Справа № 2а-3402/10
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2011 р. Справа № 1484/11

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Носа С.П., Шавеля Р.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2010 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

25.11.2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області про визнання дій посадових осіб субєкта владних повноважень неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 жовтня 2010 року він звернувся до відповідача із заявою щодо призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», де ставив питання про зарахування часу проходження всієї військової служби з 1979 по 1991 роки до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію, а листом від 08 листопада 2010 року у задоволенні його вимог відповідачем було відмовлено. Вважає такі дії неправомірними, оскільки з 5 серпня 1979 року по 21 липня 1983 року він навчався у Хмельницькому вищому артилерійському командному училищі та в подальшому з 21 липня 1983 року по 24 грудня 1991 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР на офіцерських посадах, а з 24 грудня 1991 року по даний час проходить службу в органах військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2010 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 22.10.2010 року про призначення пенсії за вислугу років ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» - неправомірними. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області зарахувати до 20-річного стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на пенсію за вислугу років, час навчання у Хмельницькому вищому артилерійському командному училищі та проходження військової служби з 25.08.1979 року по 24.12.1991 року на посаді курсанта вищого військового навчального закладу і посадових осіб офіцерського складу у Збройних Силах СРСР та призначити і виплачувати пенсію ОСОБА_1 за вислугу років відповідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з дати подання заяви про призначення даного виду пенсії, тобто з 22.10.2010 року.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі покликається на те, що до 20-річного стажу роботи можливо зарахувати позивачу лише час проходження служби на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури (19 років), оскільки ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено зарахування до 20-річного стажу роботи часу навчання у Хмельницькому вищому артилерійському командному училищі та проходження військової служби у Збройних Силах СРСР. Відповідно до листа вих. №9771/04 від 08.11.2010 року ним правомірно відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, вважає, що в позивача відсутній необхідний стаж для призначення даного виду пенсії.

Особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.2 ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що згідно послужного списку позивача та довідки про прокурорський стаж № 2456 від 22.10.2010 року, час проходження ним військової служби з 05.08.1979 р. по 22.10.2010 р. (момент звернення о пенсійного фонду) становить 31 рік 2 місяці 17 днів. З них 05.08.1979 р. по 21.07.1983 р.- навчання у Хмельницькому вищому артилерійському командному училищі, з 21.07.1983 р. по 24.12.1991 р. військова служба у Збройних Силах України, з 24.12.1991 р. по 22.10.2010 р. служба на прокуросько-слідчих посадах в органах військової прокуратури.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно із частиною 5 статті 50-1 зазначеного Закону, до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, строкова військова служба та інші види трудової діяльності. Надаючи оцінку вказаній нормі суд першої інстанції підставно надав пріоритет у застосуванні ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», в силу якої час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, оскільки пунктом 10 Прикінцевих положень Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

При цьому, в силу ст. 2 Закону до видів військової служби віднесено військову службу за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів.

Тому, враховуючи, що позивач у період з 05.08.1979 р. по 24.12.1991 р. проходив навчання у військовому училищі та в подальшому проходження військової служби у Збройних Силах України на офіцерських посадах, колегія суддів вважає, що наведене свідчить про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог та віднесення часу навчання та служби до прокурорського стажу позивача.

Окрім вказаного, вирішуючи питання про можливість зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років часу навчання у військовому училищі та в подальшому проходження військової служби у Збройних Силах України на офіцерських посадах, суд апеляційної інстанції виходить із того, що визначальною підставою у цьому випадку є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій, для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших соціальних виплат. Основним та спеціальним актом законодавства, на підставі якого здійснюється таке регулювання, зокрема є Закон України «Про військовий обов'язок і військову службу».

В силу ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 2 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки проходження строкової військової служби за призовом було і є обов'язком громадянина, ухилення від якого тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, то будь-які обмеження трудових та соціальних, в тому числі пенсійних прав особи, пов'язані з проходженням такої служби, недопустимі.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 197, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2010 року у справі 2а-3402/010 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді С.П.Нос

ОСОБА_2