Справа № 2а-39/11/1225
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2011-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пчолкін С.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2011 року справа №2а-39/11/1225

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Юрко І.В.

суддів Міронової Г.М. , Геращенка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 17 січня 2011 року у справі № 2а-39/11/1225 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій відповідача протиправними, зобовязання нарахувати та виплатити недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за період за 2007, 2008, 2009, 2010 роки та довічно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання відповідача нарахувати та виплатити недоплачене як дитині війни щомісячне підвищення до пенсії за 2007, 2008, 2009, 2010 роки та довічно.

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 17 січня 2010 року позовні вимоги задоволені частково.

Зобовязано відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, 24 червня 2010 року за винятком виплачених сум. Решту позовних вимог залишено без розгляду в звязку з пропуском строку звернення до суду.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач також не погодився з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

Сторони у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Колегія суддів розглядає дану справу відповідно вимогам ст. 197 КАС України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом 1 інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач віднесений до категорії дітей війни, що підтверджується відповідним посвідченням.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, надавши перевагу ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» над постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», як нормативно-правовому акту, що має вищу юридичну силу. Також судом правильно визначено розмір мінімальної пенсії за віком, виходячи з приписів ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки іншими законами такий розмір не врегульовано.

Що стосується терміну - 24 червня 2010 року, з якого суд поклав обовязок здійснити доплату до пенсії позивачеві, то колегія суддів не погоджується з ним через таке.

Відповідно до Закону України від 18.02.2010 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами» (надалі ОСОБА_3 № 1691) справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них були віднесені до цивільного судочинства, строк позовної давності в яких в такому провадженні становить три роки. ОСОБА_3 набрав чинності 10 березня 2010 року і діяв до 09 вересня 2010 року, тобто до часу прийняття Конституційним судом України рішення № 19рп/2010.

Окрім того, 07.07.2010 року був прийнятий ОСОБА_3 України «Про судоустрій і статус суддів, згідно з розділом ХП якого вищевказана категорія справ була повернута до адміністративної юрисдикції, який набув чинності 30 липня 2010 року.

За таких умов позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з 01.01.2010 року.

Що стосується позовних вимог за 2007 2009 роки, то суд вважає за доречне застосування вимог ч. 2 ст. 99 КАС України відносно строків звернення до суду з огляду на приписи ч. 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Згідно позовної заяви ОСОБА_2 клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду не заявляла, тому доводи позивачки в апеляційній скарзі щодо обґрунтованості її вимог за період 2007 2009 роки, колегією суддів до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суд першої інстанції в постанові помилково вирішив питання про залишення без розгляду решти позовних вимог у звязку з пропуском строку звернення до суду, оскільки вказане питання вирішується окремою ухвалою.

Натомість суд першої інстанції в оскаржуваній постанові не вирішив питання про визнання дій відповідача протиправними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в задоволенні позовних вимог позивача в частині зобовязання відповідача проводити виплати довічно слід відмовити, оскільки Кодексом адміністративного судочинства передбачено відновлення лише порушеного права громадянина, а не того, яке може бути порушено в майбутньому.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансування витрат, повязаних із застосуванням цього закону, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, тому невизначення судом першої інстанції кінцевої дати періоду, за який має бути здійснено перерахунок пенсії, є цілком правомірним та відповідає діючому законодавству. В межах бюджетного року визначається тільки розмір мінімальної пенсії за віком, як величини, з якої обраховується підвищення пенсії на 30%, а норма закону, що гарантує таку виплату, є незмінною.

Колегія суддів вважає безпідставним довід апеляційної скарги відповідача стосовно того, що саме Законом України «Про соціальний захист дітей війни» повинен визначатися прожитковий мінімум на одну особу з огляду на те, що швидкоплинні економічні умови сучасного життя регулюються бюджетним законодавством.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції належить скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 202, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районні Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 17 січня 2011 р. у справі № 2а-39/11/1225 задовольнити частково.

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 17 січня 2011 року у справі № 2а-39/11/1225 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районні Луганської області про визнання дій відповідача протиправними, зобовязання нарахувати та виплатити недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за період з 2007 року та довічно - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районні Луганської області щодо не нарахування та невиплати щомісячної соціальної допомоги ОСОБА_2, як «дитині війни».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 01 січня 2010 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.В. Юрко

Судді Г.М. Міронова

ОСОБА_4