Справа № 759/3613/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

759/3613/15-а

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа: № 759/3613/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Кириленко Т.В. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.

У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва на постанову Святошинського районного суду м.Києва від 30 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Машніна Ростислава Юрійовича до управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій протиправними дій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Машнін Р.Ю., звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва (далі – відповідач), в якому просить визнати дії відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 протиправними, зобов’язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09 лютого 2015р.

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 30 липня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва щодо відмови Машніну Ростиславу Юрійовичу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправними. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва призначити Машніну Ростиславу Юрійовичу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 09 лютого 2015р.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ’єктивність рішення суду, неповне з’ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з’явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об’єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

В лютому 2015р. позивач звернувся до управління Пенсійного Фонду України в Святошинському районі м. Києва з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Листом від 17.02.2015р. відповідачем відмовлено йому в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв’язку з відсутністю наказів про проведення атестації робочих місць (а.с.12).

Позивач Вважає відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною, оскільки відомості про роботу на посадах, передбачених Списком № 1 підтверджуються записами у трудовій книжці, а не проведення атестації не може позбавити його конституційного права на соціальний захист, в зв’язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як записи в трудовій книжці позивача про роботу на посадах, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно Списку № 1 та термін такої роботи є достатніми для призначення йому пенсії на пільгових умовах. Так як на території іншої країни, де працював позивач, не передбачено проведення атестації робочих місць.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» чоловіки, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи після досягнення ними 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому на день звернення позивача для призначення пенсії на пільгових умовах йому виповнилося 50 років, стаж роботи на посадах, які дають право на пільгову пенсію за Списком № 1, відповідно до трудової книжки складає 10 років 10 місяців 10 днів., загальний стаж роботи перевищує 30років.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Списком № 1, розділ ХІ «Металообробка», п. 2 «Ковальсько-пресове виробництво», п. «а», затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991р. № 10 та Кабінету Міністрів України від 11.03.1994р. передбачені ковалі на молотах і пресах.

Крім того, стаж спеціальний трудовий стаж позивача підтверджується уточнюючою довідкою № 23-01/23 від 1.04.2008р. (а.с.11).

Таким чином, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що записи в трудовій книжці позивача про роботу на посаді, дають право на пенсію на пільгових умовах згідно Списку № 1 є достатніми для призначення йому пенсії на пільгових умовах.

Крім того, сторонами по справі не заперечується та обставина, що позивач фактично працював на посаді, яка віднесена до Списку №1 та надає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи представника відповідача на те, що для підтвердження роботи із шкідливими і важкими умовами праці (по Списку № 1) після 21.08.1992р. позивач повинен надати накази про результати атестації робочих місць за умовами праці, зважаючи на таке.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов’язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв’язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Відповідно до ст. 27 Федерального Закону Російської Федерації «Про трудові пенсії в Російській Федерації» «Трудовая пенсия по старости назначается ранее достижения возраста, установленного статьей 7 настоящего Федерального Закона следующим лицам: мужчинам по достижении возраста 50лет і женщинам по достижении возраста 45лет, если они проработали соответственно не менее 10 лет и 7 лет 6 мес. на подземных работах, на работах с вредными условиями и в горячих цехах и имеют страховой стаж соответственно не менее 20 и 15 лет.

Таким чином, оскільки позивач з 22.08.1992р. по 11.04.1997р. працював на території Російської Федерації і нормами сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, не було передбачено проведення атестації робочих місць, та враховуючи вищезазначені норми міжнародного законодавства та законодавства Російської Федерації, колегія суддів погоджується яз висновком суду першої інстанції, що трудовий стаж, набутий у зв’язку з трудовою діяльністю на території Російської Федерації, включаючи трудовий стаж, який обчислюється у пільговому порядку, підлягає зарахуванню до трудового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно Списку № 1.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, недоведена правомірність та обґрунтованість відмови у призначенні пенсії з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на вищезазначене апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 – 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі не спростовують висновку суду першої інстанції. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції – без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва – залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м.Києва від 30 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 10 вересня 2015 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.