Справа № 367/3483/15-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/3483/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Оладько С.І. Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Буча Київської області на постанову Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Буча Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до Ірпінського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Буча Київської області про визнання дій щодо відмови позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до вимог ст.ст. 129 та 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», неправомірними; зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 03 червня 2013 року у відповідності до ст.ст. 129 та 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області № 513 від 24 грудня 2014 року, у розмірі 20 129 грн. 50 копійок, що складає 90 відсотків суддівської винагороди працюючого судді 22 366 грн. 00 коп., яка складається з окладу 11 470 грн. 00 коп., надбавки за вислугу років (70 %) 8 029 грн. 00 коп., надбавки за перебування адміністративній посаді (10 %) 1 147 грн. 00 коп., надбавки за таємність (15 %) 1 720 грн. 15 коп., з урахуванням проведених виплат.

Постановою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, та з урахуванням можливості вирішення справи на основі наявних у ній доказів, колегія суддів вирішила справу розглянути у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 19 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у відповідності до ст.ст. 129 та 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у розмірі 20 129 грн. 50 копійок, що складає 90 відсотків суддівської винагороди працюючого судді 22 366 грн. 00 коп., яка складається з окладу 11 470 грн. 00 коп., надбавки за вислугу років (70 %) 8 029 грн. 00 коп., надбавки за перебування адміністративній посаді (10 %) 1 147 грн. 00 коп., надбавки за таємність (15 %) 1 720 грн. 15 коп., з урахуванням проведених виплат.

Листом № 929/04 від 23 лютого 2015 року відповідач повідомив позивача про те, що перерахунок здійснено з урахуванням посадового окладу судді місцевого суду та доплати за адміністративну посаду голови суду.

Крім того, згідно з повідомленням Заступника начальника головного управління ПФУ у Київській області Наконечної Г.А. № 258/Ч-01 від 01 квітня 2015 року, постанова Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2014 року виконана в межах покладених судом зобов'язань.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є суддею у відставці, перебуває па обліку та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Буча Київської області на підставі Закону України «Про статус суддів», після звільнення у 2001 році у відставку з посади голови військового суду Євпаторійського гарнізону Військово-Морських Сил України.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2014 року у справі № 367/5447/14-а відмову визнано протиправною. Зобов'язано УПФУ в м. Буча Київської області здійснити з 28 серпня 2014 року перерахунок і виплату ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до вимог ст.ст. 129, 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та довідки ДСА України № Ч-1062/14 від 11 липня 2014 року у розмірі 90 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді з урахуванням проведених виплат.

Згідно з довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області № 513 від 24 грудня 2014 року, підтверджується розмір грошового утримання судді, який працює па відповідній посаді, станом на 03 червня 2013 року в сумі 22 366 грн. 50 коп., яке складається з: окладу 11 470 грн. 00 коп., надбавки за вислугу років (70 %) 8 029 грн. 00 коп., надбавки за перебування на адміністративній посаді (10 %) 1 147 грн. 00 коп., надбавки за таємність (15 %) 1 720 грн. 50 коп.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність суддів забезпечується незалежним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів.

Згідно з ч. 6 ст. 48 вказаного Закону, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Згідно з ч. 3 ст. 138 вказаного Закону (зі змінами, внесеними згідно із Законом України № 3668-VI від 08 липня 2011 року), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Конституційний Суд України Рішенням № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

У пункті 8 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року визначено, що частина третя статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 3668-VІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції до змін, внесених Законом № 3668-VІ.

Оскільки за змістом пункту 4 Рішення № 3-рп/2013, воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, то право на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. За таких обставин з 03 червня 2013 року у позивача виникло право на перерахунок призначеного щомісячного грошового довічного утримання.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі № 21-371а14, від 24 березня 2015 року у справі № 21-584а14, від 09 червня 2015 року у справі № 21-472а15.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач має право на перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 03 червня 2013 року у відповідності до ст.ст. 129 та 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області № 513 від 24 грудня 2014 року.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Буча Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованими та засновані на нормах права.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано достатньо доказів правомірності відмови у перерахунку та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 03 червня 2013 року у відповідності до ст.ст. 129 та 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області № 513 від 24 грудня 2014 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та наведеними законодавчими нормами.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Буча Київської області залишити без задоволення, постанову Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.