Справа № 2-а-1400/11
Суддя: Озерянська Ж. М.
Дата ухвалення: 2011-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-1400
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2011 року суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянська Ж.М. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України Дніпропетровського району про перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним адміністративним позовом про поновлення строку для звернення до суду, визнання відмови щодо щомісячного ненарахування та не виплати йому сум надбавки до пенсії дітям війни незаконною за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року та подальше щомісячне нарахування соціальної надбавки в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, оскільки про порушення його прав, що на момент винесення рішення Конституційним Судом тривало понад два роки, йому стало відомо тільки після звернення до відповідача, який надав довідку про розмір сплачених надбавок як дитині війни, про здійснення перерахунку та стягнення на його користь з Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровського району недоплаченого щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за вказаний період як дитині війни. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що він має статус дитини війни, тому користується всіма правами та пільгами, передбаченими Законом України Про соціальний захист дітей війнидля цієї категорії осіб. На підставі ст.6 даного Закону має право на щомісячну доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка згідно ст.28 Закону України Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхуваннядорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Відповідач відмовив в нарахуванні вказаної доплати до пенсії, керуючись положеннями нормативних актів, що на підставі рішень Конституційного Суду України визнані неконституційними. Просив суд зобов?язати відповідача нарахувати щомісячну доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни.

Представник відповідача надав суду заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки: рішення Конституційного Суду України №6рп/2007 від 09.07.2007 року, на яке посилається позивач не має зворотної сили; виплати сум доплат до пенсії здійснювались згідно положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, які діяли на той момент, у межах видатків, передбачених законами про Державний бюджет України; положення ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхуванняне застосовуються для визначення мінімальної пенсії за віком. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.

Дана справа розглянута в порядку скороченого провадження у відповідності до ст.183-2 КАС України без виклику сторін.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог та заперечень на позов, дослідивши наявні докази, встановив, що позивач відповідно до ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війнимає статус дитини війни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки відповідача із відповідною відміткою.

Згідно статті 6 Закону дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Редакція цієї статті набрала чинності з 1 січня 2006 року.

Дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнина 2007 рік було зупинено ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року Про Державний бюджет України на 2007 рік(з урахуванням положень п. 12 ст. 71 цього Закону) та визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону, виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рікщодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону. Таким чином, дію ст. 6 закону України №2195-ІV було відновлено з 09 липня 2007 року.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України №107-VІ Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українитекст статті 6 Закону України №2195-ІV викладено в наступній редакції: Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рікN 107-VI від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни№2195-ІV в новій редакції. Таким чином, дію ст. 6 закону України №2195-ІV було відновлено з 22 травня 2008 року.

Дію ст. 6 Закону на 2010 роки не було призупинено або змінено, тобто вона має законну силу і підлягає виконанню в редакції, яка діє з 22 травня 2008 року.

Таким чином, судом встановлено, що всупереч наведеним нормам, відповідачем позивачці підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війнине нараховувалось та не виплачувалось.

При визначенні поняття мінімальна пенсія за вікомщо міститься у ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війнисуд виходить з положень ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Доводи відповідача стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуваннямінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як діти війнине застосовується, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітей війниздійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян є неправильним виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуванняне є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Щодо посилань відповідача на здійснення виплат у межах видатків, передбачених законами про Державний бюджет, суд зауважує, що реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, котра базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги.

Вищенаведені висновки свідчать, що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством на певний період часу, рішення Конституційного суду не виконував, що стало причиною звернення позивача до суду та підставою часткового задоволення його позовних вимог.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України в редакції від 30 липня 2010 року для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду 03 лютого 2011 року, тобто після 30 липня 2010 року, ним пропущений шестимісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав по вказаному позову, хоча позивач і просив поновити пропущений строк звернення до суду, але доказів чому він пропустив цей строк суду не надано, крім того відповідач наполягав на застосуванні строків позовної давності.

ст.46 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, відповідно до якої нараховані суми пенсії, не отриманні з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком, суд вважає не обґрунтованим, оскільки згідно із визначенням, яке міститься у статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

З урахуванням цього, державна соціальна підтримка дітей війни у вигляді підвищення до пенсії, яка за своєю правовою природою є окремим джерелом доходу пенсіонера та бюджетним фінансуванням відрізняється від пенсії, що сплачується за рахунок внесків осіб, застрахованих в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, не може розцінюватись як її складова частина. Крім того, відповідно до статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що її призначає і виплачує.

Оскільки у правовідносинах, що є предметом розгляду у цій справі, нарахування підвищення до пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбаченого статтею 6 Законом України "Про соціальний захист дітей війни", відповідачем не здійснювались, підстави для застосування 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відсутні.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 03 лютого 2011 року, тобто після 30 липня 2010 року, ним пропущений шестимісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав по вказаному позову у частині позовних вимог щодо виплати щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 02.08.2010 року та поважних причин його пропуску у своїй заяві не навів, суд не вбачає підстав для поновлення строку.

З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне залишити без розгляду позовні вимоги позивача щодо виплати щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 02 серпня 2010 року.

За таких обставин, підвищення пенсії позивачу, як дитині війни, дійсно повинно відповідачем нараховуватись в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, тобто відповідно до розміру, визначеному ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, в редакції відновленій Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року у період починаючи з 03 серпня 2010 року та до внесення законодавцем в редакцію ст.6 Закону відповідних змін.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Розмір судових витрат визначений судом з урахуванням положень Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.3, 8, 22, 46, 51 Конституції України, ст.1,6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, ст.ст.2, 8, 11, 69-71, 94, 99, 100, 160-165, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання здійснювати нарахування пенсії відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни ,починаючи з 03 серпня 2010 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком - неправомірною.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнита частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування,починаючи з 03 серпня 2010 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням проведених виплат за цей період.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення в частині перерахунку та виплати пенсії за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 грн. 40 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою,яка її подає,до суду апеляційної інстанції.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку,передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу,було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді,то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Озерянська Ж.М.