Справа № 804/10745/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
при секретаріЛісна А.М.
представника позивача представника відповідача Клочков С.О., Іващенко Т.В. Лещенко В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області про скасування приписів та постанови
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому з урахуванням доповнення до адміністративного позову від 31.08.2015 року № 195-03/07 просить суд:
- визнати протиправним і скасувати припис Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, який є частиною Акту від 04.08.2015 року № 004057;
- визнати протиправним та скасувати припис № 1 Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області від 27.08.2015 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову № 1 Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 27.08.2015 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач дійшов під час перевірок позивача до протиправного висновку про необхідність задоволення скарги споживача, який придбав мобільний телефон Нокіа в магазині позивача. Позивач наголошує на тому, що чинне законодавство України не забороняє реалізацію мобільних телефонів, код ІМЕІ якого не внесено до узагальненої бази даних кодів ІМЕІ терміналів. Рішення Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 05.02.2009 року № 1339 «Про затвердження порядку реалізації в Україні радіоелектронних засобів та випромінюваних пристроїв», а саме: пункт 1.7 даного порядку, який встановлює заборону на реалізацію терміналів, міжнародні коди ідентифікації (далі - ІМЕІ) яких відсутні в узагальненій базі даних кодів ІМЕІ терміналів, не відповідає положенням статей 29 та 29-1 Закону України «Про радіочастотний ресурс України». Необхідною умовою для ввезення з-за кордону, реалізації та експлуатації в Україні радіоелектронних засобів та випромінюваних пристроїв є відсутність їх у Реєстрі радіоелектронних засобів та випромінюваних пристроїв, заборонених до застосування та ввезення на територію України та за наявності у суб'єкта господарювання, що здійснює ввезення їх з-за кордону, документу про підтвердження відповідності. Позивачем надано під час перевірки відповідачу документи, які підтверджують якість та безпеку товару: Декларація про відповідність на товар, Сертифікат відповідності, Висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи та видаткову накладну від постачальника про придбання товару. У акті перевірки відповідачем не конкретизовано зміст порушення, яке допущено позивачем. За вказаних обставин позивач вважає, що не допустив відмову в реалізації прав споживача, які встановлені частиною 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів».
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, вказуючи на те, що приписи та постанова винесені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України. Відповідач вказує на те, що під час перевірки позивача було встановлено факт реалізації споживачу мобільного телефону Нокіа, код ІМЕІ якого не внесено до узагальненої бази даних кодів ІМЕІ терміналів, чим порушено пункт 1.7 Порядку реалізації в Україні радіоелектронних засобів та випромінюваних пристроїв, який затверджено рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 05.02.2009 року № 1339. За наслідками перевірки відповідачем винесено припис, який викладено у акті перевірки. Під час повторної перевірки позивача відповідачем встановлено, що позивач не задовольнив вимоги споживача. За наслідками повторної перевірки винесено припис № 1 від 27.08.2015 року та постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», якою накладено на позивача штраф у розмірі 42 990,00 грн. за відмову споживачу у реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Також відповідач наголошує на тому, що припис, який викладено у акті перевірки від 04.08.2015 року № 004057 не може бути предметом спору у адміністративному суді, оскільки акт перевірки не є правовим актом індивідуальної дії, не породжує для суб'єкта господарювання жодних обов'язків.
Суд дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.
03.08.2015 року відповідачем видано працівникам Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області направлення на проведення позапланової перевірки на підставі статті 27 Закону України «Про захист прав споживачів» магазину позивача у м. Кривий Ріг, пр-т. 200-річчя Кривого Рогу, 12А, з питань обставин, що викликали звернення про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства.
Як зазначено у направленні на перевірку підставою для її проведення слугувало звернення громадянина ОСОБА_7 та згода Держспоживінспекції України від 21.07.2015 року № 01/7-63-2015.
У матеріалах справи міститься лист Держспоживінспекції України від 21.07.2015 року № 01/7-63-2015, яким надано згоду відповідачу на проведення позапланової перевірки позивача.
У матеріалах справи міститься копія заяви громадянина ОСОБА_7 від 09.07.2015 року адресована відповідачу, у якій вказано про те, що останній придбав у магазині позивача за адресою: м. Кривий Ріг, пр-т. 200-річчя Кривого Рогу, 12А, мобільний телефон Нокіа Луміа 730 Дуал Сім за ціною 4299,00 грн. Однак споживачем встановлено, що ІМЕІ мобільного телефону не внесено до узагальненої бази даних кодів ІМЕІ терміналів. Споживач просив захистити його права та вжити заходи спливу на позивача щодо усунення порушень прав споживача та розірвання договору купівлі - продажу мобільного телефону.
Факт продажу позивачем мобільного телефону громадянину ОСОБА_7 підтверджується копією фіскального чеку від 22.01.2015 року, який мітиться у матеріалах справи.
Факт не внесення до узагальненої бази даних кодів ІМЕІ терміналів ІМЕІ кодів придбаного споживачем мобільного телефону підтверджується роздруківками з сайту Українського державного центру радіочастот, які містяться у матеріалах справи.
Відповідачем під час перевірки підтверджено факт не внесення до узагальненої бази даних кодів ІМЕІ терміналів ІМЕІ кодів придбаного споживачем мобільного телефону.
На підставі перевірки відповідачем складено Акт № 004057 від 04.08.2015 року, у якому зафіксовано факт порушення позивачем вимог пункт 1.7 Порядку реалізації в Україні радіоелектронних засобів та випромінюваних пристроїв, який затверджено рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 05.02.2009 року № 1339, а саме: реалізація споживчу мобільного телефону, ІМЕІ якого не внесено до узагальненої бази даних кодів ІМЕІ терміналів.
Розділі V акту перевірки № 004057 від 04.08.2015 року міститься припис відповідача задовольнити скаргу споживача протягом 14 календарних днів.
Судом встановлено, що відповідач здійснив повторну перевірку позивача, за наслідками якої складено Акт № 004060 від 25.08.2015 року, у якому зафіксовано факт не виконання позивачем вимог припису, який викладений у акті перевірки Акт № 004057 від 04.08.2015 року.
За наслідками акту № 004060 від 25.08.2015 року відповідачем прийнято припис № 1 від 27.08.2015 року, яким зобов'язано позивача задовольнити вимоги споживача шляхом внесення кодів ІМЕІ телефону до узагальненої бази даних кодів ІМЕІ терміналів протягом 14 календарних днів.
Судом встановлено, що спір у даній справі зводиться до можливості реалізації суб'єктами господарювання мобільних телефонів на території України, коди ІМЕІ яких не внесено до узагальненої бази даних кодів ІМЕІ терміналів.
Правова основа користування радіочастотним ресурсом України, визначення повноважень держави щодо умов користування радіочастотним ресурсом України, права, обов'язки і відповідальність органів державної влади, що здійснюють управління і регулювання в цій сфері, та фізичних і юридичних осіб, які користуються та/або мають намір користуватися радіочастотним ресурсом України визначаються Законом України «Про радіочастотний ресурс України».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» від 09.04.2014 року № 1193-VII частину 1 статтю 29 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» викладено у новій редакції, у відповідності до якої радіоелектронні засоби та випромінювальні пристрої, що можуть застосовуватися на території України у смугах радіочастот загального та спеціального користування, ввозяться з-за кордону, реалізуються та експлуатуються в Україні за їх відсутністю у Реєстрі радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв, заборонених до застосування та ввезення на територію України.
Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» від 09.04.2014 року № 1193-VII доповнено Закон України «Про радіочастотний ресурс України»нової статтею 29-1, у відповідності до якої ввезення з-за кордону радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв, що можуть застосовуватися на території України у смугах радіочастот загального користування, та їх митне оформлення митними органами здійснюються за відсутності у Реєстрі радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв, заборонених до застосування та ввезення на територію України, такого типу радіоелектронних засобів чи випромінювальних пристроїв та за наявності у суб'єкта господарювання, що здійснює їх ввезення з-за кордону, документа про підтвердження відповідності.
Норми статті 29 та статті 29-1 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» набрали чинності 25.07.2014 року згідно абзацу 1 пункту 1 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» від 09.04.2014 року № 1193-VII.
Отже, з 25.07.2014 року реалізація мобільних телефонів в Україні дозволяється за відсутності їх у Реєстрі радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв, заборонених до застосування та ввезення на територію України, та наявності документа про підтвердження відповідності.
Рішення Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 05.02.2009 року № 1339 «Про затвердження порядку реалізації в Україні радіоелектронних засобів та випромінюваних пристроїв» було прийнято за попередньою редакцією Закону України «Про радіочастотний ресурс України», в т.ч. і статті 29 вказаного закону України, яка надавала право Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, у межах своїх повноважень запроваджувати додаткові заходи щодо недопущення ввезення з-за кордону, реалізації та експлуатації радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв, не дозволених до застосування в Україні.

На сайті Національної комісії з питань регулювання зв'язку України міститься проект рішення № 408 від 04.08.2015 «Про прийняття за основу проекту рішення НКРЗІ «Про визнання таким, що втратило чинність, рішення НКРЗ від 05 лютого 2009 року № 1339», оскільки Рішення Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 05.02.2009 року № 1339 «Про затвердження порядку реалізації в Україні радіоелектронних засобів та випромінюваних пристроїв» не відповідає вимогами чинного законодавства України.

Згідно ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За вказаних обставин, суд застосовує до спірних правовідносин саме норми частини 1 статтю 29 та статті 29-1 Закону України «Про радіочастотний ресурс України», які набрали чинності 25.07.2014 року, оскільки останні мають вищу юридичну силу ніж рішення Національної комісії з питань регулювання зв'язку України.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач придбав 23.12.2014 року для реалізації мобільні телефони Нокіа, один з яких в подальшому реалізований споживачу ОСОБА_7, у ТОВ «СВП Плюс», що підтверджується копію Договору поставки від 23.06.2014 року № 52915 та видатковою накладною від 23.12.2014 року № РН-000942, копії яких містяться у матеріалах справи.

Також у матеріалах справи містяться документи, які підтверджують якість та безпеку товару: Декларація про відповідність на товар, Сертифікат відповідності, Висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи та видаткову накладна від постачальника про придбання товару.

За вказаних обставин позивач вправі був реалізовувати мобільні телефони після 25.07.2014 року, коди ІМЕІ яких не внесено до узагальненої бази даних кодів ІМЕІ терміналів.

Отже, товар реалізований споживачу не містить недоліку, а саме: код ІМЕІ не внесено до узагальненої бази даних кодів ІМЕІ терміналів, а тому позивач правомірно не задовольнив вимоги споживача.

Оскільки судом під час розгляду справи встановлено, що на території України реалізовувати мобільні телефони після 25.07.2014 року, коди ІМЕІ яких не внесено до узагальненої бази даних кодів ІМЕІ терміналів, дозволено, то позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Судом відхиляються доводи відповідача про те, що припис, який викладено у акті перевірки від 04.08.2015 року № 004057, не може бути предметом спору у адміністративному суді, оскільки акт перевірки не є правовим актом індивідуальної дії, не породжує для суб'єкта господарювання жодних обов'язків, з наступних причин.

У відповідності до ч.8 ст.7 Закону «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Частиною 1 статті 8 вказаного вище закону України передбачено право органу державного нагляду (контролю) надавати (надсилати) суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків.

В свою чергу у частині 1 статті 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» міститься обов'язок суб'єкта господарювання виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства.

Отже, припис органу державного нагляду (контролю), до яких відноситься і відповідач, є обов'язковим до виконання, а отже породжує для суб'єкта господарювання певні обов'язки, а тому є правовим актом індивідуальної дії, незалежно від того чи викладений останній як самостійний документ, чи у окремому розділі акту перевірки, а тому може бути предметом спору у адміністративному суді.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати припис Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, який є частиною Акту від 04.08.2015 року № 004057.

Визнати протиправним та скасувати припис № 1 Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області від 27.08.2015 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 1 Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 27.08.2015 року.

Стягнути з Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань останньої на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» судовий збір у розмірі 1364,16 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 11.09.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді С.В. Златін С.В. Златін Р.Ю, Ричка