Справа № 2а-6369/10/1470
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2011-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вступна та резолютивна частини

м. Миколаїв.

13.01.2011 р. Справа № 2а-6369/10/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Малих О.В., за участю секретаря судового засідання Котенко О.В.,

представників:

позивача: ОСОБА_1- дов. від 13.10.2010

відповідача: ОСОБА_2 дов. № 3/9/10007 від 11.01.10

розглянувши відкритому судовому засіданні справу за

за адміністративним позовомФізичної особи підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54056
до відповідачаДержавної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва, вул.. Гирьова, 1/1, м. Миколаїв, 54000
проскасування рішення від 20.08.2010 року № НОМЕР_1,

Керуючись ч.4 ст.94, ст.ст. 98, 158-163 КАСУ, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення про застосування штрафних ( фінансових) санкцій № від 20.08.2010 в частині визначення податкового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 25 026,00 грн.

3. В решті позову відмовити.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строку, встановленого цим кодексом , залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя О.В. Малих

Миколаївський окружний адміністративний суд вул. Заводська, 11, м. Миколаїв, 54055
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«13»січня 2010 року Справа № 2а 6369/10/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Малих О.В., за участю секретаря судового засідання Котенко О.В.,

представників:

позивача: ОСОБА_1- дов. від 13.10.2010

відповідача: ОСОБА_2 дов. № 3/9/10007 від 11.01.10

розглянувши відкритому судовому засіданні справу за

за адміністративним позовомФізичної особи підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54056
до відповідачаДержавної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва, вул.. Гирьова, 1/1, м. Миколаїв, 54000
проскасування рішення від 20.08.2010 року № НОМЕР_1,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення ДПІ у Ленінському р-ні м.Миколаєва про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 20.08.2010 за № НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що перевірку проведено без дотримання податковою адміністрацією вимог ст.111 Закону України Про державну податкову службу Українивідповідачем безпідставно змінено вид перевірки з позапланової на планову , в результаті чого співробітниками ДПА у Миколаївський області було проведено перевірку не у встановленому законом порядку та без надання позивачу копії наказу на проведення перевірки, крім того позивач є фізичною особою-підприємцем, а для цієї категорії підприємців законодавством не передбачено ведення обліку товарних запасів, тому вимоги податківців про надання накладних є безпідставними.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, вказуючи наступне:

- планова перевірка позивача була проведена відповідно до вимог діючого законодавства: на підставі ст.ст.15,16 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послугта ст. ст.111,112 Закону України Про державну податкову службу України;

- рішення про застосування штрафних санкцій є цілком правомірним та винесеним у повній відповідності до діючого законодавства;

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у адміністративному позові та запереченнях проти нього.

У судовому засіданні 13.01.2011 судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Приймаючи рішення по справі судом взято до уваги наступне.

26.07.2010 Державною податковою інспекцією у Березанському районі Миколаївській області була здійснена планова перевірка позивача за дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

За результатами перевірки був складений акт від 26.07.2010 №0078/14/12/23/НОМЕР_2 (а.с.12-13).

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва було прийняте рішення від 20.08.2010 № (а.с.14), яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 27 886,00 грн.

У відповідності до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.11 Закону України Про державну податкову службу в Українівід 04.12.1990 №509-ХІІ (далі - Закон №509-ХІІ) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Згідно п.1 ст.8 Закону №509-ХІІ Державна податкова адміністрація України здійснює такі функції: виконує безпосередньо, а також організовує роботу державних податкових адміністрацій та державних податкових інспекцій, повязану, зокрема, із контролем за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) в установленому законом порядку.

Державна податкова інспекція у Березанському районі Миколаївської області є органами державної влади і, відповідно, ії діяльність має підпорядковуватись вимогам ст.19 Конституції України та здійснюватись у відповідності з приписами ст.11 Закону №509-ХІІ.

Частиною 1 статті 15 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послугвід 06.07.1995 №265/95-ВР (далі Закон №265/95-ВР) передбачено, що контроль за додержанням субєктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Згідно ч.1 ст.16 Закону №265/95-ВР контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону. Частина 4 ст.16 Закону №265/95-ВР також передбачає, що планові та позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються в порядку передбаченому законодавством України.

З матеріалів справи вбачається, що проведена перевірка фізичної особи підприємця ОСОБА_3 є плановою перевіркою з питань дотримання позивачем порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог Закону №265/95-ВР.

Перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_3 було здійснено на підставі направлень на перевірку наданих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.42,43). Направлення на перевірку були вручені фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 26.07.2010.

Згідно ч.2 ст.112 Закону №509-ХІІ ненадання платнику податку направлення на перевірку або надання з порушенням вимог, встановлених ч.1 цієї статті є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до планової або позапланової виїзної перевірки. Якщо позивач вважав перевірку незаконною, він мав можливість використати своє право не допустити працівників ДПА у Миколаївській області до перевірки.

Позивач допустив працівників ДПІ у Березанському районі Миколаївської області до проведення планової перевірки, що є додатковим підтвердженням правомірності її проведення.

Доречними також суд вважає заперечення відповідача стосовно непоширення сфери дії Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»на здійснення органами податкової служби контролю за додержанням податкового законодавства, оскільки порядок здійснення органами податкової служби своїх функцій визначається спеціальним нормативним актом Законом України «Про державну податкову службу».

Таким чином, зазначена підстава , щодо неправомірних дій ДПІ у Березанському району Миколаївської області при проведенні перевірки ФОП ОСОБА_3 для скасування податкового повідомлення рішення відсутні.

Під час перевірки були встановлені наступні порушення, які знайшли своє відображення у акті від 26.07.2010 №0078/14/12/23/НОМЕР_2:

- непроведення через РРО розрахункових операцій,

- не забезпечено відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті РРО,

- не ведення обліку товарних запасів у встановленому порядку за місцем реалізації товару,

- РРО не поставлено на облік,

- порушення порядку використання режиму попереднього програмування РРО по кількості товарів,

- не роздрукування фіскального звітнього чеку.

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва було прийняте рішення від 20.08.2010 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 27 886,00 грн., з яких :

400,00 грн за непроведення через РРО розрахункових операцій,

1695,00 грн. за не забезпечено відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті РРО,

25 026,00 грн. не ведення обліку товарних запасів у встановленому порядку за місцем реалізації товару,

340,00 грн.за те , що РРО не поставлено на облік,

85,00 грн. за порушення порядку використання режиму попереднього програмування РРО по кількості товарів,

340,00 грн. не роздрукування фіскального звітнього чеку.

1. Відповідно до п.1 ст.3 Закону №265/95 субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг ) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобовязані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до акту перевірки від 26.07.10 податківцями зафіксовано факт продажу продавцем товару на суму 80,00 гривень без проведення розрахункової операції через РРО чи РК (арк.спр.13).

За порушення вищевказаних вимог згідно п.1 ст.17 Закону №265/95 застосовується фінансова санкція у пятикратному розмірі вартості проданих товарів(80,00 х 5 = 400,00 грн.).

Позивач факт продажу товару без проведення операції через РРО не заперечував.

2. Відповідно до п.13 ст.3 Закону №265/95-ВР субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобовязані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

Суд вважає, що відповідачем доведено правомірність рішення в частинні про нарахування фінансових санкцій відповідно до ст.22 Закону №265/95-ВР, за порушення п.13 ст.3 Закону №265/95-ВР, у пятикратному розмірі вартості проданих товарів, на які виявлено невідповідність (339,00 х 5 = 1695,00 грн.), оскільки встановлений у акті перевірки факт порушення підтверджено матеріалами справи та не спростований позивачем під час розгляду справи.

Посилання позивача на непрофесіоналізм бармена-стажера не приймаються судом до уваги, оскільки чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності за допущене позивачем порушення.

3. Згідно п.11 ст.3 Закону №265/95-ВР, субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг збовязані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Відповідно п.6 ст.17 Закону №265/95-ВР, у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості до субєктів підприємницької діяльності застосовуються штрафні санкції у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Встановлений у акті перевірки №0078/14/12/23/НОМЕР_2 від 26.07.2010 випадок проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості, під час проведення перевірки та розгляду справи у суді позивачем не спростовується.

За сказаних обставин, суд вважає, що рішення №, від 20.08.2010 в частині застосування до позивача штрафних санкції за порушення порядку використання режиму попереднього програмування РРО є обґрунтованим та правомірним.

4. Відповідно до п.9 ст.3 Закону №265/95-ВР субєкти підприємницької діяльності зобовязані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Суд вважає, що відповідачем доведено правомірність рішення в частинні про нарахування фінансових санкцій відповідно до п.4 ст.17 Закону №265/95-ВР, за порушення п.9 ст.3 Закону №265/95-ВР, у двадцяті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17,00 х 20 = 340,00 грн.), оскільки встановлений у акті перевірки факт порушення підтверджені матеріалами справи та не спростовані позивачем під час розгляду справи.

Під час перевірки позивача перевіряючими було встановлено, нераздрукування денного Z звіту за 06.07.10р.

Відповідно до п.7.5. Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом ДПА України №614 від 01.12.2000, використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо.

Матеріали перевірки дійсно свідчать про неналежне ведення позивачем КОРО, оскільки на відповідних сторінках книги ОРО момент перевірки фіскальний звітній чек за 06.07.2010 був відсутній. В судовому засіданні даний факт підтвердився при цьому при огляду книги обліку розрахункових операцій виявилося , що фіскальний звітній чек за 06.07.2010 був відсутній ( арк..спр. 78,79) , але 06.07.2010р виконана запис про облік руху сум розрахунків ( арк..спр. 80) .

Посилання позивача на те , що 06.07.2010р. був неробочим днем в звязку з проведенням санітарних робіт не приймаються судом до уваги, оскільки зазначене спростовується вищевикладеними фактами .

5. Відповідно до п.12 ст.3 Закону №265/95 субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг ) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобовязані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Тобто, п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95 є відсильною нормою, і може застосовуватися лише при наявності інших правових норм, які передбачають такий порядок ведення обліку товарних запасів.

Відповідно до ст.21 Закону №265/95, якою керувався відповідач при прийнятті рішення, фінансова санкція застосовується до субєктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання.

Таким чином, обовязковою умовою притягнення до юридичної відповідальності є порушення встановленого законодавством порядку обліку товарів.

Жодним нормативно-правовим актом України не передбачений порядок ведення обліку товарних запасів фізичною особою підприємцем та його обовязок мати первинні документи та накладні на товар.

Посилання відповідача на те, що відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку, суд не приймає до уваги, оскільки дія Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»розповсюджується лише на юридичних осіб, їх філіали та представництва і не стосується фізичних осіб-підприємців.

Єдиним документом, який повинен вести підприємець без створення юридичної особи є Книга обліку доходів і витрат.

Постановою Кабінету Міністрів України №1269 від 26.09.2001 (надалі Постанова №1269) затверджено Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, пунктом 3 якого передбачено, що форма книги затверджується Державною податковою адміністрацією України.

Згідно п.5 Постанови №1269 та форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи субєкти підприємницької діяльності протягом календарного року (додаток №10 до Інструкція №12) субєктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, повязаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг).

Таким чином, вказані нормативні акти передбачають обовязок фізичних осіб-підприємців, здійснювати облік шляхом зазначення лише відповідних сум витрат, а не первинних бухгалтерських документів, якими ці суми підтверджуються.

Обовязок щодо внесення записів на підставі первинних документів визначений лише в Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат громадян субєктів підприємницької діяльності (з особливостями її ведення для сфери торгівлі) ф.№10, який ухвалений у вигляді листа ДПА від 05.11.97 №17-0117/10-8886.

Враховуючи статус цього документу, його не можливо вважати нормативно-правовим актом, та він може носити лише рекомендаційний характер.

Крім того, в подальшому листом від 14.05.1999 №6990/7/23-3117 (чинним на момент перевірки) ДПА України змінила свою думку та зазначила, що (мовою оригіналу): «…на

физических лиц, которые осуществляют предпринимательскую деятельность в сфере торговли, без создания юридического лица, понятие «приходование товаров»не распространяется. Поэтому требования статьи 6 вышеуказанного Закона в части ответственности за неоприходованный товар к физическим лицам - субъектам предпринимательской деятельности не относятся».

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Між тим, судом враховується той факт, що незважаючи на відсутність обовязку мати на товар первинні документи, у позивача зазначені документи є. В матеріалах справи містяться копії первинних документів на товар, який зазначений відповідачем у вибірковому описі фактичної наявності товарів за місцем їх реалізації (зберігання), на які відсутні первинні документи (а.с.32-39).

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР не можуть бути застосовані до фізичних осіб-підприємців, оскільки законодавством не передбачено їх обовязку ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання, і, відповідно нарахування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР у порядку, передбаченому ст.20 Закону №265/95-ВР є безпідставним.

Частини 1,2 ст.71 КАС України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем рішення в частині застосуванню штрафної (фінансові) санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, не доведено .

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню підлягають частково.

Керуючись ч.4 ст.94, ст.ст. 98, 158-163 КАСУ, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення про застосування штрафних ( фінансових) санкцій № від 20.08.2010 в частині визначення податкового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 25 026,00 грн.

3. В решті позову відмовити.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строку, встановленого цим кодексом , залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя О.В. Малих

Постанова оформлена у відповідності до ст.. 163 КАС

України та підписана суддею 18.01.2011 року