Справа № 22-а-21063/11
Суддя: Соколан Н.О.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 10.3.2 (І) ОСОБА_1
Доповідач Соколан Н. О.
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Соколан Н.О.

суддів: Михайлів Л.В., Зубакової В. П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання дії управління щодо перерахунку допомоги на оздоровлення неправомірними, стягнення коштів та виконання норми закону, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради (надалі - УПСЗН) про визнання відмови в перерахунку неправомірною та стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення, посилаючись на те, що відповідач, в порушення ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплачував йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, щорічну допомогу на оздоровлення з 2006 року не в повному обсязі.

Просив суд визнати відмову відповідача в перерахунку щорічної одноразової допомоги на оздоровлення неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок такої допомоги та стягнути з останнього на його користь недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2006,2007, 2008, 2009 роки в загальному розмірі 5150 грн.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано дії УПСЗН щодо відмови у перерахунку ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2009 рік неправомірними.

Зобовязано УПСЗН здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 2925 грн.

В частині в позові відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування постанови суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом безпідставно не застосовано до врегулювання спірних правовідносин положення ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а застосовано положення Законів України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими звужено зміст та обсяг існуючих його прав та свобод.

В апеляційній скарзі відповідач УПСЗН ставить питання про зміну постанови суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що відповідач є розпорядником бюджетних коштів, а оскільки Державним бюджетом на 2009 рік не передбачені видатки на виплату допомоги на оздоровлення, то у відповідача відсутні бюджетні асигнування для виплати вказаних видів допомоги на користь позивача.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та УПСЗН підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою, що постраждала внаслідок ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 2-ї категорії.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання неправомірною відмови в перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік та зобовязуючи відповідача здійснити перерахунок та виплату такої допомогу, суд першої інстанції виходив з доведеності позову в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання неправомірною відмови в перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2006, 2007, 2008 роки та зобовязання здійснити перерахунок та виплату такої допомоги за вказаний період, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі по 100 грн. щорічно й відсутності у звязку цим підстав для задоволення позову в цій частині.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Законом України «про державний бюджет на 2006 рік» дія абзацу 2 ч. 4 ст. 48 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була призупинена на відповідний бюджетний рік в частині виплати компенсації і допомог в розмірах, відповідних до заробітної плати, і таке призупинення неконституційним не визнавалось.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на ЧАЄС 2-ї категорії виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. При цьому, ч.3 ст. 48 Закону встановлює, що розмір мінімальної зарплати визначається на момент її виплати.

У 2008 році згідно п.п. 11 п.28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була викладена в наступній редакції, а саме: «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 п.п. 11 п.28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» був визнаний неконституційним.

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року включно до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а також Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими визначено що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 року установлено, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам 2-ї групи складає 100 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав від відповідача допомогу на оздоровлення за 2007 рік у квітні 2007 року та за 2008 рік у лютому 2008 року в розмірі по 100 грн., тобто у відповідності до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а також Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які мали пріоритет у застосуванні до врегулювання спірних правовідносин до ухвалення Рішень Конституційним Судом України відповідно 09.07.2007 року та 22.05.2008 року якими відновлено право позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в частині визнання неправомірною відмови в перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2006,2007,2008 роки та зобовязання здійснити перерахунок та виплату такої допомоги за вказаний період є обґрунтованим й таким що відповідає встановленим по справі обставинам та її матеріалам. При цьому, доводи апеляційної скарги позивача правильності висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Щодо задоволення судом позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача та його зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену одноразову допомогу за 2009 рік, слід зазначити наступне.

Ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Оскільки Кабінетом Міністрів України у 2009 році на виконання ст. 71 цього Закону рішення не приймались, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, встановивши, що позивач отримав допомогу на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 100 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», норма якої підлягала застосуванню до спірних правовідносин, суд першої інстанції вірно визнав протиправність дій відповідача при виплаті вказаної допомоги за 2009 рік.

Враховуючи те, що розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги на оздоровлення в 2009р. у відповідності до ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» складає 605 грн., то сума недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, з урахуванням проведених виплат, становить: 605 х 5 100 грн. = 2925 грн.

У звязку з чим, доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо правомірності його дій стосовно нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії в розмірі 100 грн., який визначений п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 року є необґрунтованими, оскільки вказаний нормативний акт суперечить положенням ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка має пріоритет у застосуванні до врегулювання спірних правовідносин.

Безпідставними вважає колегія суддів й доводи УПСЗН стосовно того, що останнє є неналежним відповідачем у справі, оскільки п.4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 936 від 20.09.2005р. визначено, що виплата таких компенсацій та допомоги провадиться управліннями праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян та центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, яким в даному випадку є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, на обліку в якого перебуває позивач.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду залишенню без змін відповідно до ст. 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 197 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: