Справа № 810/538/15
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/538/15

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа: № 810/538/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.

У Х В А Л А

Іменем України

10 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.

За участю секретаря судового засідання: Коломійцевої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вишгородської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02.04.15р. у справі №810/538/15 за позовом ТОВ «Будівельне підприємство «Валенса» до ДПІ у Вишгородському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21.03.13р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.13р., у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.01.15р. постанову Київського окружного адміністративного суду від 21.03.13р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.13р. – скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скасування рішень судів попередніх інстанції слугував висновок касаційної інстанції про те, що для правильного вирішення даного спору судам слід було дослідити обставини реальності здійснення спірних господарських операцій позивача, на підставі яких ним, як платником податку, були сформовані дані податкового обліку.

За результатами нового розгляду, постановою Київського окружного адміністративного суду від 02.04.15р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що господарські операції позивача з його контрагентом ТОВ «КП «Добробут» не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, в силу відсутності у ТОВ «КП «Добробут» технічних та економічних можливостей.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Вишгородському районі Київської області ДПС проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «КП «Добробут» за період з 01.01.10р. по 31.03.12р., за результатами якої складено акт від 24.01.13р. №126/22-01/35090192.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення – рішення від 06.02.13р.:

Підставою для винесення спірних податкових повідомлень – рішень слугував висновок податкового органу про порушення вимог:

п.198.1, п.198.6 ст. 198, ст. 200, п. 201.4, п.201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв’язку з чим занижено суму ПДВ у розмірі 78 833,40 грн., у т.ч. за липень 2011 року – 7 460 грн., серпень 2011 року – 12 815,60 грн., вересень 2011 року – 17 026,80 грн., жовтень 2011 року – 16 485 грн., листопад 2011 року – 6 671 грн., грудень 2011 року – 9 732,80 грн., серпень 2012 року – 8 642,20 грн.;

п.138.1 ст. 138, п.п. 139.1.9 ст. 139 Податкового кодексу України, у зв’язку з чим занижено податок на прибуток, що підлягає до сплати у розмірі 90 658,41 грн., у т.ч. за ІІІ квартал 2011 року у сумі 42 897,76 грн., за ІV квартал 2011 року у сумі 37 822,12 грн., за І квартал 2012 року у сумі 9 938,53 грн.

Такий висновок ґрунтується на тому, що господарські операції ТОВ «КП «Добробут» та контрагентами постачальниками не підтверджуються виходячи з врахуванням реального часу здійснення операцій, відсутності майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах.

Листом від 20.11.12р. №1940 Вишгородське РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області повідомило, що ТОВ «КП «Добробут» не здійснювало реєстрацію рухомого майна (транспортних засобів) за період з дати державної реєстрації по 20.11.12р.

Листом від 05.11.12р. №3122 Управління держкомзему у Вишгородському районі Київської області повідомило, що ТОВ «КП «Добробут» згідно даних Державної статистичної звітності (форма 6-зем, 2-зем) з кількісного обліку земель, на території Вишгородського району не облікований.

З наданих директором ТОВ «КП «Добробут» Стадником В.М. в ході розслідування кримінальної справи №54-3582 пояснень вбачається, що ведення бухгалтерського обліку на підприємстві не здійснювалось.

Також, проведеною на підставі постанови старшого слідчого СВ ДПІ у Дніпровському районі м. Києва документальною позаплановою перевіркою ТОВ «КП «Добробут» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.10р. по 01.03.12р. встановлено, що ТОВ «КП «Добробут» оформляло та декларувало придбання товарів, але згідно наданих до перевірки первинних документів товариство не здійснювало реалізацію придбаних товарів.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується реальне здійснення господарських операцій з придбання послуг в межах звичайної господарської діяльності суб’єктів господарювання, оплата вартості послуг, правомірність формування даних податкового обліку на підставі первинних та інших документів бухгалтерського та податкового обліку, які відповідають вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" ( надалі – Закону N 996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону N 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону N 996-XIV).

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит та витрати у зв’язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У даному випадку, обставини справи та зібрані у ній докази у їх сукупності свідчать про те, що господарські операції позивача з його контрагентом мали товарний (реальний) характер, вчинені в межах та з метою господарської діяльності суб’єктів господарювання.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, позивач мав господарські договірні взаємовідносини з підприємствами: ПрАТ «Фанери та плити» (т. 2, а.с. 104 – 105) та ПрАТ «Коростенський завод МДФ» (т. 2, а.с. 121 – 122), предметом яких було надання позивачем послуг вказаним підприємствам з доставки (перевезення) автомобільним транспортом вантажів.

У зв’язку з виробничою необхідністю, позивачем було залучено до виконання умов договорів з вказаними підприємствами ТОВ «КП «Добробут», яке здійснювало доставку (перевезення) вантажів від його імені.

Так, згідно умов Договору №15/6-11 від 15.06.11р. (т. 1, а.с. 42 – 43) ТОВ «КП «Добробут» (Перевізник) бере на себе зобов’язання доставити (перевезти) автомобільним транспортом вантажі позивача, який є вантажоодержувачем, з місця відправлення до пункту призначення у встановлений строк, а Замовник бере на себе зобов’язання сплатити за доставку (перевезення) вантажу плату, обумовлену договором. Перевізник виконує для замовника транспортні послуги по перевезенню вантажів по Україні.

Перевезення здійснюються на підставі товарно-транспортної накладної, належним чином оформленої за формою, встановленою чинним законодавством п.2.1 Договору).

Вартість всіх транспортних послуг розраховується відповідно до тарифів, зазначених в специфікації (додаток №1) на послуги з перевезення вантажів. Згідно Додатку №1 тариф за 1 км. маршруту перевезень при умові навантаження автомобіля Перевізника не менше 30 м. куб. деревини складає: 9,00 грн. – при відстані доставки від 80 км. до 150 км, у т.ч. ПДВ, та 8,40 грн. – при відстані доставки більше 150 км. т.ч. ПДВ. Заявка на перевезення передається Перевізнику шляхом телефонного, електронного зв’язку, іншим фіксованим шляхом. В заявці Замовник визначає всі необхідні відомості, які характеризують найменування та кількість вантажу, адреси вантаження та розвантаження, відстані та строк перевезення та інші відомості (п.п. 2.2., 2.3. Договору).

Розрахунки за надання послуг між Перевізником і Замовником проводяться в безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Перевізника на підставі виставлених рахунків після підписання Акту передавання-приймання наданих послуг (п.5.2 Договору).

На підтвердження виконання умов договору матеріали справи містять двосторонні акти прийняття виконаних робіт, податкові та видаткові накладні, подорожні листи та товарно-транспортні накладні, які відповідають вимогам ст. 9 Закону N 996-XIV та розкривають зміст та обсяг господарської операції з придбання обумовлених договором послуг.

Оплата вартості послуг здійснювалась у безготівковій формі.

Матеріали справи також містять докази надання позивачем придбаних у ТОВ «КП «Добробут» послуг з перевезення вантажів на користь ПрАТ «Фанери та плити» (т. 2, а.с. 104 – 105) та ПрАТ «Коростенський завод МДФ», з якими як встановлено вище позивач мав господарські відносини.

В спростування доводів податкового органу про відсутність у ТОВ «КП «Добробут» транспортних засобів, матеріали справи містять договір оренди вантажного автомобіля від 10.06.11р. №1/06А укладений між ТОВ «КП «Добробут» та СПД ФО Мельник В.М., згідно умов якого ТОВ «КП «Добробут» прийняв від орендодавця у тимчасове володіння та користування вантажні автомобілі марки DAIMLER-BENZ номерний знак АІ 5834 CH шасі номер WDB9540321K315275, марки Viberti номерний знак АІ 1792 ХТ шасі номер ZCV36S03A00FR3343, марки RENAULT R35 номерний знак AI 8305 BK шасі номер VF622GVA0C0013258 та марки МАЗ 9758 номерний знак АІ 7672 ХТ шасі номер Y3M975800X0002086.

Вказані автомобілі були передані ТОВ «КП «Добробут» у користування на підставі актів прийому-передачі (а/с том ІІ, а/с 212, 213).

Колегія суддів зазначає, що перевезення ТОВ «КП «Добробут» вантажу здійснювалось на вказаних транспортних засобах, що підтверджується наявними в матеріалах справи ТТН та подорожніми листами.

Податковим органом не надано належних доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов'язань третіх осіб.

ТОВ «КП «Добробут» станом на момент здійснення господарських операцій було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платником ПДВ, що не заперечується податковим органом.

Також не заслуговують на увагу і покликання апелянта на недобросовісність намірів ТОВ «КП «Добробут» у здісненні господарських відносин, з огляду на те, що недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для такого контрагента, адже порушення платником податків вимог податкового законодавства має персональний характер, тобто тягне за собою застосування заходів відповідальності саме для такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Варто також зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов’язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування чи перевірки законності їх створення (заснування), а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов’язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків (зокрема, у вигляді позбавлення його права на податковий кредит) внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Однак, у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов’язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов’язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

В даному випадку, податковим органом не доведено обізнаність позивача про порушення вимог податкового чи іншого законодавства, як і не доведено зв’язок таких порушень (навіть якщо такі і мали місце) з формуванням позивачем податкового кредиту та витрат за наслідками господарської операції з ТОВ «КП «Добробут».

Податковим органом не доведено, що позивач та його контрагент при укладанні угоди мали умисел на її укладання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства; намірів їх на ухилення від оподаткування, безтоварність операції, тощо.

Протокол допиту свідка у кримінальному провадженні не може бути належним доказом в адміністративній справі. Крім того, кримінально-процесуальне законодавство надає право особі відносно якої проводиться допит, відмовитися від раніше наданих свідчень або їх змінити, а тому, за встановлених судом обставин, що підтверджують фактичне здійснення господарської операції, такий протокол допиту не є належним доказом у спірних правовідносинах.

Крім того, податковим органом не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції протоколу допиту директора ТОВ «КП «Добробут» Стадника В.М., про наявність вказаного протоколу йдеться виключно у висновках акта перевірки.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Вишгородської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02.04.15р. у справі №810/538/15 - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 02.04.15р. у справі №810/538/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.

Повний текст ухвали складений: 10.09.15р.

.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Романчук О.М.

Пилипенко О.Є.