Справа № 826/11891/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 вересня 2015 року 14:25 справа №826/11891/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві
третя особаУправління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва
провизнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві), в якому просить: 1) визнати бездіяльність ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві, що полягала у не знятті арешту зі всього майна ОСОБА_1, протиправною і зобов'язати ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, який був накладений ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві постановою від 14 серпня 2013 року, про відкриття виконавчого провадження ВП №39375301, по виконанню вимоги Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва від 08 серпня 2013 року №798; 2) визнати бездіяльність ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві, що полягала у не припиненні розшуку всіх транспортних засобів, зокрема автотранспортного засобу марки Opel, моделі Astra, 2007 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав ОСОБА_1 на праві власності, протиправною і зобов'язати ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві припинити розшук всіх транспортних засобів, зокрема марки Opel, моделі Astra, 2007 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який був оголошений у розшук ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві постановою від 17 лютого 2014 року про розшук майна боржника у виконавчому провадженні ВП №39375301 по виконанню вимоги Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва від 08 серпня 2013 року №798.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/11891/15; залучено до участі в адміністративній справі Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 27 серпня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач та третя особа свого представника не направили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідача та третьої особи, враховуючи клопотання третьої особи про розгляд справи без участі представника третьої особи, та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2015 року ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві винесена постанова у виконавчому провадженні №39375301 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Виконавче провадження №39375301 завершене відповідачем на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Позивач вважає, що при винесенні постанови від 24 березня 2015 року у ВП №39375301 державний виконавець допустив протиправну бездіяльність, а саме, при завершенні виконавчого провадження не зняв арешт з усього майна позивача та не припинив розшук транспортних засобів позивача.

Відповідачем та третьою особою письмові заперечення проти адміністративного позову до суду не надано.

Відповідач залучив до матеріалів справи копію виконавчого провадження №39375301 з виконання вимоги від 08 серпня 2013 року №798, виданої Управлінням Пенсійного фонду України у Святошинському районі міста Києва про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь третьої особи.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

З копії виконавчого провадження №39375301 вбачається, що 08 серпня 2013 року Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва винесено позивачу вимогу про сплату недоїмки №Ф-798 у зв'язку із наявністю станом на 08 серпня 2013 року заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 1194,03 грн.

12 серпня 2013 року третьою особою подано заяву №13124/11 до ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві про примусове виконання вищезазначеної вимоги від 08 серпня 2013 року №Ф-798.

14 серпня 2013 року головним державним виконавцем Кравчуком М.В. органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39375301 стосовно примусового виконання вимоги від 08 серпня 2013 року №798, якою накладено арешт на все майно, що належить позивачу, в межах суми боргу.

17 лютого 2014 року головним державним виконавцем Кравчуком М.В. органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києва у виконавчому провадженні №39375301 винесено постанову про розшук майна боржника, якою постановлено оголосити розшук майна "всі транспортні засоби", що належать боржнику - позивачу.

22 січня 2015 року Пенсійний фонд України направив відповідачу відповіді № та №, якими повідомив, що позивач не працює за трудовим та цивільно-правовим договором, пенсію не отримує, останнє місце роботи не відоме.

23 січня 2015 року Державна податкова служба України направила відповідачу відповідь №, якою повідомила відповідача, що єдиний рахунок позивача, про який відомо Державній податкові службі України, рахунок у ПАТ "Фідобанк".

28 січня 2015 року ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві направлено до ПАТ "Фідобанк" платіжну вимогу №166/5 про перерахування на користь відповідача з рахунку позивача у ПАТ "Фідобанк" грошової суми у розмірі 1363,55 грн., з призначенням платежу примусове списання коштів згідно вимоги від 08 серпня 2013 року №798 Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі міста Києва.

16 лютого 2015 року ПАТ "Фідобанк" повернув відповідачеві платіжну вимогу від 28 січня 2015 року №166/5 без виконання у зв'язку із відсутністю коштів на рахунку позивача.

24 березня 2015 року головним державним виконавцем Максимів М.М. ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні №39375301 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

24 березня 2015 року виконавче провадження №39375301 завершене.

Інформація про направлення позивачу постанови від 24 березня 2015 року в матеріалах виконавчого провадження №39375301 відсутня, докази отримання позивачем постанови від 24 березня 2015 року відповідач до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1, виходячи з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена обов'язковість вимог державного виконавця, відповідно до частини першої якої вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначені права та обов'язки державних виконавців.

Частиною першою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. відповідно до частини другої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно пункту 20 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до частин першої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно частини другої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною третьою статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Отже, з урахуванням статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має повноваження оголошувати розшук транспортного засобу боржника.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", яка стала підставою для завершення виконавчого провадження №39375301, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною четвертою статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

На виконання частини четвертої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" 24 березня 2015 року головним державним виконавцем Максимів М.М. ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні №39375301 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Арешт з майна позивача постановою від 24 березня 2015 року не знято, розшук транспортного засобу позивача - не припинено.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що дії відповідача є правомірними на підставі наступного.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" встановлюються різні підстави завершення виконавчого провадження.

Повернення виконавчого листа стягувачу відповідно до статті 47 Закону України є самостійним випадком завершення виконавчого провадження.

Частиною першою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Стаття 49 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачає такої підстави закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого листа стягувачеві на підставі статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", а тому виконавче провадження закінчено не буде.

З аналізу вищезазначених статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" суд приходить до висновку, що обов'язок державного виконавця зняти арешт з майна боржника та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення передбачено лише для випадків завершення виконавчого провадження, як закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Обов'язок державного виконавця знімати арешт та скасовувати заходи примусового виконання рішення у випадку завершення виконавчого провадження через повернення виконавчого документу стягувачеві згідно із статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження" статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачений.

Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені випадки зняття арешту з майна.

Серед підстав зняття арешту з майна боржника у статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" відсутній випадок повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Посилання позивача на пункт 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, не береться судом до уваги, оскільки згідно цього пункту у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже, вищезазначений пункт 3.17. не передбачає зазначення наслідків завершення виконавчого провадження у випадку повернення виконавчого документу стягувачу на підставі статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити, що згідно частини п'ятої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" інші виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частини першої статті 23 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частиною другою статті 23 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Управлінням Пенсійного фонду України у Святошинському районі міста Києва вимогу від 08 серпня 2013 року №Ф-798 передано на примусове виконання 12 серпня 2013 року.

Отже, строк пред'явлення вимоги від 08 серпня 2013 року №Ф-798 прервався з 12 серпня 2013 року.

24 березня 2015 року головним державним виконавцем Максимів М.М. ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні №39375301 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Матеріалами виконавчого провадження №39375301 підтверджується та не спростовано позивачем, що борг позивачем на користь третьої особи не сплачено.

Таким чином, Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі міста Києва має право протягом року з 24 березня 2015 року пред'явити вимогу від 08 серпня 2013 року №Ф-798 на до виконання.

Відносно посилань позивача на знищення транспортного засобу необхідно зазначити наступне.

Частиною четвертою статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачений окремий порядок зняття арешту з майна у виконавчому провадженні.

Згідно частини четвертої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Позивач стверджує, що 15 січня 2011 року транспортний засіб марки Opel, моделі Astra, 2007 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві приватної власності, повністю знищений в результаті пожежі.

17 січня 2011 року актом про пожежу у складі комісії - ОСОБА_1, старшого лейтенанта Сакада С.В., сержанта Усика О.О. підтверджено факт пожежі, яка виникла 15 січня 2011 року, та знищення легкового автомобіля марки Opel, моделі Astra, 2007 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

17 січня 2011 року довідкою №20 Головний державний інспектор з нагляду у сфері пожежної безпеки Вишгородського району Відділу з питань наглядово-профілактичної діяльності Вишгородського РУ ГУ МНС України в Київській області Державного пожежного нагляду України підтвердив, що 15 січня 2011 року виникла пожежа у автомобілі марки "Опель Астра" державний номер НОМЕР_1, громадянина ОСОБА_1 на трасі місто Київ - смт Десна, біля села Сувид. В результаті пожежі вогнем знищено легковий автомобіль повністю. Причина виникнення пожежі - коротке замкнення електромережі.

Отже, з урахуванням положення частини четвертої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" для зняття арешту та припинення розшуку транспортного засобу позивача, який, як стверджує позивач знищено в результаті пожежі, ОСОБА_1 зобов'язаний був звернутися до державного виконавця із письмовим висновком експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із його знищення в результаті пожежі.

Письмовий висновок експерта позивачем до державного виконавця та до суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві протиправною та зобов'язання ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві вчинити дії щодо зняття арешту з майна позивача та припинення розшуку транспортного засобу позивача залишились не підтвердженими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ОСОБА_1 не доведено неправомірність та необґрунтованість дій відповідача з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко