Справа № 826/7488/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 вересня 2015 року 08:20 справа №826/7488/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
третя особаКомунальне підприємство "Харківводоканал"
провизнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - відповідач, НКРЕКП), за участю третьої особи - Комунального підприємства "Харківводоканал" (далі по тексту - третя особа, КП "Харківські теплові мережі"), в якому просить: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення 26 березня 2015 року тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП "Харківводоканал"; 2) визнати протиправною та скасувати постанову НКРЕКП від 26 березня 2015 року №872 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП "Харківводоканал".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7488/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 27 серпня 2015 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали, представники відповідача та третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечили; особами, які беруть участь у справі, заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою від 26 березня 2015 року №872 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП "Харківводоканал" (далі по тексту - Постанова) відповідно до Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", Указу Президента України від 10 вересня 2014 року №715 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" НКРЕКП постановила:

1. Установити КП "Харківводоканал" тарифи: на централізоване водопостачання - 4,73 грн. за 1 куб. м. (без ПДВ); на централізоване водовідведення - 2,68 грн. за 1 куб. м. (без ПДВ).

2. Установити КП "Харківводоканал" структуру тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення згідно з додатками 1, 2.

3. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 04 липня 2014 року №879 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП "Харківводоканал".

Позивач вважає протиправними дії відповідач по встановленню тарифів КП "Харківводоканал" та, що Постанова має бути скасована у судовому порядку, оскільки третьою особою в порушення Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", не виконано обов'язку щодо надання комісії документального економічного обґрунтування таких тарифів.

Відповідач та треті особи проти задоволення позовних вимог заперечили, зазначивши, що Постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та про відсутність у позивача порушеного права.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

За визначенням статті 1 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" тарифи на комунальні послуги - це тарифи на теплову енергію (крім тарифів на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, а також тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, а також тарифи на послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для суб'єктів, які є виконавцями цих послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Стаття 5 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" передбачає, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, застосовує такі засоби регуляторного впливу на суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, як встановлення тарифів на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів та здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" тарифи на комунальні послуги формуються суб'єктами природних монополій та суб'єктами господарювання на суміжних ринках відповідно до порядків (методик), встановлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, відповідно до цього Закону.

Тарифи на комунальні послуги суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планованих витрат на їх виробництво з урахуванням планованого прибутку.

Указом Президента України від 10 вересня 2014 року №715/2014 затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - Положення).

Відповідно до пункту 3 Положення основними завданнями НКРЕКП, зокрема є державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, на ринках природного газу, нафтового (попутного) газу, газу (метану) вугільних родовищ та газу сланцевих товщ (далі - природний газ), нафти та нафтопродуктів, а також перероблення та захоронення побутових відходів; забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін.

Пункт 4 Положення передбачає, що НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, установлює тарифи на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Наведені норми законодавства вказують, що НКРЕКП, як орган державного регулювання у сфері комунальних послуг, наділена повноваженнями по встановленню тарифів на комунальні послуги, у тому числі на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, які мають забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планованих витрат на виробництво комунальних послуг з урахуванням планованого прибутку.

Вирішуючи питання дотримання процедури встановлення КП "Харківводоканал" тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, суд керується наступним.

Матеріали справи підтверджують, що оскаржувана Постанова прийнята за заявою КП "Харківводоканал" про встановлення тарифів від 23 лютого 2015 року №Т-53/15. У свою чергу КП "Харківводоканал" має ліцензію на централізоване водопостачання та водовідведення, видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідно до пункту 4 Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" (далі по тексту - Порядок), формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення здійснюється з урахуванням витрат за кожним видом ліцензованої діяльності, облік яких ведеться ліцензіатом окремо.

Згідно з пунктом 9 Порядку для встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ліцензіат подає уповноваженим органам у друкованому і електронному вигляді заяву та розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час їх проведення.

Відповідно до пунктів 2.1-2.2 Процедури встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 29 листопада 2013 року №253 (далі по тексту - Процедура), комплект документів, що подається до Комісії для встановлення тарифів на централізоване водопостачання та/або водовідведення, формується ліцензіатом з дотриманням послідовності, визначеної вимогами до формування змісту матеріалів та комплекту документів, що подаються для встановлення тарифів на централізоване водопостачання та/або водовідведення (додаток 1).

Для встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення заявник подає до Комісії у паперовому та електронному вигляді заяву про встановлення тарифів за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Процедури, а також розрахунки, підтвердні матеріали і документи, що використовувалися під час проведення таких розрахунків:

1) пояснювальну записку щодо необхідності встановлення нових тарифів, що включає обґрунтування планових витрат ліцензіата за їх складовими та аналіз результатів фінансово-господарської діяльності за базовий період і очікувані зміни у плановому періоді;

2) копію ліцензії на провадження ліцензованої діяльності;

3) схеми та розрахунки балансів водоспоживання;

4) копії звітності за базовий період та з початку поточного року;

5) копію рішення про встановлення поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води;

6) копії розпорядчих документів про облікову політику підприємства;

7) розрахунок тарифів на плановий період: річний план ліцензованої діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення (додаток 3); розрахунок повної собівартості та середньозваженого тарифу на централізоване водопостачання (додаток 4); розрахунок повної собівартості та середньозваженого тарифу на централізоване водовідведення (додаток 5); розрахунок вартості електричної енергії на технологічні потреби централізованого водопостачання та водовідведення на плановий період (додаток 6); загальновиробничі витрати з централізованого водопостачання та водовідведення (додаток 7); адміністративні витрати з централізованого водопостачання та водовідведення (додаток 8); витрати на збут з централізованого водопостачання та водовідведення (додаток 9); інші операційні витрати з централізованого водопостачання та водовідведення (додаток 10); фінансові витрати з централізованого водопостачання та водовідведення (додаток 11); розрахунковий прибуток з централізованого водопостачання та водовідведення (додаток 12); загальну характеристику ліцензіата з централізованого водопостачання (додаток 13); загальну характеристику ліцензіата з централізованого водовідведення (додаток 14);

8) загальновиробничі норми питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів на виробництво послуг з централізованого водопостачання і водовідведення за формою, наведеною в додатку 1 до Методики розрахунку норм питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів на підприємствах водопровідно-каналізаційного господарства, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 вересня 2012 року №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2012 року за №1606/21918.

Пункт 4.1 Процедури передбачає, що зміна тарифів може бути ініційована ліцензіатом шляхом надання до Комісії відповідної заяви щодо встановлення тарифів та доданих до неї документів, зазначених у розділі II цієї Процедури.

Суд встановив, що комплект документів, що подавався до НКРЕКП для встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, сформований КП "Харківводоканал" з дотриманням послідовності, визначеної вимогами до формування змісту матеріалів та комплекту документів, що подаються для встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, відповідно до Процедури, а саме: разом із заявою про встановлення тарифів подано пояснювальну записку щодо необхідності встановлення нових тарифів, що включає обґрунтування планових витрат за їх складовими та аналіз результатів фінансово-господарської діяльності за базовий період і очікувані зміни у плановому періоді; копію ліцензії на провадження ліцензованої діяльності; схеми та розрахунки балансів водоспоживання; копії звітності за базовий період та з початку поточного року; копію рішення про встановлення поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води; копії розпорядчих документів про облікову політику підприємства; розрахунок тарифів на плановий період та загальновиробничі норми питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів на виробництво послуг з централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до пункту 4.2 Процедури підставою для звернення ліцензіата щодо зміни тарифів можуть бути обставини, що впливають або можуть вплинути на результати діяльності ліцензіата в період регулювання, а саме:

1) зміна обсягів послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, урахованих при встановленні діючих тарифів, більше ніж на 5%;

2) зміна в установленому порядку інвестиційної програми ліцензіата, якщо це призводить до зміни тарифів більше ніж на 5% від установленого рівня;

3) зміна протягом строку дії тарифів обсягу окремих витрат, пов'язаних із провадженням ліцензованої діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, з причин, які не залежать від ліцензіата, зокрема збільшення або зменшення ставок податків і зборів, розмірів мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін і тарифів на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, якщо це в сукупності призводить до зміни тарифів більше ніж на 5% від установленого рівня.

Як видно з пояснювальної записки щодо необхідності встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП "Харківводоканал", причинами встановлення тарифів стало значене зростання тарифів на електроенергію та зростання курсу гривні до іноземної валюти. Зокрема, третя особа зазначила, що фінансові витрати на сплату відсотків за користування отриманим кредитом згідно договору субкредитування та суми основної суми субкредиту в діючому тарифі на централізоване водовідведення на 101,8% більше, ніж передбачено в діючому тарифі, що, в силу підпункту 3 пункту 4.2 Процедури, є зміною дії тарифів обсягу окремих витрат, пов'язаних із провадженням ліцензованої діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, з причин, які не залежать від ліцензіата, та, відповідно, може бути підставою для зміни тарифів.

При цьому всі детальні розрахунки КП "Харківводоканал", що стали підставою для установлення тарифів централізованого водопостачання та водовідведення, та спростовують доводи позивача про не надання третьою особою економічного обґрунтування тарифів, містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії НКРЕКП по встановленню тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП "Харківводоканал" відповідно до постанови від 26 березня 2015 року №872 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП "Харківводоканал" вчинені на підставі та у межах повноважень, встановлених Законом України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року №1073, а, власне, Постанова є обґрунтованою.

Суд також вважає, що позивачем не доведено факту порушення його прав чи інтересів у межах спірних правовідносин.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Позивач стверджує, що він депутатом Харківської міської ради, представляє та захищає інтереси територіальної громади міста Харкова.

У той же час суд звертає увагу, що позивач не вказує про порушенням його прав чи інтересів, або інтересів громади міста Харкова, адже Постанова є актом індивідуальної дії та породжує права і обов'язки виключно у особи, якої вона стосується, а саме - КП "Харківводоканал"; матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували існування будь-яких правових відносин між ОСОБА_1 та КП "Харківводоканал" щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за тарифами, установленими Постановою.

Суд також звертає увагу, що Закон України "Про статус депутатів місцевих рад", який визначає правовий статус депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, не наділяє депутата місцевої ради правом звернення до суду в інтересах виборців, зокрема щодо оскарження рішень НКРЕКП.

При цьому суд роз'яснює позивачу, що він не позбавлений права оскаржити будь-які рішення чи дії відповідача або інших осіб, які є наслідком прийняття оскаржуваної Постанови, за умови настання негативних наслідків безпосередньо для нього.

Таким чином, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дій протиправними та скасування постанови НКРЕКП від 26 березня 2015 року №872 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП "Харківводоканал" нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, НКРЕКП доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко