рік" та п.12 ст.71 Законом України „Про державний бюджет на 2007 рік" була зупинена дія ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в частині виплати щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

У 2008 році їй частково виплачувалась щомісячна державна допомога, але не у розмірі 30%, як це передбачено Законом України „Про соціальний захист дітей війни", а у розмірі 10% мінімальної пенсії за віком, як це було передбачено Законом України „Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Крім того, ст.28 Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" було передбачено, що мінімальна пенсія за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили .працездатність. Згідно із Законом України „Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" він отримував у 2008 році державну соціальну допомогу розмірі 10% прожиткового мінімуму, а саме: у першому кварталі 2008 року - 47-гривень щомісячно, у другому кварталі - 48,1 грі: щомісячно, у третьому кварталі - 48,2 гривні щомісячно та у четвертому кварталі - 49 грив; щомісячно, у січні - 49,80 гри.. Таким чином йому була не донарахована щомісячна державна соціальна допомога за 2008 рік у розмірі 1158- гривень 60 коп., та за 2009 року.

Рішенням Конституційного Суду України по справі №6-рп/2007 від 09.07.2007 року були визнані неконституційними положення п.12 ст.71 Закону України" Про держава бюджет на 2007 рік", якими було зупинено дію ст.6 Закону України „Про соціальний за» дітей війни. Це рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання території України, є остаточним і не може бути оскаржене.

Крім того, позивач просила поновити їй строк для звернення до суду із позовом обґрунтовуючи це тим, що шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів її права як дитини війни були обмежені або скасовані і про поновлення цих прав їй стало відомо після висвітлення у засобах масової інформації рішенні Конституційного Суду України від 09, липня 2007 року, тому вона вважала причину пропуску строку для звернення до суду поважною та просила відновити цей строк.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2009 року позовні вимоги позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України „Про соціальний захист дітей війни" задоволено частково.

В поновленні ОСОБА_2 строку на звернення до суду з адміністративним позовом відмовлено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області щодо відмови у призначені ОСОБА_2 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 04 грудня 2008 року по 01 грудня 2009 року у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-1У від 18 листопада 2004 року з урахуванням виплачених сум за цей період.

В іншій частині позову відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області подало апеляційну скаргу оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На думку апелянта, відповідно до ст. 7 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених вказаним Законом, здійснюється тільки за рахунок коштів Державного бюджету України.

Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області зазначає, що п. 9 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 р. № 1261 передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного фонду України, які використовуються винятково за призначенням і вилученню не підлягають.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови, не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 має статус дитини війни, що підтверджується посвідченням (а. с. 6).

Згідно статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на перерахунок підвищення до пенсії як "дитині війни" з 04 грудня 2008 року оскільки Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/08 від 22 травня 2008 року положення п.п.2 п.14 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було внесено зміни до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та встановлено з 01 січня 2008 року інший порядок розрахунку підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії "дітям війни", були визнанні неконституційними та втратили чинність з дня прийняття вказаного рішення.

Отже, Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області повинно було провести відповідний перерахунок підвищення до пенсії позивача згідно вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", починаючи з 22 травня 2008 року. Та сплатити на його користь заборгованість з цих виплат.

Проте, Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області будь яких дій з цього приводу не здійснювало.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 99 КАС України, яка діяла в редакції на час розгляду справи в суді першої інстанції, та враховуючи час звернення до суду позивача з позовом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області провести перерахунок позивачу підвищення до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з 04 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

На час розгляду справи Законом України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" не призупинено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а відтак відповідач був зобов'язаний виплачувати позивачу підвищення до пенсії у розмірах, які визначено ст. 6 названого Закону.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов'язання відповідача нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 01 січня 2009 року по 01 грудня 2009 року.

Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов'язків (справа "Кечко проти України", рішення від 08.11.2005р.).

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність

бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни суди обґрунтовано до уваги не взяли, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судами першої інстанції не розглядалися.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", якою визначено розмір виплат підвищення до пенсії, оскільки, виходячи із загальних принципів пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення до пенсії, слід керуватися Законом (Законом України "Про соціальний захист дітей війни", а не підзаконним нормативно-правовим актом - Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 198, ст. ст. 200,205, 206 КАС України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області залишити,без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2009 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:

Судді: