Справа № 826/13071/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Суддя Окружного адміністративного суду м. Києва Нагорянський С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства "Київгаз"

до

Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

про

визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Київгаз" з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просило:

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідачем протиправно не внесено надані позивачем відомості про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період за липень 2014 року до Зведеного звіту до Департаменту соціальної політики КМДА.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 липня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду на 20 липня 2015 року.

В судовому засіданні 20 липня 2015 року представник позивача підтримав позовну заяву з огляду на обставини, викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача у судове засідання 20 липня 2015 року не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи.

Через канцелярію суду відповідач подав заперечення проти позову, в яких зазначив, що взяття Управлінням у 2015 році звітів про здійснення позивачем компенсаційних виплат працівникам на час їх призову на військову службу по мобілізації за липень 2014 року за рахунок бюджетної програми 2501350, яка передбачена Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» є неможливим та є порушенням бюджетного законодавства, оскільки зазначеним Законом бюджетне призначення на компенсацію витрат підприємствам, установам, організаціям на виплату середнього заробітку мобілізованим працівникам не встановлено. Крім того, відповідач зазначив, що Порядок № 105 набув чинності 17 березня 2015 року, і, як нормативно-правовий акт, зворотної дії в часі не має.

З огляду на неприбуття представника відповідача у судове засідання 20 липня 2015 року, суд, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У зв’язку з неотримання відповіді, листом від 08 червня 2015 № 1292/10-1 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити письмово, чи внесено відповідачем відомості відповідно до Звітів наданих в додатку до листа від 15 квітня 2015 року № 786/10-1 до Зведеного звіту Управління (додаток 2) до Департаменту соціальної політики КМДА.

Листом від 22 червня 2015 року (вх. № 22) відповідач повідомив, що відповідно до роз’яснення Міністерства соціальної політики України від 27 травня 2015 року, компенсація підприємствам середньої заробітної плати, яка виплачується працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, здійснюється відповідно до «Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 105. Зазначена компенсація виплачується за рахунок коштів, передбачених у Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» за програмою 2501350 "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період". Кошти на виплату компенсації підприємствам, установам та організаціям спрямовуються за період починаючи з січня 2015 року, а тому у відповідач не має підстав щодо розгляду та прийняття звітів за особливий період (в даному випадку - липень 2014 року).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, призов військовозобов'язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п'ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п'ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов'язків передбачено статтею 119 Кодексу законів про працю України.

На час виконання державних або громадських обов'язків, якщо за чинним законодавством України ці обов'язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку (ч. 1 ст. 119 КЗпП України).

Працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів (ч. 2 ст. 119 КЗпП України).

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 119 КЗпП України).

При цьому, дію частини третьої статті 119 КЗпП України поширено на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію", згідно із Законом України від 20 травня 2014 року N 1275-VII).

Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 105 (далі – Порядок № 105).

Відповідно до п. 1 Порядку № 105, цей Порядок визначає механізм виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (далі - працівники), за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період" (далі - бюджетні кошти).

Пунктом 2 Порядку № 105 визначено, що головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є: Міністерство соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - структурні підрозділи соціального захисту населення); структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

З аналізу вищенаведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію", згідно із Законом України від 20 травня 2014 року N 1275-VII, за ними зберігається середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, і компенсується із бюджету.

Згідно положень Порядку №105, підприємства несуть витрати по виплаті середнього заробітку працівникам, передбаченого ч. 3 ст. 119 КЗпП України, а бюджетні кошти спрямовуються підприємствам на компенсацію їх витрат на зазначені виплати (п. п. 3,4 Порядку).

З огляду на вищенаведене, та враховуючи, що дію ч. 3 ст. 119 КЗпП України поширено на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», дія Порядку №105 поширюється на виплату підприємствам компенсаційних витрат на виплату середнього заробітку таким працівникам, в межах наявних ресурсів державного бюджету на зазначені цілі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не було виконано покладених на нього законом зобов'язань та протиправно не внесено надані позивачем відомості у Звітах про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період за липень 2014 року до Зведеного звіту відповідача до Департаменту соціальної політики КМДА.

Стосовно доводів відповідача викладених в письмових запереченнях проти позову, суд зазначає, що дійсно, зобов'язання з компенсації підприємствам витрат на виплату середнього заробітку виникли в 2015 році, однак на переконання суду, компенсація таких витрат повинна здійснюватись з 18 березня 2014, у відповідності до частини третьої статті 119 КЗпП України. Крім того, суд звертає увагу відповідача, що Порядок №105 є підзаконним актом, який затверджений відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України.

Крім того, посилання відповідача в запереченнях проти позову на той факт, що Порядок № 105 набув чинності 17 березня 2015 року, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» такий вид компенсації за липень 2014 року не передбачений, судом не враховуються як достатня підстава для невиконання вимог Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» та Порядку № 105, оскільки прийняття відповідачем вказаних відомостей від позивача та спрямування їх згідно Додатку № 2 структурним підрозділам соціального захисту населення, є обов’язком, виконання якого обумовлено законом.

Інші доводи відповідача, наведені у запереченнях проти позову, не знайшли свого відображення за результатами розгляду справи та спростовуються наведеними вище положеннями законодавства.

Згідно вимог ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем в свою чергу не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його заперечення проти позову.

Враховуючи обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Київгаз», суд дійшов висновку про наявність правових та законних підстав для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 94, 158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Київгаз" задовольнити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський