Справа № 817/2288/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

817/2288/15

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/2288/15

02 вересня 2015 року

16год. 00хв.

м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Никонець Д.А.,

відповідача: представник Аврамчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот"

до

Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області

про визнання протиправним та скасування припису , -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Рівнеазот» звернулось до суду з позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області про визнання протиправним та скасування припису від 23.07.2015 №17-02-020/0001.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Пояснив суду, що оспорений припис є протиправним, оскільки відповідач не мав права проводити позапланову перевірку товариства через відсутність обґрунтованого звернення фізичної особи про порушення її законних прав. Під час проведення перевірки відповідач порушив вимоги Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» і Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції з питань праці та її територіальних органів від 02.07.2012 року №390, оскільки провів перевірку за фактами, які не були предметом перевірки.

Крім того, позивач вказує на помилковість висновків відповідача щодо порушення товариством вимог частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України при виплаті компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Частина 3 статті 119 Кодексу законів про працю України передбачає виплату такої компенсації за рахунок коштів Державного бюджету. Тому підприємство виплачувало ці кошти після надходження їх з бюджету. Вони не є заробітною платою і не повинні виплачуватись у терміни виплати заробітної плати. Зазначає, що висновок відповідачем зроблено на підставі постанови КМ України від 04.03.2015 року №105, якою затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №105). Однак дана постанова суперечить вимогам частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України, а тому не повинна застосовуватись до спірних правовідносин.

У судове засідання представником позивача також надано судове рішення Рівненського міського суду від 07.08.2015 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності керівника товариства за частиною 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким провадження у справі закрито за відсутності у діях керівника складу та події адміністративного правопорушення. Позивач вважає це рішення преюдиційним щодо зазначення у оспореному приписі порушення товариством вимог частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України.

За цих обставин позивач просить задовольнити його позовні вимоги повністю.

Відповідач позов не визнав. Його представник у судовому засіданні пояснила суду, що 03.03.2015 року на Урядову гарячу лінію звернулась громадянка Куткудак А.В. із заявою про порушення позивачем строків виплати середньої заробітної плати особі, призваній на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. У зв'язку з цим було призначено і проведено позапланову перевірку позивача з питань додержання вимог законодавства про працю. Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України, оскільки передбачена частиною 3 статті 119 цього кодексу компенсація середньої заробітної плати особі, призваній на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період здійснювалась рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів та пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Представник позивача вважає, що позапланова перевірка призначена обґрунтовано, висновки, покладені в основу припису, відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. У задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно встановивши обставини адміністративної справи відповідно до норм матеріального права на підставі досліджених судом у судовому засіданні доказів, з дотриманням норм процесуального права, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 03.07.2015 року на Урядову гарячу лінію надійшло звернення фізичної особи Коткудак А.В. щодо невчасної виплати заробітної плати її мобілізованому чоловіку, працівнику ПрАТ «Рівнеазот». Звернення направлено на розгляд до Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області. 13.07.2015 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Рівненській області направлено лист для отримання погодження Державної інспекції України з питань праці відповідно до вимог пункту 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року №390 (далі Порядок №390), отримано погодження на проведення позапланової перевірки. Цього ж дня прийнято наказ про проведення позапланової перевірки додержання вимог з питань праці в ПАТ «Рівнеазот» і видано направлення на проведення перевірки (а.с.11, 25,39-40, 62, 63, 72-75).

Порядок розгляду звернень, які надходять на Урядову гарячу лінію регламентовано постановою КМ України від 12.08.2012 року №898, а тому таке звернення є обґрунтованим зверненням фізичної особи про порушення її законних прав у розумінні вимог статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Зазначене звернення, згідно пункту 3 Порядку №390, є підставою для проведення позапланової перевірки.

За таких обставин доводи позивача про відсутність підстав у позивача для проведення позапланової перевірки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і відхиляються судом.

Під час проведення перевірки 13-23 липня 2015 року відповідачем встановлено, що позивачем виплачено компенсацію середньої заробітної плати за травень 2015 року працівнику підприємства Куткудак В.В., який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, 10 липня 2015 року, а за червень та липень на час проведення перевірки не виплачено. Ці обставини не заперечує позивач, вони підтверджені дослідженими судом листами позивача на адресу управління праці та соціального захисту населення , звітами про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, платіжними дорученнями та відомостями на виплату заробітної плати (а. с. 47-58).

Згідно статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до вказаних конституційних норм Законом України від 20.05.2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» було внесено зміни до статті 119 КЗпП України і викладено її частину з в такій редакції: «За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

На виконання даної норми права постановою КМ України від 04.03.2015 року затверджено Порядок №105. Пунктами 3,4,6 та 6 Порядку №105 встановлено, що бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу, не більше одного року (далі - компенсація). Для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення. Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям. Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 Кодексу законів про працю України.

Судом встановлено, що позивач частково виконав вимоги Порядку №105, подавши відповідні звіти. Однак у звітах вказав не фактично понесені витрати, як передбачено Порядком №105, а розрахункові витрати. При цьому виплату середнього заробітку працівнику Куткудак В.В., який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, здійснив після надходження коштів з бюджету, а не у строки, встановлені статтею 115 КЗпП України.

Керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави суд вважає ці дії відповідача такими, що порушують права особи, призваної на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Дані права захищені державою у спосіб прийняття відповідних змін до частини 3 статті 119 КЗпП України та Порядку №105. Порядок №105 прийнято КМ України у межах своїх повноважень на виконання вимог частини 3 статті 119 КЗпП України. У встановленому порядку він не оскаржений і на час застосування відповідачем та розгляду справи судом є чинним. На думку суду позивач невірно у цьому випадку трактує приписи частини 3 статті 119 КЗпП України щодо виплати компенсації як отримання коштів з державного бюджету і потім виплати цих коштів працівникові, оскільки в такому випадку буде порушене право працівника на отримання середньомісячного заробітку у строки встановлені статтею 115 КЗпП України – не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Законодавчо в цьому випадку захищені також права позивача при виплаті середнього заробітку, оскільки на такі виплати не нараховується єдиний внесок та податок з доходів фізичних осіб відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Податкового кодексу України.

Тому доводи позивача про порушення відповідачем при прийнятті припису принципу законності, за яким до спірних правовідносин слід застосовувати вимоги частини 3 статті 119 КЗпП України без врахування вимог Порядку №105, є безпідставними.

Не заслуговують на увагу і відхиляються судом також доводи позивача про встановлення постановою Рівненського міського суду від 07 серпня 2015 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41КУпАП Заблуди М.В. обставин, які спростовують висновки акту перевірки та оспореного припису.

Судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду від 07 серпня 2015 року закрито провадження у справі про притягнення Заблуди М.В. до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. При цьому провадження закрито з мотивів недоведеності вини Заблуди М.В. у скоєнні правопорушення (а.с. 29).

Згідно частини 4 статті 72 КАС України постанова суду у справі про адміністративний проступок, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалено постанову, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно даною особою. В даному випадку суд не розглядає справу щодо правових наслідків дій чи бездіяльності Заблуди М.В., а предметом спору є порушення законодавства ПАТ «Рівнеазот». Крім того, цією постановою суду встановлено лише недоведеність вини Заблуди М.В. у скоєнні адміністративного проступку, а не відсутність вини ПАТ «Рівнеазот» у порушенні вимог законодавства України у сфері трудових відносин.

Не можуть слугувати також самостійною підставою для скасування оспореного припису наявність суперечностей зазначених відомостей у направленні на проведення перевірки, у акті перевірки щодо графи бланку акту перевірки, у якому заповнені відомості про предмет перевірки. Згідно звернення фізичної особи перевірці підлягали відомості щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, про що вказано також у наказі про проведення перевірки. Саме ці відомості і були предметом перевірки та з даного предмету прийнято оспорений припис.

За таких обставин припис від 23 липня 2015 року №17-02-020/0001 відповідачем прийнято у межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а доводи позивача в обґрунтування позову є безпідставними.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позивачу - Публічному акціонерному товариству "Рівнеазот" у задоволенні адміністративного позову до Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області про визнання протиправним та скасування припису від 23.07.2015 №17-02-020/0001 - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.