Справа № 2а-4140/10/1470
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2010-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

14:00

10.11.2010 р. Справа № 2а-4140/10/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мельника О.М.

при секретарі судового засідання Меленчук М.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Водній мир", вул.Новозаводська, 9, м.Миколаїв,54028

доСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві, вул. Чкалова, 20, м.Миколаїв,54017

за участюПрокурора Миколаївської області, вул. Спаська, 28, м.Миколаїв, 54001
проскасування податкових повідомлень-рішень від 30.01.2010 р. №00000138/0; від 06.04.2010 р. № 00000138/1; від 18.06.2010 р. №00000138/2; від 30.01.2010 р. № 00000238/0; від 06.04.2010 р. №00000238/1; від 18.06.2010 р. № 00000238/2; від 30.01.2010 р. №00000638/0; від 06.04.2010 р. № 00000638/1; від 18.06.2010 р. №00000638/2 (ПДФО); від 06.04.2010 р. та від 06.05.2010 р. №00002438/1; від 18.06.2010 р. № 00002438/2,
В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ВОДНІЙ МИР»(далі: позивач) звернулось в Миколаївський окружний адміністративний суд з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві (надалі: відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 30.01.2010 р. № 00000138/0; від 06.04.2010 року №00000138/1; від 18.06.2010 р. №00000138/2; від 30.01.2010 р. № 00000238/0; від 06.04.2010 року №00000238/1; від 18.06.2010 р. №00000238/2; від 30.01.2010 р. № 00000638/0, від 06.04.2010 року №00000638/1; від 18.06.2010 р. №00000638/2; від 18.06.2010 року № 00002438/2.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що спірні рішення податкового органу прийняті з порушенням діючого законодавства, тому підлягають скасуванню.

Відповідач та прокурор вважають податкові повідомлення-рішення від 30.01.2010р. № 00000138/0; від 06.04.2010 року №00000138/1; від 18.06.2010 р. №00000138/2; від 30.01.2010 р. № 00000238/0; від 06.04.2010 року №00000238/1; від 18.06.2010 р. №00000238/2; від 30.01.2010 р. № 00000638/0, від 06.04.2010 року №00000638/1; від 18.06.2010 р. №00000638/2; від 18.06.2010 року № 00002438/2 такими, що прийняті відповідно до вимог діючого законодавства, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши всебічно та повно обставини справи, суд встановив наступне.

З 17.11.2009р. по 28.12.2009р службовими особами відповідача було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ВОДНІЙ МИР»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 року по 30.06.2009 року. За результатами перевірки складено акт №47/38/30396682 від 19.01.2010 року ( т.с.1 а.т. 24-150).

В ході проведення перевірки було встановлено порушення п.п.1.22.1 п. 1.22 ст.1, п.п.4.1.6, п.4.1 ст.4, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 334/94-ВР від 28.12.1994р. (надалі Закону України №334/94-ВР) в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 4 118 279 грн., порушення п.п.4.5.1 п.4.5 ст.4, п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1 п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.2.4 п.7.2, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7, п.9.8 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997р. (надалі ОСОБА_1 України №168/97-ВР ) в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 3 307 017 грн. та п.п.6.1.1 п.6.1, п.п.6.3.2 п.6.3 ст.6, п.п.8.1.1, ст.8, пп. «а»п.19.2 ст.19, п.22.3 ст.22 Закону України від 22.05.03 №889 IV «Про податок з доходів фізичних осіб»в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 1 936,64 грн.

За наслідками перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення №00000138/0 від 30.01.2010р. яким визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 8 206 281,60 грн. (сума основного зобовязання 4 118 279 грн., сума штрафних санкції 4 088 002,60 грн. ), податкове повідомлення-рішення №00000238/0 від 30.01.2010р. яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 4 960 525,50 грн. (сума основного зобовязання 3 307 017 грн., сума штрафних санкції 1 653 508,50 грн.), податкове повідомлення-рішення №00002438/1 від 02.04.2010 року яким донараховано штрафні санкції з податку на прибуток в сумі 8650,40 грн., та податкове повідомлення-рішення №00000638/0 від 30.01.2010р. яким визначено суму податкового зобовязання з податку доходів фізичних осіб в розмірі 5 809,92 грн.

Зазначені рішення ґрунтуються на матеріалах перевірки, в ході проведення якої відповідачем встановлено завищення валових витрат на суму 16 202 084,17 грн. по взаємовідносинам з ПП «Бласпродторг»та ПП «Гросс-Авто». Так, між Позивачем та ПП «Бласпродторг»05.01.08. було укладено договір постачання мінеральної води №7401-10. Згідно умов договору постачальник ПП «Бласпродторг»зобовязується поставити товар покупцю, а покупець ТОВ «Водній мир»своєчасно його оплатити (сторінка 22 акту перевірки). Витрати по придбанню товару Позивач включив до складу валових витрат в декларації з податку на прибуток в сумі 12 540 414,37 грн. Та, відповідно між Позивачем та ПП «Гросс-Агро»01.02.08 було укладено договір №01/02-8/2 на постачання мінеральної води. Згідно умов договору постачальник ТОВ «Гросс-Агро»зобовязується поставити товар покупцю, а покупець ТОВ «Водній мир»своєчасно його оплатити. Витрати по придбанню товару Позивач включив до складу валових витрат в декларації з податку на прибуток в сумі 3 661 669,8 грн.

Зважаючи на те, що згідно з пп.5.3.9 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР , не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Проведення будь-якої господарської операції підприємством фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. А також на те, що перевезення товару мало бути оформлено товарно-транспортними накладними за формою № 1-ТН, у якій повинні бути відмітки відправника товару щодо відвантаження товару та отримувача товару щодо його отримання, та які не були надані під час проведення перевірки, відповідач зробив висновок про порушення позивачем п.п.1.22.1 п. 1.22 ст.1, п.п.4.1.6, п.4.1 ст.4, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 334/94-ВР від 28.12.1994р. (надалі Закону України №334/94-ВР) в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 4 118 279 грн., порушення п.п.4.5.1 п.4.5 ст.4, п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1 п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.2.4 п.7.2, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7, п.9.8 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997р. (надалі ОСОБА_1 України №168/97-ВР ) в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 3 307 017 грн.

Суд вважає зазначені висновки перевірки та прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення протиправними зважаючи на наступне.

Відповідно до п.5.1 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем при її проведенні було перевірено взаєморозрахунки ТОВ «ВОДНІЙ МИР»з ПП «Бласпродторг»та ПП «Гросс-Агро», до перевірки позивачем надані лише прибуткові, податкові накладні, платіжні доручення на оплату товару, які наведені в бухгалтерському обліку ТОВ «ВОДНІЙ МИР». З метою встановлення фактичного здійснення даних господарських операцій - перевіркою встановлено відсутність в бухгалтерському обліку ТОВ «ВОДНІЙ МИР»первинних документів по отриманню товарів від ПП «Бласпродторг»та ПП «Гросс Агро», а саме: - товарно-транспортних накладних (примірник отримувача товарів), подорожніх листів або актів, які складаються при доставці вантажу автомобільним або іншим транспортом; рахунків за оплату транспортних послуг; актів здачі-приймання виконаних транспортних робіт по перевезенню товару; сертифікатів походження (якості) отриманих товарів; специфікації на постачання партії товарів; документів складського обліку (на оприбуткування на складах та подальший рух даного виду товарів; документів, які підтверджують оприбуткування безпосередньо на складі матеріально-відповідальною особою).

Нормами пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції Закону України від 22.05.97 г. № 283/97-ВР) (далі - ОСОБА_1 №238 /97-ВР) платник податків включає до складу валових витрат суми будь-яких витрат, сплачені (нараховані) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати на придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п. 5.3-5.7 даної статті. Нормами пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №238/97-ВР зазначено, що будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними й іншими документами, обов'язковість ведення й зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, не включаються до складу валових витрат.

Відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 №238 /97-ВР, датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, що припадає на податковий період, протягом якого відбувається кожна з подій, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг). Підпунктом 11.2.3 ст. 11 №238 /97-ВР встановлено правило щодо дати збільшення валових витрат в разі фактичного одержання робіт (послуг) від контрагентів з особливим статусом незалежно від наявності їх оплати.

Правовий аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що законодавцем передбачено підстави для включення у валові витрати і за повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних і інших документів відповідно відсутність підстав, а тому й неможливість включення до складу валових витрат підприємства нереальних сум, не підтверджених документами взагалі.

Відносно твердження відповідача про встановлення в ході перевірки, безтоварності операцій з придбання, оскільки товар не перевозився і не зберігався суд вважає їх безпідставними, спростованими в ході судового розгляду справи, оскільки посилання відповідача на те, що на підставі наданих документів немає можливості встановити вид транспорту, розмір витрат, особу, яка понесла дані витрати, можливість здійснення таких операцій; фактичне місце зберігання даного обсягу товару є необґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 16.07.99 р. № 996 "Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні" на даних бухгалтерського обліку ґрунтуються фінансова, податкова, статистична й інші види звітності. Первинні документи по відображенню господарських операцій є основою для податкового обліку.

Пунктом 2.8 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.95 р. № 88, визначено, що додаткові вимоги до порядку створення первинних документів про касові і банківські операції, рух цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна передбачаються іншими нормативними актами.

Згідно п. 2.7 Положення, первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерства статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами й відомствами України. Документування господарських операцій може здійснюватися з використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні обов'язково містити реквізити типових або спеціалізованих форм.

Як вбачається з наданих позивачем копій первинних документів, вони містять відомості щодо розрахунків за товар, поставщика товару, яким виступали ПП «Янтарь», ПП «Бласпродторг», ПП «Гросс-Агро», відомості щодо державних знаків автомобілів перевізника, підприємство перевізника, П.І.Б водія, який виконував рейс (т.2 а.т.1-203, т.3 а.т.1-242).

Таким чином, відомості, що містяться в даних первинних документах спростовують аргументи відповідача щодо безтоварності даних операцій.

Крім того, як вбачається з акту перевірки №47/38/30396682 від 19.01.2010 року, якщо товар доставляється вантажним автомобілем, таким документом є товарно-транспортна накладна за формою № 1-ТН, затверджена наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29.12.95 р. № 488/346. У ній повинні бути відмітки відправника товару (щодо відвантаження товару) та його отримувача (стосовно фактичного отримання товару).

Посилання на норми встановлені наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29.12.95 р. № 488/346, суд сприймає критично, зважаючи на те, що даний Наказ не був зареєстрований у Міністерстві юстиції України, що не відповідає нормам п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств і інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.92 р. № 731.

Інструкцією про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортному й обліку транспортної роботи, що затверджена спільним наказом Міністерства статистики й Міністерства транспорту України від 07.08.96 р. № 228/253, було встановлено форму товаро-транспортної накладної та основні вимоги до неї, однак дану інструкцію виключено з Державного реєстру нормативно-правових актів 31.05.2006 р. згідно з висновком Міністерства юстиції України від 15.05.2006 р. № 10/68.

Наказом Мінтрансу України від 22.05.2006 р. № 493 встановлено зміни до правил перевезення, а саме п. 11.2 "товарно-транспортні накладні й подорожні листи вантажного автомобіля відносяться до документів суворої звітності, виготовленим типографським способом з обліковою серією й номером"- виключений.

Нормами п. 5.10 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" заборонено установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в цьому Законі.

Відповідно до п.5.9. ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств»,платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

Як вбачається з акту №47/38/30396682 від 19.01.2010 року перевіркою відображених у рядку 01.2 Декларацій „приріст балансової вартості запасів показників за період з 01.01.08 по 30.06.09 у загальній сумі 12 310 678 грн. встановлено, що при визначенні приросту/убутку запасів ТОВ ВОДНІЙ МИР застосовувався метод вартості перших за часом надходження запасів (ФІФО) оцінки убутку запасів, які обліковуються на бухгалтерському рахунку: 28 товар, рах.20 «виробничі запаси», рах.22 «МШП»не встановлено заниження або завищення задекларованих ТОВ «ВОДНІЙ МИР» показників у рядку 01.2 Декларацій «приріст балансової вартості товарів».

Суд приймає до уваги доводи позивача щодо того, що оскільки за висновками акту підприємством завищено валові витрати по взаєморозрахункам з ПП «Бласпродторг»та ПП «Гросс-Агро»за період з 01.01.2008 по 30.06.2009 р. (р.631), то відповідно до п.5.9. ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», ревізори відповідача мали зменшити відповідний валовий доход по 281 рахунку.

Відносно твердження відповідача про встановлення в ході перевірки, безтоварності операцій з придбання, оскільки товар не перевозився і не зберігався суд вважає їх безпідставними, спростованими в ході судового розгляду справи, оскільки посилання відповідача на те, що на підставі наданих документів немає можливості встановити вид транспорту, розмір витрат, особу, яка понесла дані витрати, можливість здійснення таких операцій; фактичне місце зберігання даного обсягу товару є необґрунтованими.

Таким чином, висновок відповідача є необґрунтованим, оскільки вказані витрати підтверджені документально, тобто з дотриманням вимог зазначеної норми Закону.

За такого, відсутність підстав для висновку про заниження у зв'язку з цим Позивачем валових витрат, має наслідком відсутність підстав для донарахування податку на додану вартість у цій частині. Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна має містити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Надані позивачем податкові накладні оформлені відповідно до законодавства України, тому позивач правомірно відніс до складу податкового періоду суми податку на додану вартість, підтверджені відповідними податковими накладними, оскільки останні відповідають вимогам Закону України "Про податок на додану вартість".

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2, та Коротаєва підтвердили, що товар був поставлявся засобами поставщика, при прийманні товару водії не завжди надавали товаро-транспортну накладну, однак пізніше такі накладні довозили, під час поставки завжди надавались накладні, податкові накладні на підставі яких товар оприбутковувався на склад підприємства ТОВ «Водний Мир», на підстав карток складського обліку. Картки складського обліку до перевірки не надавались, в звязку з їх великим обємом, тому було надано узагальнену інформацію у вигляді таблиць. Товаро-транспортні накладні також не надавались до перевірки, оскільки дані документи не є первинною документацією і не можуть бути підставою для обліку товару та в звязку з їх значним обємом.

Крім того непрямим, додатковим доказом даної правової позиції, є відсутність в діях посадових осіб позивача складу злочину за ч.3 ст.212 КК України по факту ухилення від сплати податків від 12.02.2010 року (т.4 а.т.32)

Також, в ході проведення перевірки було встановлено завищення суми податкового кредиту 66 601,20 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «ТД «СОФІ», ПП «Май», ТОВ «ФОРЦА»та МП «Янтар».

Між ТОВ «Водній мир»та ТОВ «Торговий дім «СОФІ»було укладено договір постачання №1-0-223 від 17.07.08 товарів (соки в асортименті). Постачальник ТОВ «Торговий дім «СОФІ»зобовязувався поставити товар покупцю, а покупець Позивач своєчасно його оплатити. За твердженням відповідача ТОВ «Торговий дім «СОФІ»ліквідовано як юридичну особу (знято з податкового обліку 26.12.08) без правонаступництва. Сума ПДВ по операціям з ТОВ «Торговий дім «СОФІ»в розмірі 2 410грн. віднесена позивачем до податкового кредиту, оскільки підприємство-кредитор ліквідовано як юридичну особу (ТОВ «ТД «Софі»знято з обліку №5/275 від 26.12.08), без правонаступництва, сума (14462,42грн з ПДВ) такої заборгованості до ст.257 Цивільного кодексу України від 16.01.03 №435-ІУ (зі змінами та доповненнями), підпадає під визначення безповоротної фінансової допомоги.

Однак відповідно до Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств», безнадійна заборгованість - заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦКУ, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Той факт, що підприємство ліквідовано, не свідчить про те, що минув строк позовної давності.

Крім того відповідачем на вимогу суду надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відповідно до якого ТОВ «Торговий дім «СОФІ» не ліквідовано. Також, підприємство позивача продовжує отримувати поштою розрахунки коригування щодо повернення товару та акти звіряння взаєморозрахунків з ТОВ «ТД «Софі», що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні.

Також як вбачається з акту перевірки, було встановлено, що між ТОВ «ВОДНІЙ МИР»та ПП «Май»укладено договір постачання товару (чай в асортименті) №74 від 19.12.04. ПП «Май»ліквідовано як юридичну особу (знято з податкового обліку 09.06.09.) без правонаступництва. Сума ПДВ по операціям з ПП «Май»в розмірі 8 637грн. віднесена позивачем до податкового кредиту. Підприємством в порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.94 №334/94-ВР (у редакції Закону України від 22.05.99 №283/97-ВР із змінами та доповненнями) завищено валові витрати в півріччі 2009 року на суму 43186 грн. по взаєморозрахункам з ПП «Май»внаслідок того, що Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.06.09 по справі №2а-739/09/1470 визнано недійними установчі документи ПП «Май» з дати перереєстрації, а саме 02.06.2008 року. Остання поставка продукції відбулася у травні 2008 року. В ІІІ, ІV кварталах 2008 року та в півріччі 2009 року підприємства не мали взаємовідносини.

Висновок відповідача є необґрунтованим, оскільки на момент проведення господарських операцій ПП «Май» здійснювало підприємницьку діяльність та було платником податку на прибуток та ПДВ, а значить первинні документи та податкові звітні документи, оформлені від імені цього підприємства мають юридичну силу та мають бути відображені як у бухгалтерському, так і податковому обліку.

Крім того відповідно до наданого відповідачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ПП «Май»не ліквідовано, внесено запис про відсутність юридичної особи за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15 травня 2003 р. N 755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними». Відповідно, відсутні підстави для висновку про заниження у зв'язку з цим Товариством валових витрат, у зв'язку з чим відсутні і підстави для донарахування податку на додану вартість у цій частині.

Відповідно до вимог пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку. Визнання недійсними установчих документів та свідоцтва про реєстрацію платника податку не може бути єдиною підставою для висновку про недійсність податкових накладних, виданих таким контрагентом на час здійснення господарської операції, та висновку про неправомірність включення покупцем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у межах виконання договору. У відповідності до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки відповідності законодавству установчих документів іншого учасника правовідносин та дотримання ним вимог податкового законодавства. Як було встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право видавати податкові накладні на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Також актом перевірки за результатами дослідження розбіжностей, зафіксованих у звітній формі «Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України»з березня 2008 року по червень 2009 року встановлено, що ТОВ «Форца»включено до податкових зобовязань по взаємовідносинам з ТОВ «ВОДНІЙ МИР»всього суму ПДВ -45104,12грн. ТОВ «ВОДНІЙ МИР»включено до складу податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Форца» всього суму ПДВ «-«3142,19грн. Відхилення складають 41961,93 грн., тобто ТОВ «Форца»здійснено коригування податкових зобовязань в бік зменшення на суму 45104,12грн, в той час як ТОВ «ВОДНІЙ МИР»здійснено коригування податкового кредиту лише на суму 3142,19грн.

Як встановлено судом на запити до ДПІ у Соломянському р-ні м. Києва від 27.11.09 № 34741 /7/38-060 по взаєморозрахункам з ТОВ «Форца». СДПІ ВПП у м. Миколаєві отримано відповідь від 17.12.09 №16289/7/23-1008, якою повідомлено, що здійснити перевірку ТОВ «Форца»з питання підтвердження взаєморозрахунків з ТОВ «ВОДНІЙ МИР»неможливо, в звязку з тим, що відповідно до Ухвали Господарського суду м. Києва №44/444-Б від 31.07.09 порушено провадження у справі про банкрутство.

Згідно із п.4.5 Закону України від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР Про податок на додану вартість із змінами та доповненнями: «Якщо після поставки товарів (послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за поставкою перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їх надала, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню». Розрахунок коригування складається в момент зміни податкових зобовязань, тобто в день повернення грошових коштів або в день повернення товарів (в залежності від того, яка подія сталося раніше).

Підпунктом 2.3.2 п. 2.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства Затвердженого Наказом ДПА України від 10.08.2005 року № 327 визначено, що - за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: - висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; - у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; - зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; - у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; - у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи за період з 2006 року по 2009 рік, ТОВ «Форца»поставило ТОВ «Водній мир»товару на загальну суму 80501,18 грн. Ревізорами в акті перевірки не встановлено ні повернення товару, ні повернення грошових коштів. Таким чином, фактично ревізорами порушено вимоги підпункту 2.3.2 п. 2.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства Затвердженого Наказом ДПА України від 10.08.2005 року № 327 оскільки не виклали суть порушення та не послались на докази вчинення даного порушення, є лише посилання на відповідь з ДПІ у Соломянському р-ні м. Києва від 27.11.09 № 34741 /7/38-060, яка не містила доказової інформації, а лише містила відомості про неможливість проведення перевірки.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо неправомірності дій органу державної податкової служби, якими платнику податків відмовлено у наданні податкової вигоди, зокрема, бюджетного відшкодування, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Обставини, наведені відповідачем, знаходяться поза межами вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Так, судом встановлено, що з порушенням норм чинного законодавства складений як сам Акт перевірки, так і викладені в ньому факти, які ґрунтуються на припущеннях, без зазначення будь-яких первинних документів та без системного викладення порушень вимог чинного податкового законодавства.

Відповідно із пунктами 1.3, 1.5, 1.6 Порядку - результат перевірки оформлюється складанням відповідного акту. Акт, це службовий документ, який не тільки підтверджує проведення виїзної планової перевірки фінансово-господарської діяльності субєкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктами господарювання, але він є єдиним передбаченим законом документом, який повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушення норм податкового, валютного та іншого законодавства. За результатами виїзної планової перевірки в акті викладаються усі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності субєкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Таким чином, висновок відповідача про те, що ТОВ «ВОДНІЙ МИР»не здійснило коригування податкового кредиту в розмірі 41 962грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Форца», яке ліквідовано як юридичну особу, є необґрунтованим та не підтвердженим належними і допустимими доказами, внаслідок чого є протиправним.

Також актом перевірки було встановлено, що станом на 01.01.08 та на 30.06.09 має місце заборгованість ТОВ «ВОДНІЙ МИР»перед МП «Янтар»в сумі 81 550грн.. ОСОБА_1 заборгованість виникла 25.10.05 року. Зазначена заборгованість 13 592грн сума ПДВ виникла у звязку з оприбуткуванням ТОВ «ВОДНІЙ МИР»в періоді 25.10.05 товарів (робіт, послуг) без її фактичної оплати, отже вона залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В викладені даного порушення з акту перевірки вбачається порушення ревізорами вимог підпункту 2.3.2 п. 2.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства Затвердженого Наказом ДПА України від 10.08.2005 року № 327 оскільки не має посилань на докази вчинення даного порушення, не досліджено питання моменту визнання боргу, крім того актом перевірки охоплено інший період перевірки в даному випадку, тому первинних документів щодо даного порушення досліджено не було, щодо надання пояснень керівниками позивача відносно даного порушення письмово ревізори не звертались, тобто мали б бути посилання на попередній акт перевірки позивача, однак їх не має.

З огляду на викладене, судом встановлено протиправність рішення №00000138/0 від 30.01.2010р. яким визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 8 206 281,60 грн. (сума основного зобовязання 4 118 279 грн., сума штрафних санкції 4 088 002,60 грн.), податкового повідомлення-рішення №00000238/0 від 30.01.2010р. яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 4 960 525,50 грн. (сума основного зобовязання 3 307 017 грн., сума штрафних санкції 1 653 508,50 грн.), податкове повідомлення-рішення №00002438/1 від 02.04.2010 року яким донараховано штрафні санкції з податку на прибуток в сумі 8650,40 грн., тому вони підлягають скасуванню.

Також перевіркою було встановлено, що позивач в порушення п.п.6.1.1 п.6.1 ст.6, п.п.6.3.2 п.6.3 ст.6, п.п.8.1.1 п.8.1 ст.8, п.п.»а» п.19.2 ст.19, п. 22.3 ст.22 Закону України від 22 травня 2003 року №889 IY «Про податок з доходів фізичних осіб»із змінами та доповненнями, п.4 постанови КМУ від 26.12.2003 № 2035 «Про затвердження порядку надання документів та їх склад, для Застосування податкової соціальної пільги» ( рядок 1-4 додатку 9), заяви платників податку про застосування податкової соціальної пільги подані не за формою затвердженою наказом ДПАУ від 30.09.03 № 461. В ході перевірки встановлені помилки в застосуванні податкової соціальної пільги, а саме, заяви платників податку про застосування податкової соціальної пільги подані не за формою затвердженою наказом ДПАУ від 30.09.2003р. № 461, в результаті чого донараховано податку з доходів фізичних осіб в сумі 1936,64 грн.

Підпунктом. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181-VІ від 21.12.2000р. (ОСОБА_1 України № 2181) передбачено якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом. Згідно п.п. 4.2.3. п.п. 4.2 ст. 4 Закону України № 2181 обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених підпунктом 4.2.2 цього пункту, є помилковим, покладається на платника податків.

В судовому засіданні були оглянути заяви платників податку про застосування податкової соціальної пільги, та встановлено, що підпис працівника та фраза «Я не являюсь частным предпринимателем»зроблено власноручно працівником нижче ніж необхідно за формою.

Згідно п. 3. ст. 2 КАС України, - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення №00000638/0 від 30.01.2010р. яким визначено суму податкового зобовязання з податку доходів фізичних осіб в розмірі 5 809,92 грн., прийняте з дотриманням діючого законодавства України, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві від 30.01.2010 р. №00000138/0; від 06.04.2010 р. № 00000138/1; від 18.06.2010 р. №00000138/2; від 30.01.2010 р. № 00000238/0; від 06.04.2010 р. №00000238/1; від 18.06.2010 р. № 00000238/2; від 06.04.2010 р. та від 06.05.2010 р. №00002438/1; від 18.06.2010 р. № 00002438/2.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.М. Мельник