Справа № 2а-23036/09/1270
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2010-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Матвєєва В.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 року справа №2а-23036/09/1270 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шишова О.О.

суддів: Сіваченко І.В., Дяченко С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2010 року, по справі 2а-23036/09/1270 за позовом ОСОБА_2 до Луганського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправною відмову працівників Луганського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області використовувати при здійсненні своїх службових повноважень державну українську мову, вибачитись перед ним у письмовій формі, стягнути з Луганського міського управління на його користь у відшкодування моральної шкоди 2000грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Суд першої інстанції послався на те, що співробітник міліції діяв в межах Кримінально-процесуального кодексу, частина 1 статті 19 якого передбачено ведення судочинства українською мовою або мовою більшості населення даної місцевості.

Не погодившись з рішенням суду позивач надав апеляційну скаргу, в якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що протиправні дії працівників міліції порушують конституційне право апелянта на всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України, яке гарантоване ст. 10 Конституції України, і такі дії працівників Жовтневого РВ ЛМУ ГУМВС України в Луганській області є дискримінаційними за мовною ознакою.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Згідно ст. 10 Конституції України Державною мовою в Україні є українська мова.

Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України.

В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

У відповідності до ст. 6. Закону України «Про мови в ОСОБА_3 РСР» від 28.10.1989, № 8312-XI службові особи державних, партійних, громадських органів, установ і організацій повинні володіти українською і російською мовами, а в разі необхідності - і іншою національною мовою в обсязі, необхідному для виконання службових обов'язків.

Статтею 5 того ж закону встановлено, що громадянам ОСОБА_3 РСР гарантується право користуватися своєю національною мовою або будь-якою іншою мовою.

Як вказано у адміністративному позові, лейтенант міліції ОСОБА_4 занотував пояснення, які позивач надавав українською мовою, на російської мові. Також черговий міліціонер розмовляв з ним по телефону на російській мові. Позивачем не вказано, що співробітники міліції будь-яким чином забороняли йому висловлюватись українською мовою, вимагали спілкуватись російською мовою, чи будь яким іншим чином порушували право громадянина користуватися державною, рідною мовою.

Статтею 34 Конституція України встановлено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Колегія приходить до висновку, що діями співробітника міліції не були порушенні права ОСОБА_2 щодо спілкування на державній або іншій рідній мові, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивача не примушували спілкуватися саме на російській мові та позивач мав можливість власноруч написати пояснення або розмовляти на будь-якій мові якою він володіє.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції стосовно того, що в діях співробітника міліції немає ознак дискримінації позивача за мовною ознакою та не вбачається що такими діями співробітник міліції порушив права позивача.

Одночасно колегія суддів зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 14 грудня 1999року № 10-рп/99, зазначено, що українська мова як державна є обовязковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Тому ураховуючи що під час розгляду справи було встановлено, що співробітники міліції дійсно виготовили процесуальний документ та спілкувалися російською мовою всупереч вимогам законодавства колегія суддів вважає, що наявні порушення з боку посадових осіб, але на думку колегії суддів це є предметом службового розслідування керівництвом відносно дій міліціонерів та не зачіпляє та не порушує права громадянина.

Приймаючи до уваги, що права ОСОБА_2 порушені не були колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди та зобовязання офіційно вибачитись у письмовій формі.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно зроблений висновок щодо відсутності факту порушення прав позивача діями співробітника на підставах проаналізованих та викладених у цієї ухвалі, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову суду без змін.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно зроблений висновок щодо відсутності порушень прав ОСОБА_2 з боку дій посадових осіб на підставах проаналізованих та викладених у цієї ухвалі, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову суду без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2010 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

ОСОБА_5