Справа № 2а-15016/12/2670
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Київ К/800/39839/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Лосєва А.М.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - ОСОБА_1.,

від відповідача - Чарковська Л.М.,

від третьої особи - Осаволюк І.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2013 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2013 р.

у справі № 2а-15016/12/2670

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби

третя особа - Державна податкова служба у м. Києві

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФО-П ОСОБА_1.) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м.Києва Державної податкової служби (далі - відповідач, ДПІ у Оболонському районі м. Києва), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна податкова служба у м. Києві (далі - третя особа, ДПС у м. Києві), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.05.2012 р. № та від 02.08.2012 р. № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2013 р., позов задоволено повністю: скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Одболонському районі м. Києва від 21.05.2012 р. № та від 02.08.2012 р. № ; вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2013 р. і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 09.04.2012 р. по 28.04.2012 р. посадовою особою ДПІ у Оболонському районі м. Києва була проведена документальна планова виїзна перевірка ФО-П ОСОБА_1. з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 20.01.2009 р. по 31.12.2011 р., за результатами якої складено акт від 10.05.2012 р. № 205-17-2-НОМЕР_1 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог: - статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 р., пункту 177.4 статті 177, пункту 138.4 статті 138, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 264 191,98 грн.; - пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» внаслідок проведення розрахункових операцій не на повну суму покупки в розмірі 186 232,99 грн.; - пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» внаслідок встановлення відсутності обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації та здійснення продажу товарів (громадське харчування), які не відображені в такому обліку на загальну суму 323 640,19 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 21.05.2012 р. були винесені податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності у загальному розмірі 311 296,69 грн., з яких 264 191,98 грн. - за основним платежем та 47 104,71 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 647 281,38 грн.

За результатами оскарження позивачем вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, рішенням ДПС у м. Києві від 27.07.2012 р. № 861/Б/12-314 скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.05.2012 р. № в частині грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 27 836,61 грн.

Так, на підставі акта перевірки від 10.05.2012 р. № 205-17-2-НОМЕР_1 та рішення ДПС у м. Києві про розгляд скарги від 27.07.2012 р. № 6245/7/12-314, відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення від 02.08.2012 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 283 460,08 грн., з яких 260 367,87 грн. - за основним платежем та 23 092,21 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суди попередніх інстанцій вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Як слідує з акту податкової перевірки, підставою для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб слугували твердження перевіряючого про не підтвердження валових витрат, що задекларовані позивачем за період з ІІ кварталу 2010 року по 2011 рік, оскільки відсутня книга обліку доходів та витрат, які ведуть громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності; калькуляційні картки для визначення собівартості та ваги готових страв, адже господарською діяльністю позивача є надання послуг з громадського харчування; докази оприбуткування продуктів харчування, придбаних для приготування страв. Виходячи із зазначених обставин, податковий орган дійшов до висновку про завищення позивачем показника валових витрат, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, які підлягають сплаті у бюджет.

При цьому, в період з 20.01.2009 р. по 31.03.2010 р. ФО-П ОСОБА_1. перебувала на спрощеній системі оподаткування, а починаючи з 01.04.2010 р. - на загальній.

Так, відповідно до частин першої-третьої статті 13 Розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 13-92, оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (яка визначає порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.4 статі 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, з огляду на вказані норми, до валових витрат, які зменшують оподатковуваний дохід, а відтак і суму податку, який підлягає сплаті, можуть відноситись лише витрати, безпосередньо пов'язані із одержанням доходу та підтверджені документально.

На обґрунтування правомірності висновків, викладених в акті перевірки, відповідач, зокрема, посилається на відсутність у позивача книги обліку доходів та витрат.

Так, згідно пункту 6 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику.

Умова використання у господарській діяльності суб'єктами малого підприємництва реєстраторів розрахункових операцій та розрахункових книжок виключає необхідність ведення книг обліку доходів і витрат.

Разом з тим, згідно пункту 1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 р. № 1269, книга обліку доходів і витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством.

З огляду на вищевказані норми, - книга обліку доходів та витрат призначена для визначення фінансового результату діяльності підприємців, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва.

За таких обставин, суди дійшли висновку про безпідставність посилань відповідача на відсутність згаданої книги у позивача, позаяк в період, за який останньому визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, той перебував на загальній системі оподаткування.

Крім того, з матеріалів перевірки вбачається, що позивач у своїй господарській діяльності використовує реєстратори розрахункових операцій з моменту обрання ним загальної системи оподаткування.

Податковим кодексом України, що набрав чинності 01.01.2011 р., у пункті 177.10 статті 177 було закріплено обов'язок фізичних осіб - підприємців вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

При цьому, судами попередніх інстанцій зазначено, що встановлення факту відсутності ведення даної книги після набрання цією нормою чинності може бути підставою для застосування до правопорушника санкцій, передбачених статтею 164-1 КУпАП, однак не може покладатись в основу визначення платнику податків податкового зобов'язання.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження правомірності задекларованого позивачем розміру валових витрат, останнім надавались до перевірки банківські виписки, контрольні стрічки, книги обліку розрахункових операцій.

Також, в матеріалах справи наявні закупівельні акти, чеки, накладні на підтвердження обліку доходів і витрат.

Виходячи з вищевказаного та встановлених обстави, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про неправомірність спірного податкового повідомлення-рішення від 02.08.2012 р. № .

Щодо податкового повідомлення-рішення від 21.05.2012 р. № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення пунктів 1, 12 статті 13 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», судами зазначено наступне.

Так, згідно пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Відповідно до статті 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

З огляду на викладене, судами попередніх інстанцій зроблено висновок про те, що вимоги пунктів 1, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не можуть бути застосовані до фізичних осіб - підприємців, оскільки законодавством не передбачено їх обов'язку ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання, а тому нарахування штрафних (фінансових) санкцій за порушення цих норм є безпідставним.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини третьої статті 2, частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2013 р. у справі № 2а-15016/12/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) А.М. Лосєв