Справа № 2а-456/09
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2010-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2010 р. Справа № 288/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді Ліщинського А.М.

Суддів Носа С.П. Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання Когутич Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду в Снятинському районі Івано-Франківської області на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А:

15.09.2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила зобовязати управління Пенсійного фонду в Снятинському районі Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до ІІІ-ї групи інвалідності як учаснику ліквідації аварії Чорнобильській АЕС.

Посилається на те, що вона як інвалід ІII групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС отримує державну та додаткову пенсію передбачені ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи». Вважає, що розміри призначеної і виплачуваної їй пенсії з 01.01.2008 року не відповідають розмірам встановленим цим законом.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2009 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірною відмову управління Пенсійного фонду в Снятинському районі Івано-Франківської області в перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності у відповідності до вимог ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи». Зобовязано управління Пенсійного фонду в Снятинському районі Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплату недоотриманої державної та додаткової пенсії ОСОБА_1 в період з 22.05.2008 року по 13.11.2009 року, як інваліду ІІІ групи, захворювання повязане з наслідками аварії на ЧАЕС відповідно до ст. ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи»виходячи з мінімального розміру пенсії за віком згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В решті позову відмовлено.

Відповідач управління Пенсійного фонду в Снятинському районі Івано-Франківської області дану постанову оскаржило, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріально та процесуального права, просять скасувати постанову, та прийняти нову, якою в позові відмовити.

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»щодо мінімального розміру пенсії за віком не застосовується при призначенні пенсії за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи». Вважають, що при відмові в проведенні перерахунку пенсії управління Пенсійного фонду в Снятинському районі Івано-Франківської області , як субєкт владних повноважень діяв в межах наданої компетенції у відповідності до вимог законодавства і не порушив законні права та законні інтереси позивача.

Особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивака є постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інвалідом третьої групи, що підтверджується посвідченням серії А № 127952, виданого 16.10.2007р.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюється у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права па державну пенсію. Розмір пенсій для інвалідів по ІІІ групі інвалідності не може бути нижчим від 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Згідно з положеннями частини 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають постанови Кабінету Міністрів України, оскільки такі істотно звужують обсяг встановлених законом прав, і помилково неврахованно, що застосуванню підлягає ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, однак за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком, подібне не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачці слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачці повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відповідачем протиправно відмовлено позивачці у перерахунку пенсій у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

З наведеного випливає, що позовні вимоги щодо зобовязання сторону відповідача провести нарахування та виплату державної і додаткової пенсії у відповідному процентному розмірі мінімальної пенсії за віком є аргументовані та підлягають задоволенню.

Що стосується 2008 року, то в статті 50, 54 Закону України № 796 були внесені зміни, які набрали чинності з 01.01.2008 року відповідно до яких, додаткова і державна пенсія обраховувалась в процентному відношенні до прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Вказані зміни внесені підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року № 107-VІ, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 року. Тому позовні вимоги з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Отже, враховуючи що відповідач у справі повинен діяти лише в межах передбачених Конституцією та законами України, суд приходить до висновку, що останній в особі саме управління Пенсійного фонду в Снятинському районі Івано-Франківської області має нести відповідальність за дії (бездіяльність) вчинені в межах належного йому правового поля.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення, постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2009 року по справі № 2а-456/09 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та згідно із вимогами Закону України № 1691-VІ від 18.02.2010 року може бути оскаржена до Верховного Суду України у порядку цивільного судочинства протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 11.05.2010 року.

Головуючий суддя Ліщинський А.М.

Судді Нос С.П.,Шавель Р.М.

< Текст >