Справа № 824/1685/15-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

824/1685/15-а

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

10 вересня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/1685/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренич І.В., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання про закриття провадження у справі за позовом Марчука Дениса Денисовича до Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Марчук Денис Денисович звернувся до суду із вказаним позовом про визнання протиправної відмови Головного управління Дерземагенства у Чернівецькій області №0-24-0.31-908/15-15-СГ від 17.07.2015 р. стосовно надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) для індивідуального садівництва площею 0,10 га на території Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (за межами налесеного пункту); зобов'язати Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області повторно розглянути його заяву від 16.07.2015 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) для індивідуального садівництва площею 0,10 га на території Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (за межами населеного пункту); зобов'язати Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області надати йому вихідні дані на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) для індивідуального садівництва площею 0,10 га на території Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (за межами населеного пункту).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що провадження у даній справі необхідно закрити виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Разом з тим, суди повинні дотримуватися встановлених процесуальними законами правил підсудності та підвідомчості спорів, враховувати, що тільки права, свободи та законні інтереси учасників правовідносин, які виникають із визначених законом підстав та інших юридичних фактів, підлягають судовому захисту в передбачений законом та/або договором спосіб.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов’язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі “Zand v. Austria” від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення “встановлений законом ” поширюється не лише на правову основу самого існування “суду” , але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття “суд, встановлений законом ” у частині першій статті 6 Конвенції передбачає “усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)”. З огляду на це не вважається “судом, встановленим законом” орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно – правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін “суб'єкт владних повноважень” позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Виходячи з положень ст. 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок грунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Як вбачається із поданого позову, позивач просить визнати відмову Головного управління Дерземагенства у Чернівецькій області №0-24-0.31-908/15-15-СГ від 17.07.2015 р. стосовно надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) для індивідуального садівництва площею 0,10 га на території Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (за межами налесеного пункту) та зобов'язати повторно розглянути його заяву від 16.07.2015 р. і надати йому вихідні дані на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) для індивідуального садівництва площею 0,10 га на території Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (за межами населеного пункту).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що у разі прийняття суб’єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне, а тому він не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2015 року у справі №21-34а15, висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.2442 КАС України.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на справи стосовно прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальшого оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, оскільки виникає спір про цивільне право та має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 49, 51, 136, 160, 167 та ст. 157 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі №824/1685/15-а за адміністративним позовом Марчука Дениса Денисовича до Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 185, 186 КАС України ухвала може бути оскаржена повністю або частково в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно статті 254 КАС України ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя І.В. Маренич