Справа № 2-а-646/10
Суддя: Німко Н. П.
Дата ухвалення: 2010-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бережанський районний суд Тернопільської області
23 листопада 2010 року Бережанський районний суд Тернопільської області в особі:
судді Німко Н.П.
при секретарі: Олексів О.Б.
з участю: позивачки ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі про визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату позивачці надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі із вимогами визнати неправомірними дії відповідача з приводу не донарахування їй в повному обсязі надбавки до пенсії; зобов'язання відповідача перерахувати їй пенсію з урахуванням підвищення на 30% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовЯзкове державне пенсійне страхування" починаючи за останніх шість місяців з дня повернення до суду в справі з урахуванням виплачених сум.
В судовому засіданні позивачка просила поновити їй строк на звернення до суду із позовом, також, шляхом подання письмової заяви, уточнила позовні вимоги, де просила суд:
*визнати неправомірними бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати їй щомісячної доплати до її пенсії, як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 200С року по даний час.
*визнати за нею (позивачкою) право на отримання невиплаченої соціальної допомоги (підвищення до її пенсії), встановленої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по даний час.
*зобов'язати відповідача провести нарахування та виплатити їй щомісячну доплату до її пенсії в розмірі 30% мінімальної пенси за віком з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року і в подальшому, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених їй (позивачці) сум. Також просила суд не застосовувати до її вимог строків позовної давності, встановлених ст. 99 КАС України, посилаючись на те, що зазначеною нормою, окрім 6-ти місячного строку на звернення до суду, передбачено і інші строки, встановлені іншими законами. Посилалася на норми ч,2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування*, щодо строків виплати належних їй сум підвищення її пенсії, які повинні їй бути виплачені за минулий час без обмеження будь-яким строком. Також, послалася на ч.2 ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", де зазначила, що саме цим законом їй призначено пенсію, і спірні суми пенсії, не одержані не своєчасно з вини відповідача і повинні бути виплачені їй за минулий час без обмеження будь-яким строком. Вимогу про проведення такого нарахування в подальшому (майбутньому), обґрунтувала тим, що відповідачем її вимоги не визнаються і просить вважати підставою для перерахунку розміру доплати до її пенсії встановлення в державі нового розміру прожиткового мінімуму. Де, просить зобов'язати відповідача здійснювати такий перерахунок з дня встановлення чи зміни в державі цього мінімуму. В решті, дала пояснення аналогічні своїм заявам.
В судовому засіданні представник відповідача позову не визнала, щодо його задоволення заперечує, просить в його задоволенні відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень дала пояснення аналогічні змісту поданих письмових заперечень проти позову.
Суд. заслухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до повного задоволення, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 є пенсіонером за віком і перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду в Бережанському районі де отримує пенсію по віку та надбавку до неї, як дитина війни, що підтверджується довідкою №-882 від 03 листопада 2010 року виданою Управлінням Пенсійного фонду в Бережанському районі Тернопільської області.
Зазначені обставини в судовому засіданні стороною відповідача визнані та не заперечені.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції Закону станом до 01 січня 2008 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22.05.2008 року №10-рп/2008 положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», якими обмежується дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цих рішень.

Відповідно до ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2009 рік" встановлено, що Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік" у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, встановлено у розмірі, що діяли у грудні 2008 року. Розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами КМ України.

Статтею 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів", був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 01 січня -695,00 грн., з 01 квітня - 706 ,00 грн., з 01 липня - 709,00 грн., з 01 жовтня - 723,00 грн., а з 01 грудня - 734,00 грн. Розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Вищезазначеними норами згаданих законів будь-яких змін до Закону України, зокрема до ст. 6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни" не внесено, дія зазначеної статті не зупинена, а тому відповідач повинен проводити нарахування та виплату підвищення до пенсії позивачки у розмірі 30% відповідно до ст. 6 згаданого Закону, виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого ст. 54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та з врахуванням наступних змін його розміру.

Таким чином, суд вважає, що відповідач при визначенні розміру доплати до пенсії позивачки, як особі, яка має статус "Дитина війни", неправомірно застосовує положення відповідних Постанов Кабінету Міністрів України, оскільки положення таких підзаконних нормативно-правових актів суперечать Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та вищезгаданим Рішенням Конституційного суду України. Зазначене свідчить про те, що відповідач діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством, рішення Конституційного суду України не виконував, що і призвело до порушення прав позивачки.

Окрім цього, суд вважає, що новий мінімальний розмір пенсії за віком прямо залежить від нового розміру прожиткового мінімуму і як похідна величина - розмір належного позивачці підвищення (в 30%) також прямо залежить від зміни прожиткового мінімуму в державі. Отже, у випадку змін такої величини, відповідно повинна коригуватися і величина належних позивачці до виплати сум згаданого підвищення до її пенсії.

Посилання відповідача на пропуск позивачкою строку звернення до суду за захистом порушеного права, встановленого адміністративним судочинством України, суд не вважає обґрунтованим і таким, що може бути врахованим та застосованим судом при вирішенні заявлених вимог.

Відповідно до положень ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами; .... для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня коли особам дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зч.2 ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на підставі якого позивачці призначено ' пенсію, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Як вважає суд. державна соціальна виплата позивачці у вигляді підвищення до її пенсії, як "дитині війни", фактично є складовою її пенсії і на вимоги щодо виплати такого виду поширюються положення законів, які регулюють пенсійні правовідносини в державі і якими прямо встановлено, що на вимоги щодо виплати пенсій ( в тому числі виплат, які мають характер пенсійних), строки давності не поширюються.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку на спірні правовідносини поширюється норма ч.1 ст. 99 КАС України в частині застосування строку звернення до адміністративного суду із позовом у межах строків, встановлених іншими законами, а не в межах 6-ти місячного строку, визначеного КАС України.

Судом також враховується і та обставина, що позивачка є пенсіонером, особою похилого віку, непрацездатною, довготривалий час сподівалася на те, що відповідач, як державний орган влади самостійно перерахує і виплатить їй спірне підвищення до пенсії, в силу стану здоров"я та правової необізнаності не мала можливості своєчасно дізнатися про порушення свого права. Судом також враховується і та обставина, що в державі неодноразово змінювалася підвідомчість позовів даної категорії. Судом також враховується, що предметом спору не є разова виплата і не разове порушення прав позивачки, а має місце триваюче порушення її права на отримання ,ч регулярних пенсійних виплат.

У відповідності до ст. 102 КАС України, суд вважає можливими поновити позивачці строк на звернення до суду із заявленими вимогами.

Отже, судом встановлено, що після визнання неконституційними змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідач неправомірно не нараховував та не виплачує позивачці підвищення до її пенсії, як особі, що має статус "дитина війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи викладене, суд вважає, що підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» відповідач зобов'язаний був нарахувати та виплатити позивачці за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по даний час, тобто з дня набрання чинності рішень Конституційного суду України.

Доводи відповідача про посилання на відсутність фінансових можливостей держави не можуть бути прийняті до уваги. Інші посилання відповідача також не можуть бути прийняті судом до уваги, як законні та обґрунтовані, оскільки звуження змісту та обсягу прав шляхом прийняття нових законів, внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Оскільки правові положення, які передбачають виплату позивачці пенсії в підвищеному розмірі відповідно до Закону "Про соціальний захист дітей війни" є чинними, тобто не скасовані і не змінені, шляхом внесення змін безпосередньо до цього Закону, і позивачка ОСОБА_1., як дитина війни має право на її одержання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати або відмовляти у їх здійсненні.

Відповідно до положень статті 28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком за наявності в чоловіка 26, у а жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізацією державою конституційної гарантії громадян на.достатній життєвий рівень, дає Закон України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року №-966-14, а також Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року №-2017-ііі, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального-розміру пенсії за віком, яким відповідно до ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, новий мінімальний розмір пенсії за віком прямо залежить від нового розміру прожиткового мінімуму і як похідна - розмір належного позивачці 30%-вого підвищення до її пенсії також прямо залежить від зміни розміру прожиткового мінімуму в державі.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки позивачці розмір її щомісячної державної соціальної надбавки до пенсії слід визначати виходячи із мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру такого прожиткового мінімуму, перерахунок зазначеного виду соціальної допомоги позивачці повинен проводитися, виходячи із нового розміру мінімальної пенсії за віком.

А тому, оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивачки на підставі та з посиланням на ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та положень ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо визначення розміру підвищення до пенсії позивачці, як особі, яка має статус "дитина війни", то подальші внесення змін у зазначені норми закону слугуватимуть законною підставою відповідачу для відповідної зміни розмірів нарахувань та виплати позивачці вищезгаданих сум підвищення до її пенсії.

Оскільки відповідачем позовні вимоги не визнаються, враховуючи.зміст поданих суду заперечень проти позову, суд приходить до висновку, що у випадку обмеження задоволення позовних вимог датою прийняття судового рішення, відповідач буде продовжувати нараховувати та виплачувати позивачці згадану соціальну допомогу в розмірі меншому, аніж визначено законом, що потягне за собою необхідність повторного звернення позивачки до суду із аналогічними вимогами, але вже за новий період часу.

Натомість, як зобов'язання відповідача, протягом всього періоду у якому позивачка буде мати право на отримання такого підвищення до її пенсії, здійснювати такі нарахування на підставі чинного в такий період законодавства, згідно якого буде визначатися розмір такої соціальної допомоги, буде гарантією того, що відповідачем не будуть порушуватися права позивачки, яка є пенсіонером, непрацездатною особою похилого віку щодо її прав на отримання згаданої соціальної допомоги у визначеному законом розмірі.

Зазначене, в свою чергу передбачить обов'язок відповідача при обчисленні цих сум і надалі, керуватися вимогами Закону, який визначає і розмір такої соціальної допомоги.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 2-15, ч.2 ст. 11, ст. 17-18, 33-35, 41-42,47-51, 56-59, 69-71,79,86,87,94,99,102, 104-107,110-111,121, 122-143, 151-154,158,162,163,167,195-186,254 КАС, ч. 2 ст. 19, ст. 22, 46, 124 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дійте війни" від 01 січня 2006 року, ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 87 Закону України " Пенсійне забезпечення", суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із адміністративним позовом.

Визнати неправомірною бездіяльність відповідача управління Пенсійного Фонду України в Бережанському районі Тернопільської області по не нарахуванню щомісячної доплати до пенсії позивачці ОСОБА_1, як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року і по даний час.

Визнати за позивачкою ОСОБА_1 право на отримання невиплаченої соціальної допомоги (підвищення до її пенсії), встановленої ст. 6 Закону України "Про. соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб на відповідний період часу, а саме з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по даний час.

Зобов'язати відповідача управління Пенсійного Фонду України в Бережанському районі Тернопільської області провести нарахування та виплату позивачці ОСОБА_1 підвищення до її пенсії в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року і проводити нарахування та виплату позивачці такого підвищення, визначаючи його розмір відповідно до вимог статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та з урахуванням фактично виплачених позивачці сум такого підвищення.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського Апеляційного Адміністративного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається у письмовій формі протягом десяти днів з дня її проголошення. Уразі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Німко Н.П.