Справа № 2-а-656/10
Суддя: Німко Н. П.
Дата ухвалення: 2010-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бережанський районний суд Тернопільської області
30 листопада 2010 року Бережанський районний суд Тернопільської області в особі:
при секретарі: Олексів О.Б.
представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани справу за адміністративним «позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, визнання неправомірними дій відповідача з приводу не донарахування в повному обсязі надбавки до пенсії, зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату позивачці надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007, 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 31 жовтня 2010 року, -
Позивачка ОСОБА_2 звернулася в суд із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі із вимогами про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, визнання неправомірними дій відповідача з приводу не донарахування в повному обсязі надбавки до пенсії, зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату позивачці надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007, 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 31 жовтня 2010 року.
В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви.
В судовому засіданні представник відповідача позову не визнала, щодо його задоволення заперечує, просить в його задоволенні відмовити в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог за застосуванням судом строку на звернення до суду із заявленими вимогами. Подала письмові заперечення проти позову.
Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 народилася 02 лютого 1940 року і є пенсіонером за віком і перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду в Бережанському районі де отримує пенсію по віку та надбавку до неї, як дитина війни, що підтверджується довідкою №-898 від 05 листопада 2010 року, виданою Управлінням Пенсійного фонду в Бережанському районі Тернопільської області.
Зазначені обставини в судовому засіданні стороною відповідача визнані та не заперечені.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції Закону станом до 01 січня 2008 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22.05.2008 року №10-рп/2008 положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», якими обмежується дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цих рішень.
В судовому засіданні встановлено, що на протязі 2007, 2008, 2009 та 2010 рр., сторона відповідача нарахування та виплату позивачці згаданої соціальної допомоги не проводила, посилаючись на відсутність коштів у державному бюджеті.
Отже, судом встановлено, що після визнання неконституційними змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідач неправомірно не нараховував та не виплачує позивачці підвищення до її пенсії, як особі, що має статус "дитина війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Враховуючи викладене, суд вважає, що підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» відповідач зобов'язаний був нарахувати та виплатити позивачці за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 31 жовтня 2010 року, тобто з дня набрання чинності рішень Конституційного суду України.
Згідно ст. 17 ч. 1 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Розглядаючи борги у сенсі поняття «власності», яке міститься у ст.1 ч. 1 Протоколу №1 до Конвенції і не обмежено лише власністю на фізичні речі та не залежать від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як власність.
У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів - закону України, відповідно якому встановлені надбавки з бюджету і який є діючим та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, де положення останнього Закону, на думку Уряду України, превалювали як lex specialis.
З таких підстав доводи відповідача про посилання на відсутність фінансових можливостей держави не можуть бути прийняті до уваги.
Як вважає суд, посилання відповідача зводяться до того, що спеціальний Закон lex specialis, тобто Закон України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік не передбачає асигнування на виплату позивачу пенсії підвищеної на 30 % мінімальної пенсії за віком у розмірі, визначеної Законом України "Про соціальний захист дітей війни", а тому він не здійснює таку соціальну виплату.
Однак, в даному випадку, суд вважає, що така позиція відповідача свідчить про надання ним переваги Закону України «Про Державний бюджет України» над Законом України "Про соціальний захист дітей війни".
Такі посилання відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, як законні та обґрунтовані, оскільки звуження змісту та обсягу прав шляхом прийняття нових законів, внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.
Оскільки правові положення, які передбачають виплату позивачу пенсії в підвищеному розмірі відповідно до Закону "Про соціальний захист дітей війни" є чинними, тобто не скасовані і не змінені, шляхом внесення змін безпосередньо до цього Закону, і позивачка ОСОБА_2, як дитина війни має право на ЇЇ одержання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати або відмовляти у їх здійсненні.
Окрім того, при прийнятті вищезгаданого рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №-6-рп/2007, також визначено, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має ^ особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України — він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Бюджетного Кодексу України. Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.
З огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці підвищення до її пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня.2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 31 жовтня 2010 року.
Покликання відповідача на пропуск позивачкою б-ти місячного строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, передбаченого ч.2 ст. 99 КАС України суд не вважає обґрунтованим і таким, що може бути врахованим і застосованим судом при вирішенні даного спору.
Так, відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Чинними нормами ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне і страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Також, згідно із ч.2 ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на підставі якого позивачці призначено пенсію, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Отже, чинним законодавством прямо встановлено, що на вимоги щодо виплати пенсій строки давності не поширюються, а тому, як вважає суд, в даному випадку на спірні правовідносини поширюється норма ч.1 ст. 99 КАС України щодо строку звернення до адміністративного суду із позовом в межах встановленого іншими законами, тобто Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення".
З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст.1,6,8,9,69,94,104,122 ч.3, 158- 163,167 КАС України, ч. 2 ст. 19, ст. 22, 46, 124 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дійте війни" від 01 січня 2006 року; рішення Конституційного Суду у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12,13,14,23,29,30, 39,41,43,44, 45, 46 статті 71, статей 98,101, 103,111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 ; ст.ст. 56, 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 03.06.2007 року №1119-У; ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 28.12.2007 року № 107-УІ; ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік" від 26.12.2008 року № 835Л/І, Закону України суд,
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Поновити позивачці пропущений строк на звернення до суду.
Зобов'язати управління Пенсійного Фонду в Бережанському районі Тернопільської області провести нарахування та виплату ОСОБА_2 надбавку до її пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007, 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 31 жовтня 2010 року включно із врахуванням виплачених позивачці сум пенсії за вказаний період.
В решті позовних вимог відмовити.
На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України,, апеляційна скарга, подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Апеляційна скарга подається апеляційному адміністративному суду Львівської області, через Бережанський районний суд Тернопільської області/який ухвалив оскаржувану судову постанову.
Суддя Бережанського районного суду
Тернопільської області ОСОБА_3