Справа № 2а-3170/10
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2012-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 р. Справа № 37134/11

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Носа С.П., Шавеля Р.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області про оскарження рішення щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років,-

В С Т А Н О В И Л А:

04.10.2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про оскарження рішення щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.09.2010 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру». Зазначає, що до заяви додав необхідні документи, підготовлені відділом роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області, де він працює по теперішній час, які підтверджують його стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років. Вказує, що у довідці про обрахування стажу роботи для оформлення йому пенсії за вислугою років зазначено, що станом на 02.09.2010 року його стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, складає понад 20 років, зокрема зараховано службу в Збройних Силах, роботу на державній службі в судових органах на посаді старшого судового виконавця при Тячівському райнарсуді та роботу в органах прокуратури. Проте, рішенням відповідача №8070/04 від 23.09.2010 року йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років як працівнику прокуратури, мотивуючи це тим, що у нього відсутній 20-річний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років. Вважає, що вказане рішення відповідача є незаконним.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області від 23.09.2010 року №8070/04, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років як працівнику прокуратури. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області зарахувати до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугою років працівникам прокуратури час роботи з 01.07.1992 року по 01.12.1995 року, тобто 3 роки 5 місяців на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, а саме старшого судового виконавця при Тячівському райнарсуді та з 14.09.2010 року призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, згідно Закону України «Про прокуратуру».

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі покликається на те, що відповідно до наданого позивачем диплому про вищу освіту, вказано, що він закінчив Національну юридичну академію та отримав кваліфікацію юриста 07.02.1997 року, а тому робота на державній службі в судових органах з 01.07.1992 року по 01.12.1995 року в довідці №11/1-289 вих.10 від 02.09.2010 року про обрахування стажу роботи для оформлення позивачу пенсії за вислугою років включена безпідставно, а тому в даному випадку немає законних підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з п.1 ч.2 ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що згідно пункту 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованого Міністерством юстиції України, до заяви про призначення пенсії за вислугою років надаються документи, що підтверджують виконання роботи, яка надає право на призначення пенсії.

Беручи до уваги те, що Законом України «Про прокуратуру» передбачено зарахування до відповідного стажу роботи час роботи на посадах державних службовців, які займають, а не займали, особи з вищою юридичною освітою, у т.ч. на тій, яку позивач обіймав з 01.07.1992 року по 01.12.1995 року, слід зробити висновок, що Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді не врахувало вказану норму закону, що застосовується до осіб, які працювали державними службовцями на той час, коли наявність у них вищої юридичної освіти не вимагалася.

Втім, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивач працює на посаді начальника слідчого відділу управління прокуратури Закарпатської області.

14 вересня 2010 року він звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». До заяви додав необхідні документи, підготовлені відділом роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області, де він працює по теперішній час. які підтверджують його стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Ужгороді рішенням №8070/04 від 23.09.2010 року йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років як працівнику прокуратури, мотивуючи це тим, що у нього відсутній 20 річний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років.

Зокрема, у вкладці до протоколу №33313 вказано про те, що, згідно наданого ним диплому про вищу освіту, він закінчив Національну юридичну академію та отримав кваліфікацію юриста 07 лютого 1997 року, а тому робота на державній службі в судових органах з 01.07.1992 року по 01.12.1995 року в довідку №11/1-298 вих.Ю від 02.09.2010 року про обрахування стажу роботи для оформлення йому пенсії за вислугою років включена безпідставно.

Як вбачається з ксерокопії трудової книжки позивача, що з 01.07.1992 року по 01.12.1995 року, тобто 3 роки 5 місяців, він працював на посаді державного службовця при Тячівському районному суді.

Відповідно до ксерокопії диплому серії ЛГ ВЕ №004138 позивач закінчив Національну юридичну академію в м.Харкові та отримав кваліфікацію юриста 07 лютого 1997 року.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення прокурорських працівників регулюються ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно частиною 5 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» уточнюється спеціальний характер роботи, що дає право на даний вид пенсійного забезпечення, а саме: до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою….

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, оскільки основною умовою для прокурорських працівників до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою. У позивача на даний час вища юридична освіта була відсутня, а тому УПФ України в м. Ужгороді правомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугою років як працівнику прокуратури.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області задовольнити, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2010 року у справі №2а-3170/10 скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді С.П. Нос

ОСОБА_2