Справа № 2-а-911/10
Суддя: Данилів О. М.
Дата ухвалення: 2010-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бережанський районний суд Тернопільської області
21 грудня 2010 року Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Данилів О.М., розглянувши в порядку скороченого провадження в місті Бережани справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі про зобов'язання відповідача провести нарахування позивачці щомісячної доплати до пенсії в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі із вимогами визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати щомісячної доплати до її пенсії, як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по даний час; визнати за позивачкою право на отримання невиплаченої соціальної допомоги (підвищення до пенсії), встановлене ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб на відповідний період часу, а саме з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по даний час; зобов'язати відповідача провести нарахування та виплатити їй щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року і в подальшому, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених їй сум позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона як особа яка має статус дитини війни, має право на отримання щомісячної доплати до її пенсії, згідно до положень Закону України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про соціальний захист дітей війни",однак відповідачем нарахування та виплата належних їй сум не проводиться.
26 листопада 2010 року судом винесено ухвалу про відкриття скороченого провадження, копію якої направлено відповідачу. Відповідач копію ухвали про відкриття скороченого провадження отримав та в установлений законодавством строк надав суду письмові заперечення на позов.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.
Суддя, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 народилася 22 лютого 1942 року, є пенсіонером за віком і перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду в Бережанському районі та отримує пенсію по віку та надбавку до неї, як дитина війни, що підтверджується довідкою № 721 від 16 вересня 2010 року, виданою Управлінням Пенсійного фонду в Бережанському районі Тернопільської області.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції Закону станом до 01 січня 2008 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22.05.2008 року №10-рп/2008 положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», якими обмежується дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цих рішень.

Відповідно до ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2009 рік" встановлено, що Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік" у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, встановлено у розмірі, що діяли у грудні 2008 року. Розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами КМ України.

Статтею 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів", був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 01 січня -695,00 грн., з 01 квітня - 706 ,00 грн., з 01 липня - 709,00 грн., з 01 жовтня - 723,00 грн., а з 01 грудня - 734,00 грн. Розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Вищезазначеними норами згаданих законів будь-яких змін до Закону України, зокрема до ст. 6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни" не внесено, дія зазначеної статті не зупинена, а тому відповідач повинен проводити нарахування та виплату підвищення до пенсії позивачки у розмірі 30% відповідно до ст. 6 згаданого Закону, виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого ст. 54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та з врахуванням наступних змін його розміру.

Таким чином, суд вважає, що відповідач при визначенні розміру доплати до пенсії позивачки, як особі, яка має статус "Дитина війни", неправомірно застосовує положення відповідних Постанов Кабінету Міністрів України, оскільки положення таких підзаконних нормативно-правових актів суперечать Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та вищезгаданим Рішенням Конституційного суду України. Зазначене свідчить про те, що відповідач діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством, рішення Конституційного суду України не виконував, що і призвело до порушення прав позивачки.

Окрім цього, суд вважає, що новий мінімальний розмір пенсії за віком прямо залежить від нового розміру прожиткового мінімуму і як похідна величина - розмір належного позивачці підвищення (в 30%) також прямо залежить від зміни прожиткового мінімуму в державі. Отже, у випадку змін такої величини, відповідно повинна коригуватися і величина належних позивачці до виплати сум згаданого підвищення до її пенсії.

Відповідно до положень ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами; .... для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня коли особам дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.2 ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на підставі якого позивачці призначено пенсію, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Як вважає суд, державна соціальна виплата позивачці у вигляді підвищення до її пенсії, як "дитині війни", фактично є складовою її пенсії і на вимоги щодо виплати такого виду поширюються положення законів, які регулюють пенсійні правовідносини в державі і якими прямо встановлено, що на вимоги щодо виплати пенсій (в тому числі виплат, які мають характер пенсійних), строки давності не поширюються.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку на спірні правовідносини поширюється норма ч.1 ст. 99 КАС України в частині застосування строку звернення до адміністративного суду із позовом у межах строків, встановлених іншими законами, а не в межах 6-ти місячного строку, визначеного КАС України.

Судом також враховується і та обставина, що позивачка є пенсіонером, особою похилого віку, непрацездатною, довготривалий час сподівалася на те, що відповідач, як державний орган влади самостійно перерахує і виплатить їй спірне підвищення до пенсії, в силу стану здоров"я та правової необізнаності не мала можливості своєчасно дізнатися про порушення свого права. Судом також враховується і та обставина, що в державі неодноразово змінювалася підвідомчість позовів даної категорії. Судом також враховується, що предметом спору не є разова виплата і не разове порушення прав позивачки, а має місце триваюче порушення її права на отримання регулярних пенсійних виплат.

Отже, судом встановлено, що після визнання неконституційними змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідач неправомірно не нараховував та не виплачує позивачці підвищення до її пенсії, як особі, що має статус "дитина війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи викладене, суд вважає, що підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» відповідач зобов'язаний був нарахувати та виплатити позивачці за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року, тобто з дня набрання чинності рішень Конституційного суду України і до виникнення чи зміни обставин, з якими закон пов"язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин, з урахуванням таких реально виплачених сум пенсій.

Доводи відповідача про посилання на відсутність фінансових можливостей держави не можуть бути прийняті до уваги. Інші посилання відповідача також не можуть бути прийняті судом до уваги, як законні та обґрунтовані, оскільки звуження змісту та обсягу прав шляхом прийняття нових законів, внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Оскільки правові положення, які передбачають виплату позивачці пенсії в підвищеному розмірі відповідно до Закону "Про соціальний захист дітей війни" є чинними, тобто не скасовані і не змінені, шляхом внесення змін безпосередньо до цього Закону, і позивачка ОСОБА_1, як дитина війни має право на її одержання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати або відмовляти у їх здійсненні.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 2-15, ч.2 ст. 11, ст. 17-18, 33-35, 41-42,47-51, 56-59, 69-71,79,86,87,94,99,102, 104-107,110-111,121, 122-143, 151 -154,158,162,163,167,195-186,254 КАС, ч. 2 ст. 19, ст. 22, 46, 124 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дійте війни" від 01 січня 2006 року, ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 87 Закону України " Пенсійне забезпечення", суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати відповідача управління Пенсійного Фонду України в Бережанському районі Тернопільської області провести нарахування та виплату позивачці ОСОБА_1 підвищення до її пенсії в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, визначаючи його розмір відповідно до вимог статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року і до виникнення обставин, з якими закон пов'Язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин, з урахуванням фактично виплачених позивачці сум такого підвищення.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду підлягає негайному виконанню.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського Апеляційного Адміністративного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня отримання її копії сторонами.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_2