Справа № 2а-1870/2335/11
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2011-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2011 р. Справа № 2a-1870/2335/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.

суддів - Шаповала М.М.,

- ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання - Шаповал Є.А.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Білопілля Агро" до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Білопілля Агро» (далі по тексту позивач, ТОВ «Білопілля Агро») звернулось до суду з позовом до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції (далі відповідач, Сумська МДПІ), в якому просить:

- визнати дії Сумської МДПІ щодо складання акту № 210/23/35103599/49 від 17.09.2010 р. та податкових повідомлень-рішень №/0 від 29.09.2010 р., №/1 від 13.12.2010 р., №/3 від 04.04.2011 р. протиправними;

- визнати нечинними податкові повідомлень-рішення №/0 від 29.09.2010 р., №/1 від 13.12.2010 р., №/3 від 04.04.2011 р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час проведеної перевірки посадовими особами Сумської МДПІ було виявлено порушення ТОВ «Білопілля Агро» вимог пп. 7.7.1, 7.7.2 пп. 7.7 ст. 7, п.п. 11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого зменшено заявлену суму бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобовязань з ПДВ наступних податкових періодів по декларації за червень 2010 року у сумі 2462340 грн. 00 коп. З даними висновками Сумської МДПІ позивач не погоджується та вважає, що ТОВ «Білопілля Агро» не зобовязане переходити на спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість та подавати до податкового органу податкову скорочену декларацію з ПДВ сільськогосподарського товаровиробника, оскільки це є правом, а не обовязком платника податків. Тому у податкового органу не було законних підстав для зменшення суми бюджетного відшкодування ТОВ «Білопілля Агро».

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечували мотивуючи тим, що платники податку у яких, згідно з п. 11.21, 11.29 ст. 11 Закону України "Про податок на додану вартість", суми податку на додану вартість повністю залишаються у розпорядженні цих платників податку для цільового використання, подають податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочену) в обов'язковому порядку. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціальних режимів, установлених вказаними нормами. Також, представник відповідача зазначив, що у разі, якщо діяльність сільськогосподарського підприємства - платника податку на додану вартість підпадає під норми пунктів 11.21 чи 11.29 ст. 11 ЗУ "Про податок на додану вартість", то такий платник обов'язково має застосовувати зазначені норми, оскільки ними не передбачено можливості самостійного прийняття платником податку рішення щодо вибору порядку сплати податку на додану вартість.

Заслухавши повноважних представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ «Білопілля Агро» зареєстровано юридичною особою державним реєстратором Білопільської районної державної адміністрації 04.05.2007 р. та взято на податковий облік в Білопільському відділенні Сумської міжрайонної державної податкової інспекції 11.05.2007 р. Протягом періоду, що перевірявся, ТОВ «Білопілля Агро» було платником фіксованого сільськогосподарського податку та податку на додану вартість.

У період з 10.09.2010 року по 17.09.2010 року Сумською МДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Білопілля Агро» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобовязань з ПДВ наступних податкових періодів за червень 2010 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалось в період - червень, серпень, листопад, грудень, 2009 року березень, квітень, травень, 2010 року. За результатами проведеної перевірки посадовими особами Сумської МДПІ було складено акт перевірки №210/23/35103599/49 від 17.09.2010 року, в якому встановлено порушення ТОВ «Білопілля Агро» пп. 7.7.1, пп. 7.7.2, пп. 7.7.7 п. 7.7 ст. 7, п. 11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого зменшено заявлену суму бюджетного відшкодування по декларації за червень 2010 року у сумі 2462341 грн.

На підставі акту перевірки Сумською МДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 29.09.2010 р., яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 2462341,00 грн. (а.с. 8).

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ТОВ «Білопілля Агро» оскаржило його до Сумської МДПІ (а.с.16-21). За результатами розгляду скарги податковим органом 13.12.2010 р. скаргу позивача залишено без змін та винесено податкове повідомлення-рішення №/1.

31.12.2010 р. ТОВ «Білопілля Агро» направило повторну скаргу до ДПА в Сумській області (а.с.22-28). Рішенням ДПА в Сумській області від 18.01.2011 р. податкове повідомлення-рішення Сумської МДПІ від 29.09.2010 р. залишено без змін, скаргу залишено без задоволення.

26.01.2011 р. позивачем було направлено скаргу до ДПА України (а.с.31-36), за результатами розгляду якої скаргу позивача залишено без задоволення та винесено податкове повідомлення-рішення №/3 від 04.04.2011 р. (а.с.62-64).

Підставами для прийняття оскаржуваних рішень послугувало те, що згідно поданої декларації з ПДВ ТОВ «Білопілля Агро» за червень 2010 року (а.с.80-85) залишок відємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням податку, що підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду визначено в розмірі 3532012 грн., у той час як згідно акту перевірки дана сума становить 633834 грн., оскільки при визначенні суми бюджетного відшкодування у декларації за червень 2010 року не враховані висновки попередньої перевірки відносно зменшення розміру відємного значення з ПДВ. Такі висновки викладені в акті про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Білопілля Агро» від 19.08.2010 року № 189/23/35103599/46 (а.с. 125-143).

При цьому посадові особи податкового органу наполягають, що позивач є сільськогосподарським виробником, тому при нарахуванні податку на додану вартість у 2008 році мав керуватись нормою пункту 11.29 ст. 11 Закону України "Про податок на додану вартість" та подавати до податкового органу дві декларації з ПДВ, а саме: загальну, за якою здійснювалися розрахунки з бюджетом і спеціальну з реалізації продукції власного виробництва та виробленої на давальницьких умовах виключно з власної сировини продукції рослинництва, за якою податок на додану вартість до бюджету не сплачувався. Позивач спеціальної декларації з ПДВ у перевіряємому періоді не подавав, а всі операції відображав у загальній декларації по розрахунках з бюджетом, і дана обставина сторонами в судовому засіданні не спростовувалася.

Крім того представники відповідача наполягали, що субєктам господарювання, які до 01.01.2009 р. були на спеціальному режимі оподаткування податком на додану вартість, встановлений пунктом 11.29 ст. 11 Закону України "Про податок на додану вартість" і на яких не поширюється спеціальний режим оподаткування, що застосовується з 01.01.2009, сума податку відображена в рядку 24 податкової декларації (скороченої) сільськогосподарських товаровиробників (пункт 11.29 Закону) за останній податковий період до 2008 року, до податкової декларації, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом, не переноситься і з бюджету не відшкодовується.

Суд не погоджується із доводами відповідача з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України "Про фіксований сільськогосподарський податок", особи можуть бути зареєстровані як платники ФСП, якщо такі особи є сільськогосподарськими підприємствами різних організаційно-правових форм, передбачених законами України, у яких сума, одержана від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, перевищує 75 відсотків загальної суми валового доходу.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що позивач є сільськогосподарським виробником, тому при нарахуванні податку на додану вартість мав керуватись нормою пункту 11.29 ст. 11 Закону України "Про податок на додану вартість" та подавати дві декларації з ПДВ, а саме: загальну, за якою здійснювалися розрахунки з бюджетом і спеціальну з реалізації продукції власного виробництва та виробленої на давальницьких умовах виключно з власної сировини продукції рослинництва, за якою податок на додану вартість до бюджету не сплачувався.

Як вбачається з акту перевірки та встановлено у судовому засіданні ТОВ «Білопілля Агро» не подавало заяви про перехід на спеціальний режим оподаткування, тому відображення результатів господарської діяльності визначалося ним по податковій декларації з ПДВ (загальна).

Згідно з пунктом 11.29 статті 11 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції від 01.01.2008), до 1 січня року, наступного за роком, в якому Верховна Рада України ратифікує протокол про приєднання України до Світової організації торгівлі, зупинити дію пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

З 03.06.2008 пункт 11.29 статті 11 Закону України "Про податок на додану вартість" викладено у наступній редакції: до 1 січня 2009 року зупинити дію пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

З 01.01.2009 Законом України Про першочергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українивід 31.10.2008 N 639-VI виключено п. 11.29 статті 11 Закону України "Про податок на додану вартість".

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Закон України Про податок на додану вартість, а саме п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 визначає єдину підставу, коли не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) коли ці суми не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п.п. 7.5.1. п. 7.5. ст.7 Закону України Про податок на додану вартість датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У п.п. 7.7.1 п.7.7. ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При цьому, сума податку, що підлягала б сплаті, залишалась в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення відповідно до Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999р. №271.

Відповідно до п. 2 дія цього Порядку поширюється на сільськогосподарських товаровиробників незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, котрі зареєстровані як платники податку на додану вартість і одержали від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва га продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік суму, що становить не менш як 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

Також пунктом 4 даного Порядку передбачено, що на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарський товаровиробник складає декларацію з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, і в терміни, передбачені законодавством для звітності, подають її до органів державної податкової служби.

Разом з тим, як передбачено положеннями ст. 1 Закону України „Про систему оподаткування встановлення і скасування податків і зборів (обовязкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування, платники податків зобовязані, зокрема, сплачувати належні суми податків і зборів (обовязкових платежів) у встановлені законами терміни.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України „Про систему оподаткування податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків і зборів.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 1 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок, фіксований сільськогосподарський податок сплачується в рахунок таких податків і зборів (обовязкових платежів): податку на прибуток підприємств; плати (податку) за землю; комунального податку; збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету; плати за придбання торгового патенту на здійснення торгівельної діяльності; збору за спеціальне водокористування.

Інші податки та збори (обовязкові платежі), визначені Законом України „Про систему оподаткування, сплачуються сільськогосподарськими товаровиробниками в порядку і розмірах, визначених законодавчими актами України.

Відповідно до п. 8-1.1 ст. 8-1 Закону України „Про податок на додану вартість, будь-яка юридична або фізична особа, яка провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського господарства, лісового господарства, рибальства, з обробки чи переробки такої виробленої нею продукції, а також з надання супутніх послуг, визначених цією статтею, може обрати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість.

Подання скорочених податкових декларацій в розумінні Закону України „Про податок на додану вартість та інших нормативних актів передбачає використання платником податку відповідної пільги, а платник податків звільняється від сплати податків і зборів, визначених в абз. 2 ст. 1 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок.

Відповідно до пп. 1.4.1 пп. 1.4. п. 1 Наказу Державної податкової адміністрації України, Державного комітету статистики України „Правила обліку податку на додану вартість для вдосконалення обчислення вартісної величини впливу пільг з цього податку на формування дохідної частини Державного бюджету України №419/453 від 23.07.2004, пільгами з податку на додану вартість є переваги, надані певним субєктам підприємницької діяльності, повязані з повним або частковим звільненням від установлених законом зобовязань за сплатою цього податку до державного бюджету.

Державною податковою адміністрацією України затверджений Довідник пільг №45 від 01.04.2008, наданих чинним законодавством по сплаті податків, зборів, інших обовязкових платежів станом на 01.03.2008, в якому під кодом №14010213 зазначена пільга, яка надається платнику податку, згідно п. 11.29 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України „Про систему оподаткування платники податків і зборів (обовязкових платежів) мають право, зокрема, подавати державним податковим органам документи, що підтверджують право на пільги щодо оподаткування у порядку, встановленому законами України.

Отже, виходячи з аналізу вище наведених норм, використання платником податків пільг щодо оподаткування є їх правом.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що вимогами Закону України „Про податок на додану вартість, Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок та Закону України „Про систему оподаткування щодо застосування платником податків спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість та відповідного подання до податкового органу податкової (скороченої) декларації з податку на додану вартість сільськогосподарського товаровиробника, яка підтверджує право на пільгу, є його правом, а не обовязком.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного повідомлення-рішення покладено на податковий орган.

Відповідач не довів суду правомірності прийнятих ним спірних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п.п. 11.29 ст. 11, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 2462341,00 грн. є необґрунтованими, а тому суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Стосовно позовних вимог про визнання дій щодо складання акту від 17.09.2010 №210/23/35103599/49 та податкових повідомлень-рішень №/1 від 12.12.2010 р. та № /3 від 04.04.2011 р. протиправними, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні виходячи із наступного.

Згідно ст. 2 Закону України Про державну податкову службу в Українів редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, завданнями органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Відповідно до п. 1 ст. 11 цього ж Закону, органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ (далі - платники податків).

Статтею 11 Закону України Про державну податкову службу в Україні встановлено, що органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи.

При ьому позивачем не було надано жодних доказів порушення посадовими особами податкового органу порядку призначення та проведення позапланової виїзної перевірки.

Відповідно до Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005 р. № 327, результати перевірки податкових органів оформляються актом, вимоги щодо змісту якого встановлені п.2 цього Порядку.

Судом встановлено, що акт від 17.09.2010 № 189/23/35103599/46 складений відповідно до вимог п.2 Порядку, тому доводи позивача про допущені податковим органом порушення при його складанні є безпідставними.

Відповідно до п.п. б п.п. 4.2.2 п. 4.2 статті 4 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

За таких обставин, суд вважає, що у даному випадку, такі дії як складання акта перевірки та податкового повідомлення-рішення відповідають повноваженням податкового органу, а тому в цій частині позовні вимоги є необгрунтованими.

Стосовно вимоги щодо визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, суд відзначає, що визначений позивачем спосіб захисту є некоректним - вимога про визнання акта нечинним може стосуватись лише нормативно-правового акта, який набуває статусу нечинного, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, з дати набрання відповідним рішенням законної сили. Індивідуального ж акту може стосуватися вимога про визнання протиправним (недійсним, скасування). У такому разі протиправність (недійсність, скасування) індивідуального акта виникає, у разі набрання рішенням суду законної сили, з моменту його прийняття.

Зважаючи на вищевикладене, оспорювані податкові повідомлення-рішення є правовими актами індивідуальної дії, які відповідно до повноважень суду, встановлених частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовуються судом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржені податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Білопілля Агро" до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання дій щодо складання акту перевірки та прийняття податкових повідомлень-рішень, а також визгнання нечинними та сксування податкових повідомлень-рішень Сумської МДПІ Сумської області № /0 від 29.09.10 та № /1 від 13.12.10 року та № /3 від 04.04.11 року про зменшення суми бюджетного відшкоджування з ПДВ на суму 2462341 грн. 00 коп задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Сумської МДПІ Сумської області № /0 від 29.09.10 року та № /1 від 13.12.10 року та № /3 від 04.04.11 року про зменшення ТОВ "Білопілля Агро" суми бюджетного відшкоджування з ПДВ на суму 2462341 грн. 00 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 15 липня 2011 року.

Суддя (підпис) В.М. Соколов

Судді (підпис) М.М. Шаповал

(підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно

Суддя В.М. Соколов