Справа № 0306/7738/12,2А-0306/319/12
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року Справа № 876/6308/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Ковельської районної державної адміністрації Волинської області Кобченка Станіслава Євгеновича про оскарження дій суб'єкта владних повноважень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 07.12.2012 року звернувся в суд з адміністративним позовом до державного реєстратора Ковельської районної державної адміністрації Волинської області Кобченка Станіслава Євгеновича, в якому просив визнати незаконним повідомлення №307 від 05.12.2012 року про залишення документів, що подані для проведення державної реєстрації, без розгляду; зобов'язати зареєструвати зміни до установчих документів ТзОВ «УКРДОРС»; визнати право власності на частку у статутному (складеному) капіталі ТзОВ «УКРДОРС» в розмірі 5.66%, що складається з грошових коштів в розмірі 724 751,51 гривень.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2012 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії державного реєстратора Ковельської районної державної адміністрації Кобченка Станіслава Євгеновича щодо залишення без розгляду поданих для реєстрації змін до установчих документів ТзОВ «УКРДОРС». Зобов'язано державного реєстратора Ковельської районної державної адміністрації провести реєстрацію змін до установчих документів ТзОВ «УКРДОРС», відповідно до протоколу загальних зборів товариства №6 від 10.05.2012 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити, так як судом першої інстанції не вирішено позовна вимога про визнання права власності на частку в товаристві.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.05.2012 року ОСОБА_3 придбав частку у розмірі 5.66 % статутного капіталу ТзОВ «УКРДОРС». З протоколу загальних зборів учасників ТзОВ «УКРДОРС» № 6 від 10.05.2012 року слідує, що даними зборами, поряд з іншими питаннями, було визначено новий склад учасників товариства та затверджено новий статут товариства.

З метою проведення державної реєстрації 05.12.2012 року ОСОБА_3 подав документи до державного реєстратора Ковельської районної державної адміністрації Кобченка Станіслава Євгеновича.

Разом з тим, цього ж дня державним реєстратором Ковельської районної державної адміністрації Кобченком С.Є. складено повідомлення № 307 від 05.12.2012 року про залишення документів без розгляду на підставі постанови державного виконавця від 31.05.2012 року, яку було винесено на підставі виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду від 06.04.2012 року № 2/0306/1330, накладено арешт на частку в статутному капіталі ТзОВ «УКРДОРС» ОСОБА_5.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що факт накладення державним виконавцем арешту на частку у статутному капіталі товариства не може бути перешкодою для державної реєстрації прийнятих загальними зборами товариства змін та не є підставою для залишення документів без розгляду.

Порядок державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи визначено статтею 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

За змістом цієї статті для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридична особа повинна подати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи; примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) рішення про внесення змін до установчих документів. Документ, що підтверджує правомочність прийняття рішення про внесення змін до установчих документів; оригінали установчих документів юридичної особи з відміткою про їх державну реєстрацію з усіма змінами, чинними на дату подачі документів, або інформація про оприлюднення повідомлення про втрату всіх або частини зазначених оригіналів установчих документів; два примірники змін до установчих документів юридичної особи у вигляді окремих додатків або два примірники установчих документів у новій редакції; документ, що підтверджує внесення адміністративного збору за проведення державної реєстрації змін до установчих документів, якщо інше не встановлено цим Законом.

Державний реєстратор зобов'язаний залишити без розгляду документи, які подані для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, якщо: документи подані за неналежним місцем проведення державної реєстрації; документи не відповідають вимогам, які встановлені частинами першою, другою, четвертою, п'ятою та сьомою статті 8, частиною п'ятою статті 10 та частиною двадцять першою статті 22 цього Закону; документи подані не у повному обсязі; документи подані з порушенням строку, який встановлено частиною одинадцятою статті 37 цього Закону; документи подано особою, яка не має на це повноважень; до державного реєстратора надійшло рішення суду щодо заборони у проведенні реєстраційних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи Кобченка С.Є. про те, що він зобов'язаний був залишити без розгляду подані позивачем документи, оскільки є рішення суду щодо заборони у проведенні реєстраційних дій є безпідставними, так як таке рішення суду відсутнє.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що будь-якого судового рішення щодо заборони у проведенні реєстраційних дій не існує, а тому не існує законних підстав для посилання на абз. 7 п. 11 ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». На думку суду, сам факт накладення державним виконавцем арешту на частку у статутному капіталі товариства не може бути перешкодою для державної реєстрації прийнятих загальними зборами товариства змін та не є підставою для залишення документів без розгляду.

Слід також заначити, що постанова державного виконавця про арешт була винесена 31.05.2012 року, тобто після зміни власника частки у статутному капіталі ( протокол зборів від 10.05.2012 року.)

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Щодо вимоги позивача визнати право власності на частку у статутному (складеному) капіталі ТзОВ «УКРДОРС» в розмірі 5.66%, що складається з грошових коштів в розмірі 724 751.51 гривень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому судочинство в Україні здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Водночас система судів загальної юрисдикції будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному зв'язку із частиною 1 тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Пунктами 1, 7 частини 1 статті 3 КАС України також визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (далі - суб'єкт владних повноважень).

Таким чином, головною ознакою публічно-правових спорів є участь у них хоча б однією зі сторін суб'єкта владних повноважень. Окрім того, оскільки відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 та частини 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, необхідною ознакою належності справи до адміністративної юрисдикції є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій та повноважень, і ці функції та повноваження повинні здійснюватись ним саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Компетенція адміністративних судів визначена в статті 17 КАС України та поширюється на: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їх компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму. Вказаний перелік є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню або поясненню, навіть опосередковано через інші законодавчі акти.

Загальний аналіз процесуальних норм законодавства України, за якими визначаються юрисдикційна належність та підсудність справ різній судовій спеціалізації, вказує на певні критерії розмежування спорів між ними. До яких, зокрема, входять такі, як: 1) суб'єктний склад сторін спору; 2) предмет спірних правовідносин; 3) характер спірних правовідносин.

З огляду на спірні правовідносини, колегія суддів прийшла до висновку, що в даній справі має місце спір про право, який стосується реалізації права власності на частку у статутному капіталі ТзОВ «УКРДОРС», а відтак такий спір належить розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо таку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, не повністю встановив фактичні обставини справи ,а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції слід змінити та у частині провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.4, 203 ч.1, 205 ч.1 п.4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2012 року у справі №0306/7738/12 змінити, доповнивши резолютивну частину постанови абзацом:

«В частині позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на частку у статутному (складеному) капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» в розмірі 5,66%, що складається з грошових коштів в розмірі 724 751,51 гривень - провадження у справі закрити.»

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена 08.09.2015 року.