Справа № 2-а-231/10
Суддя: Стригуненко В. М.
Дата ухвалення: 2010-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

справа № 2-а-231/10

м. Балаклія 20.04.2010 року

Балаклійський районний суд Харківської області під головуванням ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

16.02.2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області щодо щодо не виплати належних йому соціальних виплат в законодавчо установлених розмірах;

зобовязати вчинити дії щодо перерахунку одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи при встановленні інвалідності ІІ групи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат;

зобовязати вчинити дії щодо перерахунку щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2007 рік і у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2008-2009 роки та щорічної разової грошової допомоги у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком за 2007 рік і у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за 2008-2009 роки, виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком на день фактичного виконання виплати;

зобовязати відповідача і в подальшому проводити нарахування та належні позивачу соціальні виплати виключно із законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком на день фактичного виконання нарахування та виплат.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом ІІІ групи був з 01.03.2005 року, є інвалідом ІІ групи з 01.03.2008 року внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обовязків військової служби під час ліквідації наслідків на ЧАЕС, і віднесеним до 1 категорії. На підставі ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання одноразової компенсації як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи при встановленні інвалідності ІІ групи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. На підставі ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох і пяти мінімальних заробітних плат, та згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - на отримання щорічної разової грошової допомоги у розмірі семи і восьми мінімальних пенсій за віком. Водночас, при встановленні інвалідності ІІ групи 01.03.2008 року позивачу виплачена одноразова компенсація 22.04.2008 року в розмірі 94 гривні 80 копійок. У 2007-2009 роках вказані соціальні виплати були здійснені не у повному обсязі. Так, у 2007 році фактично ним отримано 90 гривень щорічної грошової допомоги на оздоровлення, у 2008 році 120 гривень і у 2009 році 120 гривень, та у 2007 році позивачем фактично отримано 300 гривень щорічної разової грошової допомоги, у 2008 році 400 гривень, у 2009 році 430 гривень.

Відповідач надав заперечення на позов, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що, дійсно, управління проводить нарахування та виплату позивачу одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової допомоги як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії та щорічної разової допомоги як інваліду війни. Вважає, що його дії при виплаті вказаних видів допомог є цілком законними, оскільки він проводив нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, Постановою Кабінету Міністрів України №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року, Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Положенням «Про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям за втрату годувальника», затвердженого наказом Міністерства з питань надзвичаних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №28 від 31.12.1996 року, Постановою Кабінету Міністрів України №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлюється виплата вказаної допомоги в 2009 році, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення. Також у своїх запереченнях відповідач просив застосувати річний строк для звернення до суду.

Для розгляду позову сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А №020278 (а.с.6) та був інвалідом ІІІ групи з 01.03.2005 року, інвалідність ІІ групи встановлена з 01.03.2008 року, є інвалідом війни ІІ групи з 03.04.2008 року, що підтверджується посвідченням серії Є №075881 та довідками МСЕК серії ХАР-03 №024714, серії ХАР-07 №000217 та серії ХАР-06 №000437 (а.с.7-9).

Ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ від 28.02.1991 року визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, одноразова компенсація виплачується інвалідам 2 групи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідом ІІІ групи, відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ від 28.02.1991 року виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІ групи у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Інвалідам війни ІІІ групи, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року щороку до 5 травня виплачується грошова допомога в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, інвалідам війни ІІ групи в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

13.01.2010 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про перерахунок і виплату йому одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, при встановленні ІІ групи інвалідності 01.03.2008 року, щорічної допомоги на оздоровлення і щорічної разової грошової допомоги за 2007-2009 роки (а.с.11), на яку отримав відповідь-відмову від 25.01.2010 року (а.с.11-12).

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Що стосується вимог щодо перерахунку і виплати позивачу одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, при встановленні ІІ групи інвалідності 01.03.2008 року у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, то суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ від 28.02.1991 року визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, одноразова компенсація виплачується: інвалідам 3 групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, інвалідам 2 групи 45 мінімальних заробітних плат. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності. Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності.

Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ /далі Закон №107-УІ/ стаття Закону №796ХІІ викладена в такій редакції:

«Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесенихдо учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чонобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України №10рп/2008 від 22.05.2008 року у справі «щодо предмета та змісту закону про державний бюджет України» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зміни, внесені Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ. Пунктом 6 зазначеного Рішення визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України №107-УІ, визнаних не конституційними.

Тобто ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ з 22.05.2008 року стала діяти в редакції, яка існувала до 01.01.2008 року. А у період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року, і саме на момент втсановлення позивачу інвалідності 01.03.2008 року та виплати 22.04.2008 року суми 94 гривні 80 копійок, діяла редакція статті зі змінами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач мотивує виплату суми 94 гривні 80 копійок тим, що позивачу одноразова компенсація, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, при встановленні інвалідності ІІІ групи 01.03.1999 року повинна була нараховуватись і виплачуватись за місцем роботи, або місцевими органами виконавчої влади за місцем проживання. Управлніння праці та соціального захисту захисту населення до 2006 року не нараховувала таку компенсацію та щорічну допомогу на оздоровлення, а тільки виплачувала цю допомогу згідно списків та платіжних доручень з підприємств, установ, організацій. Тому Управління праці та соціального захисту захисту населення виплатило позивачу 22.04.2008 року лише різницю за встановлення ІІ групи інвалідності з 01.03.2008 року в розмірі 94 гривні 80 копійок.

Суд не може погодитись з таким розрахунком. Порядок нарахування і виплати одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, при встановленні інвалідності визначається Кабінетом Міністрів України, і, встановлюючи такий порядок, останній не може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом.

Крім того, у ч.1 ст.67 Закону №796-ХІІ встановлено, що розміри доплат, пенсій і компенсацій, підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Відповідач у своїх запереченнях вказав, що позивачу 94 гривні 80 копійок виплачено 22.04.2008 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Дійсно, п.п.«е» п.1 передбачений розмір виплати одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, при встановленні інвалідності, проте згідно Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 20.04.2007 року даний підпункт втратив чинність.

Також слід зазначити, що у своєму листі-відповіді ОСОБА_2 відповідач чітко вказав, що дана сума 94 гривні 80 копійок це різниця за встановлення ІІ групи інвалідності з 01.03.2008 року, а одноразова компенсація при встановленні інвалідності ІІ групи відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ позивачу виплачена не була.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому суд вважає, що право позивача, передбачене законодавством, на отримання одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС, грубо порушене відповідачем ще у 2008 році і до теперішнього часу дана компенсація позивачем не отримана. Крім того, вимоги позивача стосуються виплати одноразової компенсації за встановлення ІІ групи інвалідності, а відповідач зазначає у своїх запереченнях та листі-відповіді про період при встановленні ІІІ групи інвалдіності та виплати різниці за встановлення ІІ групи, проте ці вимоги позивачем не заявлялись. Тому позовні вимоги щодо виплати одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, при встановленні ІІ групи інвалідності 01.03.2008 року у розмірі 45 мінімальних заробітних плат з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності, підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня та щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки, то суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2007 року та у квітні 2008 року, до 5 травня, позивачу була виплачена щорічна разова грошова допомога в розмірах, встановлених ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням змін, які вносились Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». 19.04.2007 року та 11.02.2008 року позивачу була виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірах, встановлених ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням змін, які вносились Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Ч.2 ст.95 Конституцією України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про державний бюджет України.

Дію ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2007 рік в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги та щорічної допомоги на оздоровлення, згідно із п.13 та п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 року №489-V.

Зупинення ст.13 та ст.48 даних законів на 2007 рік, передбачене п.13 та п.30 ст.71 Закону України від 19.12.2006 року №489-V, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року N6-рп/2007.

Редакцію ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено п.20 і п.28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині порядку визначення розміру виплат щорічних грошових допомог.

Такі зміни даного закону на 2008 рік передбачені положенням п.20 та п.28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року N10-рп/2008.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положення пунктів 13 та 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та положення пунктів 20 і 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність з дня ухвалення рішень Конституційним Судом, тобто після проведення виплат. Кошти, виплачені до прийняття рішення Конституційним судом, є такими, що виплачені в розмірі встановленому законом на момент виплати.

Отже, суд вважає, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період виплату грошової допомоги до 5-го травня та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. До того ж вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, то право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. Тобто позивач вказаним правом вже скористався. Тому вимоги позивача щодо перерахунку і виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення і щорічної разової грошової допомоги за 2007-2008 роки не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне відмітити, що до вимог про перерахунок щорічної разової грошової допомоги застосуванню підлягає строк на звернення до адміністративного суду. Ст.99 КАС України встановлений річний термін для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо вимог позивача стосовно перерахунку і виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення і щорічної разової грошової допомоги за 2009 рік, то вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону №796-ХІІ, яка діяла до прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007 року, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.5 ст.13 Закону №3551-ХІІ, яка діяла до прийняття Закону №107-VI від 28.12.2007 року, щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Статтею 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надане право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Постановою КМУ від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам ІІ групи установлена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 120 гривень. Постановою КМУ від 18.03.2009 року №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» передбачено, що інвалідам війни ІІ групи у 2009 році виплата разової грошової допомоги здійснюється у розмірі 430 гривень.

Але слід зазначити, що ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює розмір щорічної допомоги з розміру, кратному мінімальній пенсії, а не мінімальній заробітній платі, як це передбачено ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік». Таким чином постанова КМУ від 18.03.2009 року №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» не може бути застосована для визначення розміру щорічної разової допомоги до 5-го травня.

Що стосується посилання відповідача на постанову КМУ від 12.07.2005 року №562, вони також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на виконання ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році Кабінетом Міністрів України не було встановлено розміру допомоги, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Діючими ж є норми законів, які чітко встановлюють розмір допомог.

Позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік 29 січня 2009 року в розмірі 120 гривень та щорічну разову грошову допомогу до 5-го травня в розмірі 430 гривень у квітні 2009 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону №796-ХІІ, вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, і Закону №3551-ХІІ вимоги щодо нарахування і виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій підлягають задоволенню. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46). Розміри мінімальної заробітної плати і мінімальної пенсії за віком встановлюються Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат за 2009 рік застосуванню підлягають ч.4 ст.48 Закону №796-ХІІ та ч.5 ст.13 Закону №3551-ХІІ, а не положення постанов КМУ від 12.07.2005 року за №562 та від 18.03.2009 року за №211, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Розмір мінімальної заробітної плати встановлений Законами України про Державний бюджет на відповідний рік.

Таким чином позовні вимоги в частині перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги та щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік підлягають задоволенню за урахуванням тих сум, що були виплачені позивачу.

Суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача щодо визнання протиправною бездіяльності УПСЗН Балаклійської РДА по не виконанню приписів ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги за 2009 рік.

Що стосується вимоги позивача до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської РДА стосовно нарахування та виплати належних позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги в наступні роки, то вони не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними, а суд позбавлений можливості приймати рішення на майбутнє.

Відповідно до п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» позивача звільнено від сплати державного мита.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 11, 12, 18, 71, 128, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.19, 46, 92, 152 Конституції України, ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ, Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 №835-VI, ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області по невиконанню приписів ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при встановленні ІІ групи інвалідності з 01.03.2008 року.

3.Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області провести перерахунок ОСОБА_2 одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні ІІ групи інвалідності 01.03.2008 року в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, виходячи виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати на момент встановлення інвалідності та провести виплату належних сум відповідно до закону.

4.Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області по невиконанню приписів ч.4 ст.48 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і ч.5 ст.13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав ОСОБА_2 на своєчасне нарахування та отримання щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня та щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в законодавчо встановленому розмірі.

5.Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області провести перерахунок ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі пяти мінімальних заробітних плат відповідно до ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру, встановленого ст.55 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік», та щорічної разової грошової допомогу до 5 травня за 2009 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», та провести виплату належних сум відповідно до закону з урахуванням виплачених сум.

6.В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 11.02.2010 року постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області в порядку, визначеному ст.294 ЦПК України.

Головуючий Стригуненко В.М.