Справа № 822/2083/15
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2083/15

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

01 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просила: зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений на підставі постанови № 156/11-05 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Олійника В.А. від 19.05.2005 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2015 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.05.2005 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Олійником В.А. при примусовому виконанні виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду №2-8301 від 27.09.2002 про стягнення з ОСОБА_4 2185 грн. на користь відділу субсидій та постанови державного виконавця від 17.08.2004 про стягнення виконавчого збору в сумі 45 грн.99 коп., винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №156/11-05.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11.02.2014.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого чоловіка ОСОБА_4, а саме на квартиру за адресою по АДРЕСА_1, позивач звернулась до нотаріуса Гусєвої Л.В., та отримала відмову, мотивовану тим що державною виконавчою службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції накладено арешт на квартиру.

Листом від 21.05.2015 позивач звернулась до другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції з проханням скасувати постанову № 156/11-05 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.05.2005 винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Олійника В.А., у зв'язку із смертю божника.

22.05.2015 другий міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції листом повідомив позивача про неможливість скасування даної постанови у зв'язку з відсутністю підстав та роз'яснив про можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності на арештоване майно і про зняття з нього арешту.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що в процесі судового розгляду суд не встановив, а позивач не надав жодного доказу існування обставин, встановлених ст. 50 і ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, які зумовлюють зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження. Суду не надано також доказів сплати боржником боргу за виконавчим провадженням з виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду №2-8301 від 27.09.2002.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно ст. 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Таким чином, відповідач у справі суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок по примусовому виконанню рішень.

Частиною 1 ст. 17 Закону № 606-ХІV передбачено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 3 вказаної статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

При цьому ст. 32 Закону № 606-ХІV передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Разом з тим за приписами ч. 5 ст. 52 вказаного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 57 цього ж Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 1 ст. 62 Закону № 606-XIV (в редакції, що діяла на час винесення постанови) передбачено, що звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення, земельну ділянку, що є нерухомим майном, провадиться у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Водночас відповідно до ст. 55 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

За приписами ст. 59 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику. За наявності письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов'язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 60 Закону № 606-XIV підставами зняття арешту з майна є:

рішення суду про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту за відповідним позовом особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові;

надходження до відповідного відділу державної виконавчої служби документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом;

порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом;

наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1- 2 ст.50 Закону № 606-XIV арешт, накладений на майно боржника, знімається державним виконавцем у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав у випадках, передбачених цим Законом.

Так, відповідачем у своєму листі від 22.05.2015, а також усними поясненнями у судовому засіданні в суді першої інстанції підтверджено факт відсутності на примусовому виконанні будь-яких виконавчих проваджень, в межах яких можливе звернення стягнення на майно покійного чоловіка позивача - ОСОБА_4, в тому числі і шляхом його арешту, для забезпечення реального виконання рішення, яке належить виконувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено в суді першої інстанції та не надано до суду жодних доказів того, що перебування майна під арештом на час виникнення спірних правовідносин є правомірним.

При цьому в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача, що полягає у не скасуванні арешту з майна одночасно із винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 2 ст. 50 Закону №606-ХІ V).

Окрім цього, апеляційний суд вважає безпідставним твердження суду першої інстанції про те, що виконавче провадження не закінчене оскільки відповідно до листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.06.2015 №2-8301/2002/7929 слідує, що до суду не надходила постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Згідно п. 17 наказу Державної судової адміністрації України від 11.02.2010 №22 "Про затвердження Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання" строк зберігання цивільної справи позовного провадження про стягнення коштів становить 5 років.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчий лист №2-8301 про стягнення з ОСОБА_4 коштів виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 27.09.2002, тобто з дня видачі пройшло уже 12 років та 9 місяців.

Також, варто зазначити, що ст. 42 Конституції України, ст. 321 ЦК України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Україною 17.07.1997 (набув чинності для України 11.09.1997) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відтак колегія суддів зазначає, що накладений відповідачем арешт на майно позивача підлягає зняттю з огляду на відсутність будь-яких законних підстав для його існування на даний час.

Водночас належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов'язання відповідача зняти арешт з майна, оскільки позовна вимога про зняття арешту безпосередньо за рішенням суду пов'язана із здійсненням відповідачем владних повноважень під час адміністративних процедур (дискреційні повноваження), а тому суд не може своїм рішенням підміняти орган, на який законом покладено обов'язок прийняття такого.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення: є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов'язати Другий міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений на підставі постанови № 156/11-05 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Олійника В.А. від 19.05.2005 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Стягнути на користь ОСОБА_2 109,62 гривень сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.