Справа № 2а-688/1718-10
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2012-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2012 р. Справа № 2716/11

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2010 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

26.11.2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання до вчинення дій починаючи з 22.05.2008 року.

Посилається на те, що він як інвалід ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС отримує державну та додаткову пенсію передбачені ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи». Вважає, що розміри призначеної і виплачуваної їй пенсії не відповідають розмірам встановленим законом.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2010 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 визначену ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» пенсію для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком а також щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, тобто прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з 22 травня 2008 року з урахуванням проведених витрат.

Відповідач дану постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріально та процесуального права, просять скасувати постанову, та прийняти нову, якою в позові відмовити.

В апеляційній скарзі покликається на те, що в досліджуваних правовідносинах слід виходити з постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» та доводиться непоширення на дані правовідносини ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України).

Судова колегія перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд неповно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи із загальних засад пріоритетності законів на урядовими нормативними актами при перерахунку пенсії позивачці відповідач повинен керуватися положенням статей 50, 54 Закону №796 ХІІ, Законів України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки, якими встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивач є постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії А №124026 та довідкою МСЕК серії РВН №164443.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюється у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права па державну пенсію. Розмір пенсій для інвалідів по ІІ групі інвалідності не може бути нижчим від 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Згідно з положеннями частини 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню не підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», позаяк остання істотно звужує обсяг встановлених законом прав, відтак застосуванню підлягає ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, однак за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком, подібне не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачу слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відповідачем протиправно відмовлено позивачу у перерахунку пенсій у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

З наведеного випливає, що позовні вимоги щодо зобовязання сторону відповідача провести нарахування та виплату державної і додаткової пенсії у відповідному процентному розмірі мінімальної пенсії за віком є аргументовані та підлягають задоволенню.

Разом з тим, при зверненні до суду позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України та не наведено поважних причин його пропуску.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із позовом, відсутність поважних причин для поновлення строку, колегія суддів приходить до висновку про те, що в частині позовних вимог позивача за період з 22.05.2008 року по 25.05.2010 року включно залишити без розгляду.

Отже, враховуючи що відповідач у справі повинен діяти лише в межах передбачених Конституцією та законами України, суд приходить до висновку, що останній в особі саме управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області має нести відповідальність за дії (бездіяльність) вчинені в межах належного йому правового поля.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 ч. 1 п. 3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2010 року по адміністративній справі №2а-688/10 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Адміністративний позов в частині позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання до вчинення дій за період з 22.05.2008 року по 25.05.2010 року залишити без розгляду.

Визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області щодо відмови в перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 у відповідності до ст. ст. 50, 54 ,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 50, 54, ч. 4 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» починаючи з 26.05.2010 року, як інваліду ІІ групи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахування виплачених сум.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.М. Ліщинський

Судді В.З. Улицький

ОСОБА_2