Справа № 161/11988/15-а
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/429/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючої судді Плахтій І.Б., розглянувши в порядку скороченого провадження в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до УПФ України в м. Луцьку про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 з лютого 2007 року перебуває на обліку в УПФ України в м. Луцьку та отримувала пенсію за віком. У зв'язку із виїздом останньої за кордон вона протягом тривалого часу не отримувала пенсію, що призвело до припинення її виплати з 01.10.2012 року. У відповідь на заяву щодо поновлення виплаті пенсії, листом від 13.03.2015 року № 147/К-01 відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії, оскільки заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), а не його представником.

А тому, просила визнати дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов'язати УПФ України в м. Луцьку відновити виплату пенсії.

Ухвалою суду від 12.08.2015 року відкрито скорочене провадження у справі.

У встановлений ухвалою суду від 12.08.2015 року строк від відповідача до суду надійшло письмове заперечення на позовну заяву.

В письмових запереченнях управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку вказували на те, ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач пенсії за віком з 19.02.2007 року, виплата пенсії здійснювалась через поштове відділення №20. Однак, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, виплата пенсії припиняється. Поновлення виплат можливе при особистому зверненні пенсіонера з відповідною заявою до територіального органу Пенсійного фону. Оскільки, із заявою про поновлення виплат звернулась представник за довіреністю, законних підстав для поновлення виплати пенсії не було. Вважають, відмову в поновленні виплати пенсії законною, а свої дії правомірними. В задоволенні позову просили відмовити.

Наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи в порядку скороченого провадження та ухвалення постанови відповідно до ч.6 ст.183-2 КАС України.

Дослідивши письмові докази у справі у їхній сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19.02.2007 року призначена пенсія за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсійні виплати надходили на відділення поштового зв'язку.

Згідно довідки Посольства України в Іспанії від 04.02.2015 року № 570/4-320-15 громадянка України ОСОБА_1 тимчасово проживає в Іспанії, місцем постійного проживання є Україна (а.с. 5).

З 01.10.2012 року виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена відповідно до п.4 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» у зв'язку із неотриманням відповідачем вказаних виплат понад шість місяців.

Представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю, в інтересах своєї довірительки звернулась до УПФ України в м. Луцьку із заявою про поновлення виплати пенсії (а.с. 6), однак відповідач листом від 13.03.2015 року № 147/К-01 року відмовив в поновленні виплати пенсії у зв'язку з необхідністю особистого подання ОСОБА_1 заяви про поновлення виплати пенсії (а.с. 7).

Зі змісту ч.3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст. 25 Конституції України).

Таким чином, право особи на забезпечення її у старості є невідчужуваним і непорушним, гарантується Конституцією Українита реалізовано, зокрема, через норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, тимчасово проживаючи в Іспанії, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання, про що вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, яке є безумовною підставою для поновлення та виплати пенсії позивачу як особі, яка проживає за межами України.

З матеріалів справи встановлено, що 04.02.2015 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси, в тому числі у всіх відділення та управління Пенсійного фонду України з метою отримання та перерахування належної їй пенсії за віком. Довіреність посвідчена третім секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Іспанія та дійсна протягом трьох років (а.с. 4).

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок пенсії) та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) та виплати пенсій передбачено, що заява про призначення (поновлення) пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (п.5 Порядку).

Зважаючи на відсутність іншого нормативно-правового акту, що регулює порядок відновлення виплати пенсії особам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, застосуванню підлягають приписи діючого Порядку № 22-1, відповідно до яких для поновлення виплати пенсії особа має подати заяву особисто або через представника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст.1 Першого протоколу до конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст. 17 закону від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, а держава відповідно до конституційних принципів зобов'зана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в поновленні виплати пенсії за поданою її представником 26.02.2015 року заявою, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 10, 11, 159, 160, 163, 167 КАС України, на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 за поданою 26.02.2015 року її представником ОСОБА_2 заявою.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій