Справа № 804/8039/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2015 р. Справа № 804/8039/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріКоробейніковій Є. Ю.
представників позивача представника відповідача Русанової В. В, Залужної В. І. Розживайкіної Г. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про стягнення збитків, -
Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про стягнення збитків у розмірі 1 910 091,30 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем не виконуються умови договору про надання пільгового проїзду державним підприємством «Придніпровська залізниця» окремим категоріям громадян та компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд в частині компенсації пільгового проїзду пасажирів, внаслідок чого за Управлінням праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області утворилась заборгованість у сумі 1 910 091,30 грн.
У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області сплатило у повному обсязі суму кредиторської заборгованості за компенсаційні виплати за пільгове перевезення на 2014 рік. Крім того, протягом 2014 року державне підприємство «Придніпровська залізниця» не зверталось до відповідача з претензіями або листами про збільшення сум на компенсаційні виплати.
У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Між Державним підприємством «Придніпровська залізниця» (перевізник) та Управлінням праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (платник) укладено договір №ПР/ДН-2-14-309НЮд.ч. (№491) від 14.02.2014 року про надання пільгового проїзду Державним під приємством «Придніпровська залізниця» окремим категоріям громадян, та компен саційних виплат за наданий пільговий проїзд.
За умовами договору перевізник за власний рахунок здійснює перевезення окремих категорій громадян, які мають відповідні пільги у залізничному транспорті, а платник здійснює компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.
Ціна договору в будь-якому разі складає фактичні збитки перевізника від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, за бажанням сторін можуть встановлюватись на певний період кожного року шляхом укладення додаткової угоди (пункт 3.1 вказаного договору).
Згідно підпункту 2.1.2 договору щомісяця залізниця не пізніше ніж 15 числа місяця наступного за звітним подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, облікові форми.
Відповідно до облікових форм сума за фактичну кількість перевезених пільговиків за період січень-грудень 2014 року складає: 3 292 591,30 грн., а саме: за січень 2014 року - 135 182,59 грн., за лютий 2014 року - 150 923,83 грн., за березень 2014 року - 150 579,53 грн., за квітень 2014 року - 295 719,14 грн., за травень 2014 року - 263 345,49 грн., за червень 2014року - 549 150,74 грн., за ли пень 2014 року - 406 187,16 грн., за серпень 2014 року - 370 428,04 грн., за вересень 2014 року -261 937,13 грн., за жовтень 2014 року - 311 561,17 грн., за листопад 2014 року 193 950,55 грн., за гру день 2014 року - 203 625,93 грн.
Таким чином, за вказаний період було перевезено громадян пільгової категорії на суму більшу, ніж відповідачем прийнято до сплати. Різниця між нарахованою сумою за фактичну кількість перевезених пільговиків (3 292 591,30 грн.) та прийнятою до сплати сумою (1 382 500,00 грн.) складає 1 910 091,30 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно частини 5 статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
Згідно пункту 3 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009 року (надалі Порядок №1359 від 16.12.2009 року), облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки).
У пункті 4 Порядку №1359 від 16.12.2009 року визначено, що сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.
Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (пункт 5 Порядку №1359 від 16.12.2009 року).
У відповідності до пунктів 9, 10, 11 Порядку №1359 від 16.12.2009 року на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п'ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.
Так, позивачем до матеріалів справи надано облікові форми за період січень-грудень 2014 року, з яких вбачається, що в 2014 році пільговиків було перевезено на суму, більшу, ніж відповідачем прийнято до сплати.
Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 89 Бюджетного кодексу України до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст, республіканського Автономної республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на державні програми соціального захисту, в тому числі, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.
Статтею 102 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За приписами Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року «Про затвердження фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (надалі Порядок №256 від 04.03.2002 року) фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.
Отже, на відповідача покладено обов'язок відшкодовувати витрати з пільгових перевезень пасажирів.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем у порядку, передбаченому законом, та відповідно до умов договору надавались звіти по обліковим формам та облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів міста Нікополь.
В силу пункту 6 Порядку №256 від 04.03.2002 року фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.
У разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.
Пунктом 7 Порядку №256 від 04.03.2002 року передбачено, що Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів.
Отже, законодавством передбачено механізм надання головним розпорядникам бюджетних коштів у разі виникнення додаткових зобов'язань, зокрема, щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України зобов'язання можуть виникати, зокрема, із закону та іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.
Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Таким чином, вступаючи в договірні правовідносини, відповідач діяв з метою реалізації владних управлінських функцій щодо виконання відповідної державної програми, спрямованої на захист інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, а також з метою реалізації владних повноважень розпорядника бюджетних коштів.
Судом встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, яке є розпорядником бюджетних коштів, не провело розрахунки за пільгові перевезення окремих категорій громадян, у звязку з чим відповідач зобовязаний у відповідності до вищевикладених норм законодавства відшкодувати понесені позивачем збитки за перевезення пільгових категорій громадян.
При цьому судом не приймаються посилання відповідача на протокол розбіжностей до договору №ПР/ДН-2-14-309НЮд.ч. (№491) від 14.02.2014 року, в якому визначено, що ціна договору в будь-якому разі складає фактичні збитки перевізника від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, або визначається в межах кошторисних призначень.
Так, договір ПР/ДН-2-14-309НЮд.ч. (№491) від 14.02.2014 року підписаний уповноваженими представниками обох сторін та засвідчений печатками, при цьому у зазначеному договорі відсутнє будь яке застереження, що по цьому договору сторонами було складено протокол розбіжностей. Крім того, у самому протоколі розбіжностей, про який зазначає відповідач у запереченнях, відсутнє посилання, до якого саме договору укладено цей протокол розбіжностей, зокрема, не зазначено номер договору та дату його укладання, відсутня і дата укладання самого протоколу.
Також відповідач також вказує, що протягом 2014 року позивач не звертався до відповідача із претензіями або листами щодо збільшення сум на компенсаційні виплати згідно укладеного договору, а вимоги залізницею були висунуті лише у травні 2015 року.
Матеріалами справи підтверджується, що Управлінням праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області 21.01.2014 року був направлений лист №67 до фінан сового управління Нікопольської міської ради про потребу в коштах на компенсаційні виплати пільгового перевезення на 2014 рік в сумі 2 811 500,00 грн.
При цьому згідно пункту 2.3.1 договору ПР/ДН-2-14-309НЮд.ч. (№491) від 14.02.2014 року платник зобов'язаний був передбачити у своєму бюджеті в необхідних обсягах кошти для компен саційних виплат залізниці за наданий пільговий проїзд окремим категоріям громадян.
Заперечуючи проти позову, відповідач також посилається на акти звірки, підписані як з боку Управління, так і з боку залізниці, що в свою чергу підтверджує факт компенсації проїзду пільгової категорії громадян за 2014 рік в межах бюджетних асигнувань.
Проте чинним законодавством акту звірки розрахунків не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а в розумінні статей 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказаний акт є зведеним обліковими документом, що відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами, однак сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, натомість, зобов'язання сторін у даній справі підтверджуються первинними документами: договором, обліко вими формами, рахунками тощо.
Судом не приймаються до уваги посилання відповідача щодо обов'язку відшкодування пільгових перевезень виключно в межах виділених коштів, оскільки відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади, в даному випадку в особі відповідача.
Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підставі викладеного та, враховуючи, що на час розгляду справи сума збитків відповідачем не сплачена в добровільному порядку, відповідних доказів сплати під час судового розгляду справи не надано, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Виходячи з цього, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 4872,00 грн. підлягає компенсації з Державного бюджету України.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про стягнення збитків - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" 1 910 091, 30 грн. (один міліон дев'ятсот десять тисяч дев'яносто одна гривня 30 копійок) збитків за пільгове перевезення пасажирів.
Присудити з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" судові витрати у розмірі 4872, 00 грн. ( чотири тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 20 копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складено 10 серпня 2015 року
Суддя В.В. Степаненко