Справа № 826/10016/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі Ковтун І.Л.

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної Фіскальної Служби України, Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної Фіскальної Служби у Полтавській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної Фіскальної Служби України, третя особа Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління Державної Фіскальної Служби у Полтавській області про визнання дій незаконними, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної Фіскальної Служби України, третя особа Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління Державної Фіскальної Служби у Полтавській області про визнання дій незаконними - задоволено частково.

З урахуванням статті 11 КАС України зобов'язано Державну фіскальну службу України розглянути по суті скаргу ОСОБА_3 від 05 березня 2015 року б/н, щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 січня 2015 року № Ф- ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області та рішення про результати розгляду первинної скарги від 17 лютого 2015 року № 85/Г/16-31-10-04-11 ГУ Міндоходів у Полтавській області

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач і третя особа звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, співробітниками ДПІ у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку самозайнятої особи - ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2011 року по 21 травня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 21 травня 2014 року.

За результатами даної перевірки податковим органом було складено акт від 06 січня 2015 року за № 8/16-01-17-01-11/НОМЕР_1. Вказаним актом встановлено порушення позивачем п. 3 статті 7, п. 11 статті 8 та статті 9 закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження єдиного внеску у період що перевірявся на загальну суму 25 674,57грн.

На підставі виявлених порушень Державною податковою інспекцією у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області скеровано позивачу податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 січня 2015 року № Ф-.

Позивач не погодившись із нарахуванням їй зобов'язань з єдиного внеску вказаною податковою вимогою, скориставшись правом на адміністративне оскарження, подала до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області первинну скаргу на податкову вимогу від 06 січня 2015 року.

Рішенням про результати розгляду первинної скарги від 17 лютого 2015 року № 85/Г/16-31-10-04-11 ГУ Міндоходів у Полтавській області скарга позивача залишена без задоволення, а податкова вимога від 06 січня 2015 року без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення про результати розгляду первинної скарги від 17 лютого 2015 року № 85/Г/16-31-10-04-11 ГУ Міндоходів у Полтавській області отримано позивачем 23 лютого 2015 року.

Не погодившись із рішенням про результати розгляду первинної скарги, ОСОБА_3 скеровано засобами поштового направлення повторну скаргу від 05 березня 2015 року на податкову вимогу та рішення про результати розгляду скарги до Державної фіскальної служби України.

Рішеннями Державної фіскальної служби України від 02 квітня 2015 року № 3017/Г/99-99-10-01-07-15 скаргу ОСОБА_3 залишено без розгляду, у зв'язку з пропуском десятиденного строку на подання такої скарги.

Позивач вважаючи дії Державної фіскальної служби України щодо залишення без розгляду її скарги протиправними звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до п. 1.1 статті 1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

При цьому, порядок нарахування та сплати єдиного соціального внеску врегульовано нормами спеціального закону - Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до статті 1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якою здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 2 Закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить ньому Закону.

Відповідно до п. 4 ч.1 статті 6 України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску має право оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Заходи впливу та стягнення відносно платника єдиного соціального внеску наведені у статті 25 Закону.

Так, відповідно до ч.4 статті 25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Відповідно до п. 1.1 Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладання штрафу, затвердженого Наказом Міндоходів України від 09 вересня 2013 року № 452 зазначено, що цей Порядок визначає процедуру подання і а розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплачу недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - вимога) та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"; скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених частиною дванадцятою зазначеної статті.

Відповідно до п. 3.1 Порядку №452 - у разі коли головні управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі надсилають скаржнику рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий скаржник маг право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до Міністерства доходів і зборів України.

Строк, встановлений для подання повторної скарги, не вважається пропущеним, якщо до його закінчення скаргу та інші документи до неї передано на пошту.

Нормами п. 4.3 Порядку №452 встановлено, що скарга, подана з порушенням порядку і строків, визначених пунктом 2.3 розділу II та пунктом 3.1 розділу III цього Порядку, а також у разі її відкликання відповідно до цього Порядку не підлягає розгляду органами доходів і зборів, про що виноситься рішення про залишення скарги без розгляду (додаток 2) та робиться відмітка в журналі реєстрації скарг (додаток 1).

Судом встановлено, що рішення про результати розгляду первинної скарги від 17 лютого 2015 року № 85/Г/16-31-10-04-11 ГУ Міндоходів у Полтавській області отримано позивачем 23 лютого 2015 року, а відтак, граничним терміном подання повторної скарги, в тому числі до поштового відділення, у даному випадку є 5 березня 2015 року.

Відповідно до змісту рішення Державної фіскальної служби України від 02 лютого 2015 року, підставою для залишення повторної скарги позивача без розгляду слугувало встановлення відповідачем, що позивачем повторну скаргу направлено засобами поштового зв'язку 06 березня 2015 року, тобто із пропуском 10 денного терміну.

Вказані обставини підтверджуються наданою до матеріалів справи копією конверту, в якому безпосередньо надійшла скарга ОСОБА_3 від 05 березня 2015 року, із штрихованим ідентифікатором 860, та штампом відділення поштового зв'язку із зазначенням дати відправлення « 06 березня 2015 року».

Однак, судом також вірно встановлено, що позивачем не порушено строк, встановлений для подання повторної скарги, оскільки фактично повторну скаргу подано до відділення поштового зв'язку 05 березня 2015 року.

Наведене підтверджується копією квитанції від 05 березня 2015 року про оплату послуг з направлення рекомендованого листа із повідомленням про вручення із штрихованим ідентифікатором 860, та копією повідомлення про вручення поштового правлення, із штрихованим ідентифікатором 860.

Крім того, згідно роздруківки з офіційного web-сайту Укрпошти, розділу «відстеження пересилання поштових відправлень» поштове відправлення за штрихованим ідентифікатором 860 прийнято поштовим відділенням ЧУТОВЕ ЦВПЗ 05 березня 2015 року о 13 год. 46 хв. та відправлено 06 березня 2015 року.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що залишаючи скаргу позивача без розгляду Державна фіскальна служба України діяла цілком правомірно, з урахуванням наявних на момент прийняття такого рішення доказів, оскільки про обставини встановлені судом відповідачу не могло бути відомо, а відтак, підстав для визнання таких дій відповідача протиправними немає. Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком також погоджується. Тому, з урахуванням дотримання позивачем строку, встановленого для подання повторної скарги, та задля захисту прав позивача, вбачається доцільним зобов'язати відповідача розглянути повторну скаргу від 05 березня 2015 року по суті.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову частково.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Державної Фіскальної Служби України, Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної Фіскальної Служби у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.