Справа № 826/20464/13-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого суддіПетрика І.Й.
СуддівБорисюк Л.П.,
Собківа Я.М.,
При секретарі судового засідання Валяєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-інжинірингова компанія» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-інжинірингова компанія» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-інжинірингова компанія» пред'явило позов до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03 лютого 2014 року (а.с. 63), просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.12.2013 р. № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2014 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року, апеляційну скаргу позивача задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2014 року скасовано та ухвалено нову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-інжинірингова компанія» задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.12.2013 року № .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 червня 2015 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві задоволено частково, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Суд касаційної інстанції дійшов такого висновку з огляду на те, що апеляційним судом не досліджено доводів апеляційної скарги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.12.2013 року № та позовні вимог в цій частині судом апеляційної інстанції залишено поза увагою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо повноти нарахування та сплати податку на додану вартість і податку на прибуток за період з 01.01.2012р. по 31.10.2013р. при взаємовідносинам з ТОВ «Техбудпромсервіс», за результатами якої складено акт перевірки від 06.12.2013р. №2591/26-58-22-08-11/32102765.

Згідно з висновками даного акту, відповідачем встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема порушень п.п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у розмірі 1 200 956,00 грн.

На підставі зазначеного акту податковим органом 19.12.2013р. винесено податкові повідомлення рішення: №, яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 801 434,00 грн., з яких за основним платежем - 1 200 956,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 600 478,00 грн.; №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення з податку на додану вартість на 550 899,00 грн.

Вважаючи, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем незаконно та необґрунтовано, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що обґрунтованість та законність прийняття податкових повідомлень-рішень відповідачем суду доведена, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів погоджується із огляду на наступне.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає зокрема у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пункти 14.1.156, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України)

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено п. 201.10 цієї ж статті є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством та на даних якого ґрунтується, зокрема, податкова звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Частиною 2 визначено перелік обов'язкових реквізитів первинних документів: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ обумовлено придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів і податкових накладних.

Як вбачається з наявних матеріалів справи підставою для збільшення позивачу зобов'язань з податку на додану вартість за спірними податковими повідомленнями-рішеннями слугувало встановлення перевіркою формування позивачем податкового кредиту за рахунок сум сплачених при взаємовідносинах з ТОВ «Техбудпромсервіс» за правочинами, які укладено без мети настання реальних наслідків.

Виходячи з наявних у справі матеріалів, колегією суддів встановлено, що між позивачем та ТОВ «Техбудпромсервіс» укладено договір будівельного підряду 14/Б-12 від 25.12.2012.

За цим Договором Підрядник зобов'язується за завданням Генпідрядника на свій ризик відповідно до Договірної ціни, проектної документації та умов Договору виконати та здати Генпідряднику в установлений Договором строк загально-будівельні роботи (комплекс робіт) (надалі - Роботи ) - III черга будівництва - Бізнес-центр з надбудованими офісними приміщеннями (надалі - Об'єкт будівництва) на вул. Серафимовича, 1-А в м. Києві (на перетині проспекту П.Тичини та Дніпровської набережної) Дніпровському р-ні м. Києва), а Генпідрядник зобов'язується надати Підряднику будівельний майданчик/фронт робіт, передати затверджену в установленому порядку проектну документацію, а також прийняти від Підрядника закінчені Роботи, а саме результат Робіт, та оплатити виконані Роботи (п. 1.1 Договору).

Хід виконання роботи на Об'єкті будівництва повинен узгоджуватися Підрядником із ходом виконання робіт усіх інших підрядників Генпідрядника, задіяних на Об'єкті будівництва, що відповідатиме проектній документації (стадія РД) (пп.. 1.1.1 Договору).

Роботи, що є предметом нього Договору, можуть виконуватися Підрядником з використанням матеріалів Підрядника та Генпідрядника, при цьому обладнання, устаткування, механізми, матеріали Підрядника котрі будуть задіяні при виконанні Робіт по Договору узгоджуються Підрядником у Генпідрядника (п. 1.4 Договору).

Відповідно до п. 1.5 виконані Підрядником Роботи, згідно даного Договору, приймаються Генпідрядником від Підрядника шляхом дотримання умов Договору та поданих Підрядником наступних документів: Актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в , Довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми № КБ-3.

За змістом п. 1.6 Договору, об'єм та види Робіт визначаються Договірною ціною (Додаток до нього Договору), що є невід'ємною частиною даного Договору.

Ціна у даному Договорі визначається Сторонами шляхом підписання Договірної ціни (Додаток до нього Договору), що є невід'ємною частиною даного Договору (пп. 1.6.1).

Розрахунки за виконані роботи Генпідрядник здійснює в національній валюті України -гривні, в безготівковій формі, відповідно до Графіку фінансування робіт, що є невід'ємною частиною до цього Договору (п. 2.3 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору, договірна ціна до договору будівельного підряду №14/Б-12 від 25.12.2012 (на загальну суму 10511117,28 грн., в т.ч. ПДВ 1 751 852,88 грн.), графік фінансування робіт до договору будівельного підряду №14/Б-12 від 25.12.2012, акт приймання-передавання майданчику та проектної документації від 28.12.2012 та календарний графік виконання робіт до договору будівельного підряду №14/Б-12 від 25.12.2012.

На підтвердження реального здійснення господарської операції позивачем надано: акт приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 10511117,28 грн. (ПДВ - 1751852,88 грн.), довідку про вартість виконаних будівельних робіт на цю ж суму та податкові накладні на аналогічну суму ПДВ.

Розрахунки між суб'єктами господарювання проводилися в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Натомість судом як з пояснень наданих сторонами у судових засіданнях так і з наявних матеріалів справи, встановлено, що надані позивачем матеріали не відображають реального настання наслідків за ними.

Колегія суддів зазначає, що податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення фактично вчинених операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкового кредиту та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об'єктом оподаткування; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; (4) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (5) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою, (6) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності - п/п. 14.1.231. ПК України).

При цьому, суть останнього, слід розуміти так, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета.

Недоведеність наявності зазначених чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність фактичного здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/робіт/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників певних операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкових вигод.

Разом з тим, надані позивачем документи, не дають суду можливості встановити реальність здійснених операцій та факт використання в господарській діяльності позивача, а лише фіксують господарські операцій з ТОВ «Техбудпромсервіс».

Зазначене не спростовано представником позивача у судових засіданнях, а тому за відсутності інших достатніх та належних доказів, які б підтверджували реальне здійснення господарської операції, на підставі якої сформований податковий кредит, самі по собі податкові накладні та первинні документи не підтверджують право позивача на формування податкового кредиту.

Крім того, Довідкою про проведення зустрічної звірки ТОВ «Техбудпромсервіс» з питань правомірності проведених господарських відносин з контрагентами-покупцями та постачальниками за період з 01.11.2012р. по 30.09.2013р. встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) у підприємств -постачальників та по операціях з продажу цих товарів (робіт, послуг) підприємствам-покупцям за період з 01.11.2012р. по 30.09.2013р. Задекларовані податкові зобов'язання та задекларований податковий кредит ТОВ «Техбудпромсервіс» за вказаний період зменшено до 0 грн.

Частиною першою ст. 69 цього КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

З аналізу наявних матеріалів справи вбачається, що допитана як свідок ОСОБА_6 (керівник ТОВ «Техбудпромсервіс») повідомила, що стала директором товариства за винагороду, на прохання невстановлених осіб, а до діяльності товариства не має жодного відношення. Функцій директора чи головного бухгалтера ТОВ «Техбудпромсервіс» не виконувала, будь-яких документів не підписувала.

Колегія суддів зазначає, що пояснення керівника контрагента є належними доказами, оскільки стосуються як обставин щодо реальності робіт, суми ПДВ у зв'язку з якими позивач включив до податкового кредиту, так і юридичної сили первинних документів (актів приймання-передачі, податкових накладних) як допустимого доказу цих сум.

Отже, надані позивачем документи не є належно оформленими первинними документами, оскільки не відповідають встановленим п. 201.1 ст. 201 ПК та частини другої ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вимогам щодо їх складення і підписання повноважною особою платника податків, тому не можуть бути належним документальним підтвердженням проведення господарських операцій та підставою для формування спірних сум валових витрат і податкового кредиту з ПДВ.

При розгляді даної справи колегією суддів враховано правову позицію Верховного Суду України, яка викладена: в постанові від 21.01.2011 у справі за позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, а саме, неналежним чином оформлена (підписана не уповноваженою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги; та в постанові від 05.03.2012 по справі №21-421а11, згідно з якою складені і підписані неповноважними особами податкові накладні не можуть вважатися належно оформленими звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Хоча фактичні обставини справи №21-421а11, яка переглядалася Верховним Судом України, стосувалися лише правильності оформлення податкових накладних, на підставі яких сформовано спірний податковий кредит з ПДВ, однак колегія суддів вважає, що з метою однакового застосування законодавства застосований Верховним Судом України підхід є цілком прийнятним. Для з'ясування правильності оформлення й інших первинних бухгалтерських документів, для яких частина друга ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює відповідні обов'язкові вимоги, у т.ч. щодо їх складення та підписання відповідними уповноваженими особами.

Враховуючи, що директором ТОВ «Техбудпромсервіс» заперечується будь яка причетність до господарської діяльності даного суб'єкта господарювання, в тому числі щодо підписання будь яких документів, тобто, фактично, документальне оформлення правовідносин здійснювали невідомі особи, не уповноважені ТОВ «Техбудпромсервіс» здійснювати будь які господарські операції та підписувати первинні документи, колегія суддів приходить до висновку, що документи, оформлені від імені ТОВ «Техбудпромсервіс» (акти виконаних робіт, податкові накладні) не мають юридичної сили і не підтверджують факт проведення останнім будівельних робіт.

Судом також не встановлено та під час розгляду справи не надано доказів наявності у контрагента необхідних ресурсів для здійснення вищевказаних операцій, що ставить під сумнів реальність таких операцій.

Таким чином, враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що за спірними операціями лише оформлювались окремі документи та податкова накладна без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди. Складені за такими операціями документи та податкова накладна є юридично дефектними та не створюють правових наслідків для цілей формування спірних сум податкових вигод, з урахуванням чого, оскаржуване податкове-повідомлення рішення є правомірним.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-інжинірингова компанія» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2014 року залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.