Справа № 2а-5970/11/1270
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2012-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тріфанова С.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2012 року справа №2а-5970/11/1270

Донецький апеляційний адміністративний суд в складі колегія суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Василенко Л.А., Карпушової О.В., при секретарі судового засідання Барбаш Л.О., з участю представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги ОСОБА_3, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2011 року у справі № 2а-5970/11/1270 за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання дій неправомірними, скасування наказу, поновлення на службі та стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача по накладенню дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 у вигляді звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України, скасувати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області №305 о/с від 06.10.2006 р. про звільнення позивача, поновити ОСОБА_3 з 06.10.2006 року в займаній посаді в органах внутрішніх справ та стягнути грошове утримання за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2006 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено повністю. Визнано неправомірними дії посадових осіб Управління МВС України в Луганській області по звільненню старшого інспектора-чергового відділу оперативного інформування управління інформаційних технологій при Управлінні МВС України в Луганській області ОСОБА_3 зі служби в органах внутрішніх справ України; скасовано накази начальника УМВС України в Луганській області №615дск від 28.08.2006 р. в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та №305 о/с від 06.10.2006 р. щодо звільнення з органів МВС у запас за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України старшого інспектора - чергового відділу оперативного інформування управління інформаційних технологій при УМВС України в Луганській області ОСОБА_3; поновлено ОСОБА_3 в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора-чергового відділу оперативного інформування управління інформаційних технологій при Управлінні МВС України в Луганській області з 06 жовтня 2006 року та зобов'язано УМВС України в Луганській області виплатити на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13 775,10 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.

Позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову в частині зобовязання відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13775,10 грн. та задовольнити вимоги в цій частині за період з 06.10.2006 року по 26.12.2011 року, оскільки тривалий час розгляду справи відбувався не з вини позивача.

Відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що суд не прийняв до уваги докази відповідача і дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення позивача. Суд не врахував, що позивачка допустила грубе порушення службової дисципліни, присяги співробітника міліції, дисциплінарного статуту, використавши службову інформацію в особистих цілях і розголосивши її, що призвело до розшифрування службового автомобіля та зрив оперативних заходів. На думку апелянта, суд помилково зазначив про відсутність доказів звязку між порушенням позивачкою дисципліни та наслідками у вигляді зриву оперативних заходів, а також про невідповідність характеру проступку застосованим заходам дисциплінарного впливу. Також суд здійснив розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача не у відповідності до норм Постанови КМУ № 100, застосувавши при розрахунку кількість робочих днів замість кількості календарних днів при визначенні середньоденної зарплатні. Крім того, позивачка пропустила строк для оскарження накладення дисциплінарного стягнення.

Позивач в судове засідання не зявився без поважних причин, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні просив його апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційних скарг, дійшла до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 прийнято на службу в органи внутрішніх справ на підставі наказу УМВС України в Луганській області № 054 о/с від 15.11.1995 року (т.1 а.с.8).

Наказом начальника УМВС України в Луганській області № 305 о/с від 06.10.2006 року позивачку, яка обіймала посаду старшого інспектора-чергового відділу оперативного інформування управління інформаційних технологій при УМВСУ в Луганській області, з 06 жовтня 2006 року було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України на підставі пункту 64 "є" (за порушення дисципліни) (т.1 а.с.9).

Підставою для видання наказу № 305 о/с від 06.10.2006 року став наказ УМВС України в Луганські області від 28 серпня 2006 року № 615дск про покарання співробітників Ленінського ОВС та УМВСУ (т.1 а.с. 30).

Згідно вказаних наказів, підставою для звільнення стало неналежне ставлення ОСОБА_3 до виконання своїх службових обов'язків, низьку особисту дисциплінованість, що виразилось у грубому порушенні вимог наказу УМВС України в Луганській області від 07 липня 2006 року №477, в частині використання службової інформації в особистих цілях, здійснення неправомірних дій, які в подальшому привели до розшифрування оперативного автомобілю під час проведення негласних оперативних заходів.

Підставою для вказаних висновків стали результати службового розслідування відносно старшого інспектора - чергового відділу оперативного інформування управління інформаційних технологій при УМВС України в Луганській області - ОСОБА_3, в ході якого було встановлено, що 21 липня 2006 року, у свій вихідний день ОСОБА_3 по телефону звернулась до старшого інспектора чергового відділу УІТ при УМВС України в Луганські області ОСОБА_4, який знаходився на чергуванні, з проханням встановити чи занесений до бази даних УМВС легковий автомобіль та повідомила його державний номер, на що отримала відповідь про відсутність інформації про зазначений автомобіль в базі.

Зазначені обставини щодо отримання службової інформації в особистих цілях позивачкою не осопрюються. Вказане розцінено як грубе порушення вимог наказу УМВС України в Луганській області № 477 від 07.07.2006 року, в частині використання службової інформації в особистих цілях, здійснення неправомірних дій, які в подальшому призвели до розшифрування оперативного автомобілю УОС при УМВС України під час проведення негласних оперативних заходів.

Матеріали службового розслідування судом досліджені не були, оскільки були знищені 08 листопада 2011 року після закінчення пятирічного терміну зберігання (т.2 а.с.239-243).

Вказані обставини встановлені на підставі досліджених по справі доказів та знайшли підтвердження при апеляційному перегляді.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено неналежне ставлення позивачем до виконання своїх службових обов'язків, низьку особисту дисциплінованість, не доведено, використання службової інформації в особистих цілях, здійснення неправомірних дій, які в подальшому привели до зазначених в наказі наслідків, а тому підстав для звільнення позивача не було.

Колегія суддів не може погодитись із вказаними висновками суду з наступних підстав.

Частиною 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460 (далі - Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Поняття дисциплінарного проступку надано у статті 2 Дисциплінарного статуту і визначено як невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтями 5, 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарні стягнення можуть накладатися за порушення службової дисципліни.

За своєю посадою позивачка мала доступ до Інтегрованого банку даних Управління МВС України в Луганській області, який має обмежене коло доступу для користувачів і повинен використовуватись виключно у службових цілях, що підтверджено Інструкцією про порядок доступу до Інтегрованого банку даних, затвердженої наказом УМВС України в Луганській області № 477 від 07.07.2006 року.

Як встановлено судом, позивачка у свій вихідний день, використовуючи своє службове становище, звернулась до іншого співробітника свого управління з метою отримання службової інформації з Інтегрованого банку даних без наявності службової необхідності, що, на думку колегії суддів, було вірно розцінено відповідачем як отримання службової інформації з особистих міркувань, оскільки вона отримана всупереч встановленого порядку і без службової необхідності. Усвідомлюючи, що ця інформація не підлягає розголошенню, позивачка повідомила про отриману відповідь свому чоловіку.

Колегія суддів вважає, що, з огляду на посаду позивача та її функціональні обовязки, вказані дії позивачки вже самі по собі є грубим порушенням службової дисципліни і підпадають під поняття дисциплінарного проступку.

Обставинами справи, а також поясненнями свідка ОСОБА_5 підтверджено, що за матеріалами службового розслідування зроблено висновок, що наслідками вищевказаного дисциплінарного проступку позивача стало зрив негласних оперативних заходів.

За приписами ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу.

Оскільки оспорювані накази прийняті начальником УМВС України в Луганській області, колегія суддів вважає, що вони прийняті особою, до компетенції якої належить право звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Колегія суддів вважає, що право вибору передбаченого законодавством виду дисциплінарного стягнення належить прямому начальнику особи, тому в даному випадку, за наявності підстав для дисциплінарної відповідальності, відсутні підстави для визнання неправомірними дій відповідача з накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Оскільки сторонами не осопрюється факт проведення службового розслідування за вищевказаним дисциплінарним проступком, в ході якого було забезпечено право позивача на дачу пояснень, то незбереження його матеріалів не свідчить про порушення прав позивача при прийняття рішення про його звільнення.

Не може бути прийнята до уваги і та обставина, що входження до Інтегрованого банку даних здійснено не особисто позивачкою, оскільки ця обставина не помякшує ступеню провини позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції припустив порушення норм матеріального права що призвели до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2011 року у справі № 2а-5970/11/1270 за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання дій неправомірними, скасування наказу, поновлення на службі та стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання дій неправомірними, скасування наказу, поновлення на службі та стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

У повному обсязі постанова виготовлена 03 березня 2012 року.

Колегія суддів М.М. Гімон

ОСОБА_6

ОСОБА_7