Справа № 2а-2437/2010
Суддя: Собко В.М. В. М.
Дата ухвалення: 2010-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а- 2437
ПОСТАНОВА 2010 р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2010 р. м. Снятин

Суддя Снятинського районного суду Івано-Франківської області Собко В.М. розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі про визнання протиправною бездіяльності та стягнення недоплаченої соціальної допомоги дітям війни,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся у Снятинський районний суд Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області в якому просить суд поновити пропущений термін звернення до суду, зобов`язати відповідача нарахувати недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2006р. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до соціальної групи «діти війни», так як 1933р.н., і на 02.09.1945 року - час закінчення Другої світової війни, позивачу не виповнилося 18 років. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсія підвищується на 30% мінімального розміру пенсії за віком. Вказана норма вступила в дію з 01.01.2006 року. Однак, така допомога не виплачувалась.

На підставі ст.183-2 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку скороченого провадження.

Відповідач подав письмові заперечення, зазначає, що Законом України «Про державний бюджет на 2006р.» та «Про державний бюджет на 2007р.» було зупинено дію п.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому вимоги позивача за цей період є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві. Законом України «Про державний бюджет на 2008р.» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», де було передбачено, що підвищення пенсії дітям війни виплачується в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до адміністративного суду, що згідно ч.1 ст.100 КАС України є підставою для відмови у задоволенні позову, на чому наполягає.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Спірні правовідносини, які склалися між позивачем та Управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-ІV з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2195), рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Судом встановлено, що позивач відноситься до соціальної групи «Діти війни» відповідно до вимог ст.1 Закону №2195, що піддержується довідкою №8104 від 03.07.2006 року. Управління праці та соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації, яка підтверджує наявність статусу «діти війни». Позивач є пенсіонером за віком, пенсію отримує в Управлінні Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області. Цей статус позивача відповідачем не заперечено, крім того статус «діти війни» визначається автоматично по даті народження пенсіонера в діапазоні від 1927р. по 1945р.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2195, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Вказана норма діє з 01 січня 2006 року. А у відповідності до ст.7 вище згаданого закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України і доплату до пенсії здійснює Управління, яке є відповідачем у даній справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно Законом про державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загально суспiльнi потреби, розмір i цільове спрямування цих видатків. Держава прагне до збалансованості бюджету України. Виходячи з цього відповідач, починаючи з 09 липня 2007 року, зобовязаний був здійснити позивачці перерахунок доплат до пенсії як дитині війни на 30% мінімальної пенсії за віком та виплачувати щомісячно таку доплату до пенсії.

Згідно пенсійного посвідчення №109133 від 08.12.1988 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Снятинському районі та отримує пенсію за віком. Управління позивачу виплачує надбавку до пенсії як дитині війни - з січня по березень 2008 року - 47,00 грн., з квітня 2008 року - 48,10 грн., з липня 2008 року 48,20 грн., з жовтня 2008 року 49,80 грн.

Розмір мінімальної пенсії за віком, згідно ч.3 ст.46 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966 повинен бути не нижче прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Частиною 3 ст.46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму встановленого законом.

На даний час розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Таким чином, розмір мінімальної пенсії за віком для осіб пенсійного віку повинен дорівнювати прожитковому мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Суд зауважує, що реалізація особою права, яке повязане з отриманням бюджетних коштів, котра базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань судом не приймається до уваги. Так, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. Суди не повинні приймати до уваги обставини, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше. І тому до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Відповідно до вимог ч.2 ст.5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, а згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.99 КАС України для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шести місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач звернувся до суду 06.12. 2010 року.

Позивачем не викладено обставин для визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними, а його юридична необізнаність не може бути визнана поважною причиною для поновлення строку звернення до суду. Закони, інші нормативно-правові акти є доступними для ознайомлення всіма громадянами, можливість обізнаності людини про те чи інше положення закону залежить виключно від бажання особи. І тому суд погоджується з відповідачем про пропущення строку звернення позивача до суду, щодо вимог виплати у 2006-2009 роках. Таким чином суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом починаючи з 01 січня 2006 року по 06 червня 2010 року. А тому в цій частині позов було залишено без розгляду.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача базуються на законі, обґрунтовані і доведені, тому слід зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області нарахувати та виплачувати недоплачену, як дитині війни щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 06 червня 2010 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 46, 55, 124 Конституції України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 99, 159, 161-163, 183 2 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду по відношенню до виплати недоплаченої соціальної допомоги ОСОБА_1, як дитині війни згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області нарахувати та виплачувати з 06 червня 2010 року ОСОБА_1, як дитині війни щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з врахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови через Снятинський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку передбаченому ст. 254 КАС України.

Суддя: підпис

Суддя Снятинського районного суду В.М.Собко