Справа № 750/4300/15-а
Суддя: Литвиненко І. В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/4300/15-а
Провадження № 2-а/750/458/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2015 року
Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
головуючого – судді Литвиненко І.В.,
при секретарі Кравченко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, -
29 квітня 2015 року Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області, в якому просить скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 22.04.2015 року, винесену державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП № 46298088, яка були винесена при виконанні виконавчого листа № 750/9081/14, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова.
Обґрунтував позивач свій позов тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки судове рішення не виконується з поважних причин, а саме через відсутність державного фінансування на соціальні виплати.
Представник позивача подала клопотання про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача у судове засідання не з’явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, не визнав.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області знаходиться виконавчий лист № 750/9081/14-а, виданий Деснянським районним судом м. Чернігова про зобов’язання Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради здійснити перерахунок та виплату Волощук Ользі Русланівні допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.07.2014 у розмірі 1360 грн..
Відповідно до відомостей, викладених у позовній заяві, на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження Волощук Ользі Русланівні було проведено перерахунок допомоги відповідно до рішення суду. Рішення суду виконано частково в частині перерахунку допомоги.
Проте, виплата коштів не здійснена боржником у зв’язку з відсутністю бюджетних коштів.
223.04.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.
Підставою до прийняття зазначеного рішення стало невиконання судового рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, на підставі якого видано виконавчий лист № 750/9081/14 виданий 01.12.2014 року.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Виконання рішень за якими боржник зобов’язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Частиною 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.
Згідно із частиною 1 статті 89 Закону № 606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника – фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Враховуючи викладене, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.
Судом встановлено, що Управління не виконало вимогу державного виконавця в межах своїх повноважень, а саме: згідно рішення не було проведено виплату допомоги. Проте, Управлінням повідомлено, що виплата допомоги Волощук О.Р. позивачем не може бути здійснена, у зв’язку з відсутністю коштів, оскільки вони не є власністю Управління та не знаходяться на його рахунках. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного фінансування за рахунок державного бюджету..
Відповідно до статтей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов’язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов’язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем семиденного строку, виконати судове рішення.
Накладення за таких обставин штрафу на боржника та стягнення виконавчого збору ще більше ускладнює його фінансове становище та ще більше ускладнює виконання судового рішення.
У зв’язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення, виплату коштів Верховною Радою України 5 червня 2012 року було прийнято Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до положень частини 1 статті 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Тобто списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів.
Правова позиція по даному питанню висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 березня 2015 року (реєстраційний номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 43974736) невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
У відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Оскільки в Управління були поважні причини невиконання судового рішення, то постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області від 22.04.2015 року ВП № 46298088 про стягнення виконавчого збору у розмірі 1360,00 грн. є передчасними.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 11, 94, 158-163, 186 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в :
позовні вимоги задовольнити.
Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області Постилякової М.Б про стягнення виконавчого збору від 22.04.2015 року ВП № 46298088.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.