Справа № 492/447/15-а
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 р. Справа № 492/447/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Гусєва Н.Д.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.,

- Кравченко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області на постанову Арцизького районного суду Одеської області від 11 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області про визнання неправомірним рішення про припинення пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області про визнання протиправним рішення про припинення пенсії № 6 від 30.01.2015 р. та зобов'язання поновити виплату пенсії за вислугу років, відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з часу її припинення, посилаючись на те, що вона має право на пенсію за вислугу років, як працівник охорони здоров'я, оскільки більше 25 років працювала в різних закладах охорони здоров'я на посаді фармацевта, передбаченої Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. № 909 та 27.05.2010 р. позивачу була призначена пенсія як працівнику охорони здоров'я, але з 30.01.2015 р. відповідачем було припинено виплату раніше призначеної пенсії як працівнику охорони здоров'я у зв'язку з тим, що в період з 29.12.2001 р. по 17.05.2010 р. позивачка працювала фармацевтом у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, яка не належить до Переліку закладів охорони здоров'я, затвердженого наказом МОЗ України від 28.10.2002р. № 385.

Вважаючи таке припинення виплати пенсії як працівнику охорони здоров'я протиправним, позивачка просить суд визнати неправомірне припинення зазначеної пенсії та зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії за вислугу років, відповідно до п."е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з часу її припинення, тобто з 30.01.2015р.

Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 11 червня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області подало апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі .

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи справу суд першої інстанції встановив, що позивачка ОСОБА_2, маючи загальний стаж роботи за спеціальністю фармацевта більш 25 років, звернулась до УПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до протоколу № 4191 від 27.05.2010 р. ОСОБА_2 призначено пенсію за вислугу років з урахуванням загального стажу роботи 28 років 7 місяців 23 дні та спеціального стажу працівника охорони здоров'я 26 років 8 місяців 19 днів.

Однак, рішенням УПФУ від 30 січня 2015 року № 6 позивачу припинено виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідного 25 років стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки позивач у період з 29.12.2001 року по 17.05.2010 рік працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, яка не відноситься до Переліку закладів охорони здоров'я, затвердженого наказом МОЗ України від 28.10.2002р. № 385.

Припиняючи виплату раніше призначеної пенсії відповідач виходив з того, що період роботи позивача у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач оскаржила його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що аптека підпадає під перелік найменувань закладів і установ охорони здоров'я, а тому відповідач безпідставно не зарахував до спеціального стажу позивача період роботи позивача на посаді фармацевт у ФОП ОСОБА_3, у зв'язку з чим незаконно відмовив у призначенні пенсії.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального захисту населення при наявності спеціального стажу роботи від 25 років до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України незалежно від віку.

Згідно з Переліком до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях. Відповідно до примітки 2 Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Визначення аптечного закладу наведено в статті 16 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ "Основи законодавства України про охорону здоров'я" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), згідно з якою безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я. Відповідно до частини другої цієї статті заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Заперечуючи обґрунтованість позовної заяви, апелянт в апеляційній скарзі посилається на відсутність акредитаційного сертифікату встановленого зразку.

Відповідно до пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

Таким чином, аптечний кіоск офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладений у постанові від 17.09.2013 року у справі №21-241а13, яка відповідно частини 1 статті 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування в судовій практиці.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 29.12.2001 року по 17.05.2010 року працювала на посаді фармацевта, завідуючої аптечним кіоском у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Згідно ліцензій серії АА № 870984, серії АА №109429, серії АВ № 361703 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 надано право на здійснення наступних видів фармацевтичної діяльності: роздрібна торгівля лікарськими засобами.

Не узгоджується з приписами чинного законодавства правова позиція суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки помилково приходить до висновку, що заклад охорони здоров'я у якому працювала позивач у період роботи у ФОП ОСОБА_3 який не був врахований для призначення пенсії за вислугу років офіційно набув статусу закладу охорони здоров'я аргументуючи це наявністю виданих ліцензій на право роздрібної торгівлі лікарськими засобами, що є офіційним визнанням статусу закладу.

Відтак, колегія суддів враховуючи те, що аптека ФОП ОСОБА_3 у якій працювала ОСОБА_2 з 2001 року по 2010 рік, не проходила державну акредитацію, не має офіційного визнання статусу закладу охорони здоров'я, тому робота в цьому закладі не може бути зарахована до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 немає, оскільки в неї відсутній 25 річний стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому згідно з ч.1 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Однак, позивачем в ході апеляційного розгляду справи, не доведено обґрунтованості заявлених позовних вимог, а наведені в позові, як підставу для його задоволення безпідставні, оскільки не узгоджується із нормами діючого законодавства.

Неврахування зазначеного судом першої інстанції призвело до помилкового та передчасного висновку про задоволення позову.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п.4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області задовольнити, постанову Арцизького районного суду Одеської області від 11 червня 2015 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області про визнання неправомірним рішення про припинення пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В.Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко