Справа № 2а-18/10
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2011 р. Справа № 29690/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Сапіги В.П., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Курдоби Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 08 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лінійного управління на Львівській залізниці Управління МВС України на залізничному транспорті (далі - ЛУ на ЛЗ УМВСУТ) про скасування наказу ЛУ на ЛЗ УМВСУТ від 01 листопада 2007 року в частині звільнення з посади та зарахування в розпорядження Управління МВС на транспорті та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

13.11.2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, який в подальшому уточнив, просить про скасування наказу ЛУ на ЛЗ УМВСУТ від 01.11.2007 року №55 о/с в частині звільнення його із займаної посади, скасування наказу № 212 від 22.10.2207 року «Про зменшення додаткових видів грошового забезпечення співробітникам ЛУ», стягнення недонарахованого йому за жовтень-грудень 2007 р. грошового утримання, в сумі 12 775, 49 грн., стягнення моральної шкоди, в розмірі 50000 грн., -

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що за його зверненням до МВС України від 29.12.2007 року до начальника лілійного управління на Львівській залізниці УПМВ України на транспорті лілійним управлінням за Львівській залізниці проведено службову перевірку, в результаті якої встановлено, що наказ в.о. начальника лілійного управління на Львівській залізниці за № 212 від 22.10.2007 року видано з порушенням порядку підготовки і візування документів, встановленому в лінійному управління на Львівській залізниці УМВСУ на транспорті, додаткові види грошового забезпечення були зменшені необґрунтовано. В звязку з чим був виданий наказ лінійного управління на Львівській залізниці за № 23 від 12.02.2008 року про відміну вищевказаного наказу та проведення перерахунку його грошового утримання, однак станом на 25.05.2008 року недораховане грошове утримання йому не виплачено. В квітні 2008 року в фінансово-економічному відділі лінійного управління його в усній формі повідомлено, що за жовтень 2007 року йому недораховані кошти внаслідок видачі незаконного наказу в.о. начальника лінійного управління на Львівській залізниці УМВСУ на транспорті № 212 від 22.10.2007 року, які повернуті в зарплаті за березень 2008 року, а за 29-31 жовтня, листопад і грудень 2007 року не повернуті, в звязку з тим, що у вказаний період він знаходився у розпорядженні УМВСУ на транспорті вважає, що усне розяснення є недостатнім, порушує його законні права на належне грошове забезпечення, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 08 червня 2010 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лінійного управління на Львівській залізниці Управління МВС України на залізничному транспорті про скасування наказу ЛУ на ЛЗ УМВСУТ від 01 листопада 2007 року в частині звільнення з посади та зарахування в розпорядження Управління МВС на транспорті скасування наказу № 212 від 22.10.2207 року «Про зменшення додаткових видів грошового забезпечення співробітникам ЛУ», стягнення не донарахованого йому за жовтень-грудень 2007 р. грошового утримання, в сумі 12 775, 49 грн., стягнення моральної шкоди, в розмірі 50000 грн. - відмовлено за безпідставністю вимог.

Позивач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 08 червня 2010 року та прийняти нову, якою задовольнити його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на те, що постанова суду від 8 червня 2010 року постановлена суддею Залізничного райсуду м. Львова без врахування та з'ясування всіх обставин, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а відтак є незаконною та такою, що суттєво його обмежує у захисті його порушених прав.

Представник Лінійного Управління на Львівській залізниці Управління МВС України ОСОБА_2 у ході апеляційного розгляду надала пояснення та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 92 Методичних рекомендацій «Про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу», затверджених Міністром внутрішніх справ України від 30.06.2005 року зазначено, що при виплаті грошового забезпечення за період перебування в розпорядженні не зараховується час знаходження на стаціонарному лікуванні.

Що ж стосується вимог, в частині стягнення моральних збитків, в розмірі 50 000 грн., то по скільки позивачем нічим не доведено наявність матеріальних збитків, заподіяних діями відповідача, а тому на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст..23 ч.і ЦК України позивач не має. Окрім цього. у відповідності до вимог ст.1167 ЦК України обовязковою підставою відшкодування моральної шкоди визначає наявність вини, яка жодним чином не згадується у позовній заяві ОСОБА_1 і не доводиться ні позивачем по справі, ні його представниками. Окрім цього, позивачем не доведено наявності безпосереднього причинного звязку між неправомірними рішеннями відповідача та заподіяною моральною шкодою, яка виразилась у погіршенні здоровя, враховуючи, що і до прийняття оспорюваного наказу ОСОБА_1 проходив курс лікування, в звязку із погіршенням стану свого здоровя.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що Наказом № 212 від 22.10.2007 року по Лінійному Управлінні на Львівській залізниці УМВСУ на транспорті «Про зменшення додаткових видів грошового забезпечення співробітникам Лінійного управління» вбачається, що по підсумках роботи за девять місяців поточного року за незадовільне ставлення до виконання службових обовязків, зниження особистих результатів оперативно-службової діяльності зменшено щомісячну премію та надбавку за бездоганну та безперервну службу в органах внутрішніх справ на 25% ОСОБА_1І з 01.10.2007 року.

Наказом № 23 від 12.02.2008 року по Лінійному Управлінню на Львівській залізниці УМВСУ на залізничному транспорті вбачається, що наказ № 212 від 22.10.2007 року скасовано і ОСОБА_1 доплачено недоотримані кошти, тобто суми недорахованого грошового забезпечення, які виплачені ОСОБА_1 в березні 2008 року разом із грошовим утриманням під розписку у відомості.

Наказом Управління МВС України на транспорті № 172 о/с від 22.10.2007 року видно, що відповідно до наказу Управління МВС України на транспорті від 17.09.2007 року за № 264 «Про затвердження штатів апаратів Управління МВС України на транспорті та лінійних управлінь на залізницях» зарахувати в розпорядження Управління МВС України на транспорті, звільнивши з посади полковника міліції ОСОБА_1 заступника начальника лінійного управління на Львівській залізниці-начальника міліції громадської безпеки.

Наказом № 55/ос від 01.11.2007 року по Лінійному управлінню на Львівській залізниці УМВСУ на транспорті полковника міліції ОСОБА_1 - заступника начальника лінійного управління, начальника міліції громадської безпеки Лінійного управління звільнено з посади відповідно до наказу Управління МВС України на транспорті від 17.09.2007 року за № 264 «Про затвердження штатів апаратів Управління МВС України на транспорті та лінійних управлінь на залізницях», зарахувавши в розпорядження Управління МВС України на транспорті.

Згідно з вимогами п.89 Методичних рекомендацій особам начальницького складу, звільнених з посад, які вони обіймали, за час перебування в розпорядженні відповідних органів внутрішніх справ /при здійсненні організаційно-штатних заходів на строк не більше 15 діб/ грошове забезпечення з дня звільнення зі штатної посади виплачується з розрахунку посадового окладу за останньою штатною посадою, окладу за спеціальне звання, відсоткової надбавки за вислугу років та 100-відсоткової надбавки.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що висновок службової перевірки носить виключно рекомендаційний характер і жодним нормативно-правовим актом не передбачено обовязок реалізувати наведені в ньому рекомендації, які стосуються виключно вищестоящої установи, яка видала наказ № 172 від 29.10.2007 року на виконання якого виданий оспорюваним позивачем по справі наказ.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.21 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (далі Положення) затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 р. особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Відповідно до ст. 40 Положення призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. Переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки звільнення з посади та переміщення позивача у розпорядження МВС України було проведено відповідно Положення, а при виплаті грошового забезпечення за період перебування в розпорядженні МВС України згідно Методичних рекомендацій не зараховується час знаходження на стаціонарному лікування.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 08 червня 2010 року у справі № 2а-18/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 25.01.2011 року.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_3