Справа № 2а/1203/7713/2011
Суддя: Блохін А. А.
Дата ухвалення: 2012-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Космінін С.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2012 року справа №2а/1203/7713/2011

приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Блохіна А.А., суддів: Міронової Г.М., Юрко І.В. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради на постанову Артемівського районного суду м. луганська від 13 жовтня 2011 року у справі № 2а/1203/7713/2011 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04.08.2011 року звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком 2011 рік.

Постановою Артемівського районного суду м. луганська від 13 жовтня 2011 року позовні вимоги задоволено частково. Визнані незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради щодо не нарахування та виплати позивачу, як учаснику війни, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради нарахувати та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2011 року відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі мінімальних пенсій за віком на час отримання допомоги за 2011 рік з урахуванням фактично отриманих виплат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просив постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає встановила наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач має статус учасника війни та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни, що підтверджено копією посвідчення серії Д № 148510 від 15.09.2009 року.

Позивачу у квітня 2011 року виплачена щорічна одноразова грошова допомога до Дня Перемоги, яка повинна бути виплачена до 5 травня у розмірах передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.2011 року № 341 в сумі 120, грн.

Зазначені обставини не є спірними.

Спірним у справі є розмір разової грошової допомоги, на яку має право позивач відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до підпункту першого пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України № 341 від 04.04.2011 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що виплата у 2011 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - разова грошова допомога), здійснюється у таких розмірах: ветеранам війни із числа осіб, які брали участь у бойових діях під час Великої Вітчизняної війни і війни з Японією, особам, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав ОСОБА_3 і ОСОБА_4 під час військових призовів 1941-1945 років, жертвам нацистських переслідувань, учасникам війни, а також членам сімей загиблих у період Великої Вітчизняної війни і війни з Японією та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни і війни з Японією: інвалідам війни I групи - 1000 гривень; інвалідам війни II групи - 900 гривень; інвалідам війни III групи - 800 гривень; колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: інвалідам I групи - 1000 гривень; інвалідам II групи - 900 гривень; інвалідам III групи - 800 гривень; учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 630 гривень; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 1000 гривень; членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни і війни з Японією, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій в період Великої Вітчизняної війни і війни з Японією, учасників Великої Вітчизняної війни і війни з Японією та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами, які не одружилися вдруге, - 320 гривень; учасникам війни, нагородженим орденами та медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни та війни з Японією, учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 120 гривень

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003, № 1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Суми прожиткового мінімуму на 2011 рік встановлено Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 р. № 1646-VI, а також Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2011 р. № 2857-VI, який застосовується з 1 січня 2011 року.

Тобто, відповідно відповідач отримала допомогу у сумі нижчої ніж передбачено до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

До частини 5 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вносилися зміні у 2007 та у 2008 роках.

Але, положення пункту 13 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким на 2007 рік зупинено дію частини пятої ст. ст. 12, 13, 14, 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України у справі № 6-рп від 09.07.2007р.

Також, зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в ч. 5 ст. 14 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» про виплату разової грошової допомоги у розмірі визначеним Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Інших змін до частини 5 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на день розгляду справи судом протягом 2008-2011 років не вносилося.

Статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що «Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод»

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частини 5 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанова Кабінету Міністрів України № 341 від 04.04.2011 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Посилання відповідача на ту обставину, що виплата вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на 2011 рік та Постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.2011 р. є безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової допомоги і не є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у передбаченому законом розмірі.

Отже, суд першої інстанції правильно зобовязав відповідача провести перерахунок та виплату на користь позивача недоплачену суму разової щорічної грошової допомоги, застосував ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради на постанову Артемівського районного суду м. луганська від 13 жовтня 2011 року у справі № 2а/1203/7713/2011 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського районного суду м. луганська від 13 жовтня 2011 року у справі № 2а/1203/7713/2011 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: А.А.Блохін

Судді: Г.М.Міронова

ОСОБА_5