Справа № 821/968/15-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/968/15-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

31.03.2015 року Публічне акціонерне товариство "Каховський завод електрозварювального устаткування" звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.10.2014 року:

- № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 14 570 453 грн.

- № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 9869 грн.;

- № , яким позивачу нараховано суми грошового зобов'язання за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язання та штрафна санкція за порушення вимог валютного законодавства в сумі 171905,95 грн.

- та від 20.01.2015 року №/0, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 47781,25 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 38225 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 9556,25 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування" задоволено частково.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області № від 27.10.2014 року, №/0 від 20.01.2015 року, № від 27.10.2014 року.

Скасовано частково податкове повідомлення-рішення Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області № від 27.10.2014 року, в частині нарахування Публічному акціонерному товариству "Каховський завод електрозварювального устаткування" суми грошового зобов'язання за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язання та штрафна санкція за порушення вимог валютного законодавства в сумі 154285,75 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 23.06.2015 року Каховська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області подала апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим ставиться питання про скасування постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 року та прийняття нової, якою відмовити Публічному акціонерному товариству "Каховський завод електрозварювального устаткування" у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть учать у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 11.08.2014 р. по 01.10.2014 р. контролюючим органом проведена документальна планова виїзна перевірка Публічного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 08.10.2014 року №248/22/00213993.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.10.2014 року № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 14 570 453 грн.; № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 9869 грн.; № , яким позивачу нараховано суми грошового зобов'язання за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язання та штрафна санкція за порушення вимог валютного законодавства в сумі 171905,95 грн., а також податкове повідомлення-рішення від 20.01.2015 року №/0, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 47781,25 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 38225 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 9556,25 грн.

В ході проведеної перевірки податковим органом було встановлено порушення товариством - п. 138.1 ст. 138, п. 138.2 ст. 138, п.138.4 ст.138, п.138.6 ст. 138, п.138.8 ст.138, п.138.9 ст.138, пп. 138.10.3 п.138.10 ст. 138, пп. 138.10.5 п.138.10 ст. 138, пп. 138.12.1 п.138.12 ст. 138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139, п.140.1 ст.140, п.150.1 ст.150, п.44.1 ст.44, п.44.2 ст.44, ст..46 Податкового кодексу України, що виразилось у заниженні податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 38225 грн., у тому числі за 2012 р. в сумі 38225 грн.

- пп. 14.1.27 п.14.1 ст. 14, п.138.1 ст. 138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст. 138, п.138.6 ст. 138, п.138.9 ст.138, пп.138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.138.10.5 п.138.10. ст.. 138, п.138.12.1 п.138.12 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139, п.140.1 ст.140, п.150.1 ст.150, п.44.1 ст.44, п.44.2 ст.44, ст..46 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього у сумі 1450453грн., у тому числі за півріччя 2013 року в сумі 14570453 грн.

- п.198.1 ст. 198, п.198.2 ст. 198, п.198.3 ст. 198, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, що виразилось у завищенні від'ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму всього 8319 грн., у тому числі за жовтень 2012 року в сумі 2148 грн., за листопад 2012 р. в сумі 77 грн., грудень 2012 р. в сумі 4083 грн., січень 2013 р. в сумі 3487 грн., лютий 2013 року в сумі 74 грн.

- ст.1, ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.94 р. №185/94-ВР із змінами та доповненнями, що призвело до несвоєчасного повернення валютної виручки за експортними контрактами в сумі 4500000 рос.руб. (1174680,00 грн.); 769855 рос.руб. (186975,00 грн.); 16389 польських злотих (43275 грн.).

Не погоджуючись з прийнятими Каховською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області податковими повідомленнями-рішеннями, публічне акціонерне товариство "Каховський завод електрозварювального устаткування" (далі - ПАТ «КЗЕСО») оскаржило їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно часткового задоволення позовних вимог ПАТ «КЗЕСО», зважаючи на наступне:

В акті перевірки податковий орган посилався на те, що в порушення вимог п.п.138.12.1 п.138.12 ст. 138, п.150.1 ст. 150, п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України позивачем було завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2012 та 2013 роки. Податковий орган зазначив, що ПАТ «КЗЕСО» включено до рядку 06.5 податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за 2012-2013 роки частину від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, сума якого була зменшена за результатами попередньої планової виїзної перевірки, що проводилась за період з 01.07.2011 року по 30.09.2012 року, та матеріали якої знаходяться на розгляді у Вищому адміністративному суді України.

В свою чергу, в ході розгляду даної адміністративної справи було встановлено, що в провадженні Херсонського окружного адміністративного суду перебувала справа №2а-455/12/2170 за адміністративним позовом ПАТ «КЗЕСО» та Каховської ОДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.11.2011 р. № щодо зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 31368687 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28.02.2012 року позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Херсонської області від 15.11.2011 р. № . Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012 року скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28.02.2012 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «КЗЕСО».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.09.2013 року скасовано постанову суду апеляційної інстанції та залишено в силі постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28.02.2012 року.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказаними вище судовими рішеннями підтверджено правомірність включення позивачем до податкової декларації від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток.

В свою чергу, при здійсненні наступної перевірки (акт від 28.12.2012 року № 556/22/00213993) Каховська ОДПІ, посилаючись на акт попередньої перевірки від 03.11.2011 року № 546/23-8/00213993 знов не враховує наявне у ПАТ «КЗЕСО» від'ємне значення та приймає податкові повідомлення-рішення про визначення товариству податкового зобов'язання з податку на прибуток.

Зазначене стало підставою для ще одного звернення ПАТ «КЗЕСО» до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 01.11.2013 року (справа № 821/1225/13-а), залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року позов ПАТ «КЗЕСО» був задоволений.

Зазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, було підтверджено необґрунтованість висновків ОДПІ щодо завищення ПАТ «КЗЕСО» валових витрат за 2-4 квартали 2011 року.

Згідно ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на те, що висновок податкового органу про завищення товариством витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2012 та 2013 роки ґрунтується саме на тому, що позивач неправомірно включив до рядку 06.5 податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за 2012-2013 роки частину від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, яка була зменшена за результатами попередньої планової виїзної перевірки, що проводилась за період з 01.07.2011 року по 30.09.2012 року, та враховуючи що висновки попередньої планової виїзної перевірки, на яку посилається відповідач, в частині завищення позивачем валових витрат визнані необґрунтованими в судовому порядку, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції про безпідставність зменшення податковим органом від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток ПАТ «КЗЕСО».

В акті перевірки податковий орган також посилався на те, що товариством було включено до складу валових витрат та податкового кредиту суми, сформовані по відносинам з ТОВ «Елконт» та ТОВ «Южхімресурси», під час перевірки яких встановлено укладання правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Дослідивши реальність здійснюваних між позивачем та вказаними контрагентами операцій, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, встановив наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

П. 135.2 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

В свою чергу, п.138.2 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п. 139.1.9 ПК України витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст. 198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Кодексу податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п. 201.6 ст.201 ПК України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення витрат до складу валових та сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності первинних документів, які підтверджують здійснення платником податку витрат, а також податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У перевіряємий період ПАТ «КЗЕСО» мало взаємовідносини з ТОВ «Елконт» та ТОВ «Южхімресурси» щодо придбання у останніх матеріальних виробів для використання їх у своїй господарській діяльності, а саме: позивач придбав на підставі укладених договорів у ТОВ «Южхімресурси» амоній хлор, олово та добавки, хімпрепарати, у ТОВ «Елконт» - тиристори, діоди, охолоджувачі. За результатами здійснення вказаних господарських операцій позивач сформував податковий кредит та відніс витрати до складу валових.

У підтвердження виконання умов укладених договорів ПАТ «Каховський завод електрозварювального устаткування» надало наступні первинні документи: видаткові накладні; податкові накладні, товарно-транспортні накладні (т. 1 а.с. 149- 194).

Розрахунки між підприємствами за відвантажений товар та надані послуги проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями (т.1 а.с. 133-148).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що придбані у ТОВ «Южхімресурси» та ТОВ «Елконт» товарно-матеріальні цінності були використані позивачем у власній господарській діяльності підприємства та оприбутковані на баланс підприємства, про що було здійснено бухгалтерський запис: ДТ 202 (рахунок «Купівельні напівфабрикати та комплектуючі вироби») - Кт 631 (рахунок «Розрахунки з постачальниками»).

Під час відпуску ТМЦ було здійснено бухгалтерський запис: ДТ231 (рахунок «Виробництво»), 91 (загальновиробничі витрати) - Кт202 (рахунок «Купівельні напівфабрикати та комплектуючі вироби»).

Також в ході розгляду справи було встановлено, що придбані ТМЦ були використані для виробництва зварювального устаткування (ПДГ - 508М, КАЄС - 401, КИУ - 1201, А-1416, КИГ-601, К-1000, К-922 та ін.), а саме, використовувались тиристори, діоди, охолоджувачі. В свою чергу, хімічні препарати, амоній хлор, олово та добавка використовувались позивачем для проведення випробувань виробів та хімічної обробки деталей.

Дослідивши надані позивачем документи, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що фактичне придбання позивачем матеріалів у ТОВ «Южхімресурси» та ТОВ «Елконт» підтверджується наданими підприємством первинними документами, складеними належним чином, які містять достатню інформацію відносно змісту та вартості господарських операцій, які були опосередковані складенням цих документів, та дають змогу вважати, що господарські операції реально відбулися і тягнуть настання реальних правових наслідків.

Подальше використання придбаних товарів також належним чином підтверджено.

В даному випадку податковий орган не довів недобросовісності у діях платника.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для податкової економії.

В даному випадку, ДПІ не було надано доказів того, що по спірним операціям між ПАТ «КЗЕСО» та розглядуваними вище контрагентами у позивача була відсутня розумна ділова мета, або того, що позивач та вказані підприємства діяли спільно з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Що ж до посилань апелянта на те, що позивач мав відносини з ТОВ «Южхімресурси» та ТОВ «Елконт» по правочинам, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванний правочин).

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність установлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним на підставі закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Оскільки встановлено, що виконання договорів з контрагентами ТОВ «Южхімресурси» та ТОВ «Елконт» підтверджується первинними документами, суд апеляційної інстанції вважає, що сторони договору діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання доходів у відповідності до ст. 3 ГК України. Укладені договори відповідають вимогам ст.203 ЦК України, не порушують публічний порядок, не спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, недійсність таких договорів прямо законом не встановлена, а також такі договори судом недійсними не визнавалися, а отже є чинними.

Колегія суддів вважає, що факт порушення контрагентами може мати податкові наслідки для платника, лише якщо податкова служба доведе, що платник діяв без достатньої обачливості і обережності, та йому мало бути відомо про порушення контрагентів, або його діяльність спрямована на отримання податкової вигоди при операціях переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань. Таким чином, наведені в акті перевірки порушення не дають право податковому органу вчиняти дії щодо визнання угод нікчемними, а є лише підставою, при наявності достатніх доказів, для звернення до суду у встановленому законодавством порядку з вимогою про визнання правочинів недійсними.

А ні актом перевірки, ані іншими матеріалами справи не встановлено жодного фактичного порушення саме позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування валових витрат та податкового кредиту, яке б позбавляло його права на формування валових витрат та податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Южхімресурси» та ТОВ «Елконт».

В свою чергу, як вбачається з акту перевірки, податковий орган дійшов висновку про те, що позивач мав з ТОВ «Южхімресурси» та ТОВ «Елконт» відносини по правочинам, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків у зв'язку з дослідженням:

- акту перевірки від 21.12.2012 року № 7210/224/36441206 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феріт Д» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ «Будівництво та комплектації» за листопад 2011 р., ТОВ «Інфотерм» за червень 2011 р., ТОВ «Олимп» за вересень 2011 р., ТОВ «Пасіфік» за вересень 2011 р., БПП «Сура» за вересень 2011 р., ТОВ «Кафепродакшн» за січень 2011 р., ПП «СВ Гермес» за березень 2011 р., ТОВ «Хімагросервіс» за листопад 2011 р. їх реальності та повноти відображення в обліку»;

- акту перевірки ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 17.06.2013 р. №1575/22-6/31209866, складеного за результатами проведеної перевірки ТОВ «Елконт»;

- акту перевірки ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська № 481/22.5-11/31685169 від 15.02.2013 року, складеного за результатами проведеної перевірки ТОВ «Южхімресурс».

Однак, колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зазначені акти, без дослідження та оцінки первинних документів, якими фіксуються факти здійснення господарських операцій саме між платником податків та його контрагентом, не можуть бути покладені в основу висновку про безтоварність операцій між позивачем та вказаними контрагентами, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом саме при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Крім того, допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення до складу валових витрат та податкового кредиту сплачених сум постачальникам товару.

В даному випадку, жодних зауважень з приводу наданих позивачем доказів та первинних документів на обґрунтування факту виконання контрагентами умов зазначених вище господарських договорів відповідач ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надав.

Позивачем було доведено суду наявність всіх необхідних умов на віднесення витрат до складу валових та формування податкового кредиту, зокрема, щодо фактичності придбання товару, наявності податкових накладних на підтвердження придбання такого товару та інших первинних документів, а також подальшого використання придбаного товару у власній господарській діяльності підприємства.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, на які посилається відповідач, вказуючи на нікчемність правочинів, укладених між позивачем та ТОВ «Южхімресурси» та ТОВ «Елконт», суб'єктивний та оціночний характер доводів, якими це підтверджується, наявність первинних документів та інших доказів на підтвердження товарності зазначених правочинів, колегія суддів вважає, що податковий орган дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку щодо нереальності здійснюваних між ПАТ «КЗЕСО» та ТОВ «Южхімресурси», ТОВ «Елконт» господарських операцій, та, відповідно, про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту по операціям з цими контрагентами.

Що стосується посилань податкового органу на неправомірне віднесення ПАТ «КЗЕСО» до складу фінансових витрат витрат зі сплати процентів за користування кредитними коштами установ банків, колегія суддів звертає увагу на наступне:

Як встановлено податковим органом в ході проведеної перевірки ПАТ «КЗЕСО» було укладено з ПАТ «Фортуна-Банк» кредитний договір від 14.01.2013 року № 04кл/04/961/юр на поповнення обігових коштів. Згідно умов договору, надання кредиту здійснюється в гривнях окремими частинами, зі сплатою 24 процентів річних, в межах максимального ліміту заборгованості 24280000 грн. В подальшому згідно додаткової угоди № 02 від 21.05.2013 року максимальний ліміт кредитної заборгованості складає 24580000 грн.

Податковим органом встановлено, що відповідно виписок банків за 2013 рік, кредитні кошти у сумі 24280000 грн., які поступили на рахунок ПАТ «КЗЕСО-Холдинг» були вилучені з обігу шляхом здійснення переплати за договором купівлі-продажу для придбання комплектуючих виробів, матеріалів та обладнання. Оплата здійснена у сумі 24280000 грн. 14.01.2014 року на рахунок ПАТ «КЗЕСО» надійшло повернення грошових коштів в сумі 24280000 грн. у зв'язку з неможливістю виконання умов договору.

Дослідивши зазначені операції, податковий орган дійшов висновку, що нараховані відсотки за користування кредитними коштами, використаними в операціях, не пов'язаних з провадженням господарської діяльності, підлягають виключенню з інших витрат, зокрема, зі складу фінансових витрат Декларації з податку на прибуток за 2013 рік.

Зазначеного висновку податковий орган дійшов з огляду на те, що якщо платник здійснює операції, які є нехарактерними для основного виду діяльності, такі операції відбувалися протягом нетривалого терміну та виявилися збитковими, то така діяльність не визначається господарською, а відповідно зменшуються витрати підприємства в частині, що не призвела до збільшення доходів.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на наступне:

Відповідно до п.п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПК України до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

П. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України передбачено, що до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Таким чином, податковим законодавством закріплено право платника податку включати до складу витрат витрати на нарахування процентів за користування кредитами протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

В свою чергу, посилання в даному випадку податкового органу на те, що оскільки діяльність підприємства не є характерною для основного виду діяльності та є збитковою, тому така діяльність не визначається господарською, та відповідно зменшуються витрати в частині, що не призвела до збільшення доходів є безпідставними та необґрунтованими, не відповідають нормам податкового законодавства.

З огляду на все вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 27.10.2014 року №, від 20.01.2015 року №/0 та від 27.10.2014 року № від 27.10.2014 року.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № від 27.10.2014 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно часткового його скасування, з наступних підстав:

Так, в ході проведеної перевірки було встановлено, що ПАТ «КЗЕСО» здійснювало зовнішньоекономічні операції у вигляді експорту та імпорту товарів, робіт, послуг.

Податковий орган посилається на порушення позивачем ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», що виразилось у надходженні товариству валютної виручки з експортних операцій по зовнішньоекономічному контракту із ЗАТ «Каховка» та з KZESO WELD COMPANY SP. Z.о.о. з порушенням законодавчо встановлених строків.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується зокрема.

Частиною 3 статті 1 цього Закону також передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст. 4 зазначеного Закону порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що разом з тим, частиною 2 статті 4 вищезазначеного Закону передбачено випадки зупинення строків, визначених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, а саме, у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, пеня за порушення строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями в цей період не сплачується.

Згідно додатку № 11 до акта перевірки по взаємовідносинам із ЗАТ «Каховка» (РФ) по договору 15/180 податковим органом була нарахована позивачеві пеня ЗЕД в сумі 73526,19 грн.

З акту перевірки вбачається, що на виконання умов експортного контракту № 15/80 від 20.02.2007 року із врахуванням додаткових угод, укладеному ПАТ «КЗЕСО» із ЗАО «Каховка» відвантажено продукцію (електрозварювальне обладнання) на користь фірми-нерезидента на загальну суму 19 417 397 рос.руб.

Згідно даних акту позапланової документальної перевірки Каховської ОДПІ у Херсонської області № 557/22/00213993 від 28.12.2012 року встановлена дебіторська заборгованість у сумі 6600900 рос.руб, граничний строк надходження виручки 27.02.2013 року.

Крім того на виконання умов зазначеного контракту підприємством у періоді, що перевірявся, відвантажено продукцію на користь фірми-нерезидента ЗАО "Каховка" (держава Росія) на загальну сум 25217884,00 рос.руб.

Оплата за відвантажену продукцію надійшла від фірми-нерезидента (Росія) з порушенням термінів розрахунків в іноземній валюті.

Податковий орган зазначив, що станом на 31.12.2013 року підприємство має дебіторську заборгованість за експортними операціями у сумі 23512000 рос.руб., з них 769855 рос.руб., по якій порушено термін надходження валютної виручки: граничний строк надходження: 10.07.2013 року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем 05.03.2014 року було подано позов до Арбітражного суду РФ про стягнення із ЗАТ «Каховка» суми своєчасно не сплаченої виручки.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з дати прийняття судом позовної заяви про стягнення з нерезидента заборгованості за зовнішньоекономічним контрактом зупиняються терміни, передбачені статтею 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, оскільки граничним строком повернення валютної виручки по наведеній вище господарській операції із ЗАТ «Каховка» є 27.02.2014 року, а позов до суду позивачем був поданий 05.03.2013 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що пеня повинна бути нарахована за період саме з 28.02.2013 року по 04.03.2013 року включно, тобто 5 днів та складати 17620,20 грн.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно протиправності нарахування відповідачем пені ЗЕД в сумі 97600,78 грн., з огляду на те, що по господарській операції (по додатку №63 до договору 15/180 із ЗАТ «Каховка») позивач отримав оплату 11.04.2013 року в сумі 769855 рос. руб. та у той же день відвантажив продукцію на цю суму, тоді як відповідачем ця сплата була зарахована по іншому додатку до договору 15/180 із ЗАТ «Каховка», по якому у позивача був судовий спір.

Також в акті перевірки відображено, що на виконання умов експортного договору №06/01-2013 від1 8.09.2013 року з KZESO WELD COMPANY SP. Z.о.о., м. Катовице, Польща позивачем відвантажено продукцію (запчастини для рельсозварювальних машин) на користь фірми-нерезидента на загальну 16389 польських злотих.

Перевіркою дотримання валютного законодавства у частині своєчасного надходження валютної виручки за експортною операцією податковим органом встановлено порушення термінів надходження валютної виручки за продукцію, яка відвантажена згідно ВМД №4498 від 26.09.2013 року на суму 16389 польських злотих. Граничний термін надходження валютних коштів становить 25.12.2013 року.

В акті перевірки зазначено, що станом на 31.12.2013 року прострочення терміну надходження валютної виручки у сумі 16389 польських злотих становить 6 днів та станом на 31.12.2013 року дана експортна операція за зовнішньоекономічним контрактом №06/01-2013 від 18.09.2013 року укладеного із KZESO WELD COMPANY SP. Z.о.о., м. Катовице, Польща не завершена (дебіторська заборгованість становить 16389 польських злотих).

Враховуючи вищевикладене, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем порядку розрахунків в іноземній валюті за зовнішньоекономічними операціями, який регулюється Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» у частині порушення строків надходження валютної виручки за експортними операціями.

У зв'язку з виявленим порушенням Каховською ОДПІ було нараховано позивачу пеню в сумі 778,96 грн.

В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, дану суму пені позивачем було визнано в повному обсязі та сплачено, що підтверджується платіжним дорученням наявним в матеріалах адміністративної справи.

Зважаючи на все вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення віл 27.10.2014 року № , згідно якого позивачеві було нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на суму 171 905,95 грн. є правомірним лише в частині нарахування пені в сумі 17620,20 грн. та підлягає скасуванню в частині нарахування пені в сумі 154285,75 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв