Справа № 2-а-202/2010
Суддя: Козак В. І.
Дата ухвалення: 2010-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Щорський районний суд Чернігівської області
Справа № 2-а-202/2010 року
04 листопада 2010 року м.Щорс
Суддя Щорського районного суду Чернігівської області Козак В.Ї., розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Щорському районі Чернігівської області про визнання неправомірними дії щодо недонарахування належної щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року до дати набрання постановою законної сили та зобов’язання провести перерахунок та забезпечити відповідні виплати щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, -
Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Щорському районі Чернігівської області про визнання неправомірними дії щодо недонарахування належної щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2009року та з 01 січня 2010 року по дату набрання постановою законної сили та зобов’язання провести перерахунок та забезпечити відповідні виплати щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком (до дати набрання постановою законної сили).
Позивачка в судове засідання не з»явилася та просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримуй.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона належить /до соціальної категорії «Дитина війни» і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по
2010рік має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Однак відповідачем, в порушення вимог цього Закону та рішення Конституційного Суду України, Конституції України, вказана допомога їй не виплачувалася.
В судове засідання відповідач не з’явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Заперечень на позов не надав.
Розглянувши подані позивачкою документи і матеріали, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.
Позивачка є дитиною війни, що підтверджується відповідним посвідченням.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», редакція якого діяла до 1 січня 2008 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачуються замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до
пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.
Згідно п. 17 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинено на 2006 рік.
Дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відновлено Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 19 січня 2006 року, яким пункт 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено та статтю ПО вказаного Закону викладено в такій редакції: «Установити, що пільги дітям війни, передбачені статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету".
Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги.
Згідно з ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.
Згідно частини 2 статті 152 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Ууоппє уап Биуп V. ОСОБА_2 (Сазе 41/74 уап Оиуп V. Поте ОСОБА_2 )принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям війни надбавок до пенсії, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 3 01 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюд>Ёет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".
Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.
Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УГІФУ в Щорському районі повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену сі .6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.б Закону України „Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачці доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до ст. 99 ч. 5 КАС України для звернення з позовом до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк.
Позивачкою пропущений строк звернення до суду, передбачений КАС України. В адресованій суду заяві вона просить поновити цей строк посилаючись на те, що він був пропущений нею з незалежних від неї причин, оскільки відбулися зміни в законодавстві, які регламентують порядок розгляду справ даної категорії.
10 березня 2010 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов’язаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року № 1691 -VI. Цим Законом внесено зміни відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України та п. З ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно з цими змінами розгляд спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них визначено в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
Рішенням Конституційного Суду України від 09 вересня 2010 року за № 19-рп/2010 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року № 1691-VI, а саме: пункту 2 розділу І: „Пункт 3 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., №№ 35-37, ст. 446) виключити", пункту 2 розділу II: „Після набрання
чинності цим Законом адміністративні суди завершують розгляд справ, провадження в яких було відкрито за пунктом 3 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України. Адміністративні позови, апеляційні та касаційні скарги чи подання, подані до набрання чинності цим Законом до відповідних адміністративних судів в адміністративних справах, передбачених пунктом 3 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, і за якими провадження не відкрито, передаються цими судами до відповідних судів, які здійснюватимуть їх розгляд у порядку цивільного судочинства".
Також визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 2 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року № 1691 —VI.
Таким чином до 10 березня 2010 року справи даної категорії розглядалися в порядку адміністративного судочинства, з 10 березня 2010 року по 9 вересня 2010 року - в порядку цивільного судочинства, а з 9 вересня 2010 року знову стали розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Позивачкою не ставиться питання про поновлення строку звернення до суду в порядку адміністративного судочинства, передбаченого ч.2 ст. 99 КАС України, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, а саме за період з 15 квітня 2010 року по 15 жовтня 2010 року.
Позовні вимоги щодо визнання неправомірними дії щодо недонарахування належної щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09 липня 2007року по ЗІ грудня 2007року та з 22 травня 2008року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 14 квітня 2010 року та зобов’язання провести перерахунок та забезпечити відповідні виплати щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війна у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком слід залишити без розгляду.
Що стосується позовних вимог в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо недонарахування та виплати щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 16 жовтня 2010 року по дату набрання законної сили постановою суду, то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки термін проведення нарахування та витати вказаного виду допомоги за цей період ще не скінчився і у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть порушені права позивачки.
У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог суд має стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в Шорському районі Чернігівської області на користь Державного бюджету України 03 грн. 40 коп. судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. 64 Конституції України, ст.ет. З, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 6-14, 71, 159-163, 167. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в Щорському районі Чернігівської області щодо недоплати ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги як дитині війни за період з 15 квітня 2010 року по 15 жовтня 2010 року включно незаконними та зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Щорському районі Чернігівської області нарахувати та виплатити їй щомісячну соціальну допомогу у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 15 квітня 2010 року по 15 жовтня 2010 року з урахуванням зміни розміру мінімальної пенсії та виплачених раніше сум даної категорії.
В задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо недонарахування та виплати щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 16 жовтня 2010 року по дату набрання законної сили постановою суду - відмовити.
Стягнута з Управління Пенсійного Фонду України в Щорському районі Чернігівської області на користь Державного бюджету України 03 грн. 40 коп., судового збору.
В решті позов залишити без задоволення.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на постанову суду, винесену в порядку письмового провадження, подасться протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд, який виніс постанову. Копія апеляційної скарги одночасно надсипається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанціїю.