Справа № 803/1138/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року Справа № 876/9413/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бірука В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Укртрансінспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Укртрансінспекції у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанов про застосування фінансових санкцій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 17.05.2013 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Укртрансінспекції у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови про застосування фінансових санкцій від 15 квітня 2013 року №028223, №028224, №028225, №028226.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанови Управління Укртрансінспекції у Волинській області про застосування фінансових санкцій до ОСОБА_3 винесені відповідачем від 15 квітня 2013 року №028223, №028224, №028225, №028226.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Управління Укртрансінспекції у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом не враховано, що власником транспортного засобу є особа, вказана у свідоцтві про реєстрацію .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.02.2013 року, 22.02.2013 року, 04.03.2012 року та 21.03.2013 року інспекторами управління Укртрансінспекції у Хмельницькій області відповідно до завдань на перевірку від 11.02.2013 року № 013051, від 18.02.2013 року № 013060, від 04.03.2013 року № 013069, та від 21.03.2013 року № 013090 на автодорозі Н-03, 177 км + 300 м, проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень, пасажирів і вантажів автомобільним транспортом автомобіля марки "Mersedes-Benz" 310D, номерний знак НОМЕР_1, який належить перевізнику ОСОБА_3 Перевірка проводилась у присутності водія.

Зокрема, за наслідками проведених перевірок складено акти від 16.02.2013 року № 052311, від 22.02.2013 року № 052361, від 04.03.2013 року № 052425 та від 21.03.2013 року № 052523, у яких зазначено про виявлені під час перевірки порушення, а саме: не оформлена ліцензійна картка, договір із замовником транспортних послуг; відсутній документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, посвідчення водія; автомобіль не обладнаний діючим та повіреним тахографом.

На підставі зазначених актів перевірок заступником начальника управління Укртрансінспекції у Волинській області винесено постанови від 15.04.2013 року № 028223, № 028224, № 028225, № 028226, згідно з якими на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" до позивача як перевізника застосовано фінансові санкції на загальну суму 6800 грн. та приписи відповідно від 16.02.2013 року № 035284, від 22.02.2013 року № 035286, від 04.03.2013 року № 035283 та від 21.03.2013 року № 035285 про усунення виявлених порушень.

Копії оскаржуваних постанов та приписи були надіслані позивачу рекомендованим листом та вручені останньому.

Як встановлено судом, автомобіль марки "Mersedes-Benz" 310D, на праві приватної власності належить ОСОБА_3

Відповідно до довіреності від 09.10.2011 року, засвідченої приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області, автомобіль марки "Mersedes-Benz" 310D передано ОСОБА_4, якому надано право на експлуатацію транспортного засобу у відповідності до цільового призначення.

Факт передачі автомобіля підтверджується актом приймання-передачі від 09.10.2011 року. Тобто, ОСОБА_3 було фактично передано автомобіль по довіреності ОСОБА_4 та про подальше використання автомобіля йому не відомо.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність застосування до позивача фінансових санкцій згідно оспорюваних постанов, а тому суд дійшов висновку, що постанови Управління Укртрансінспекції у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 15.04.2013 року № 028223, № 028224, № 028225, № 028226 слід визнати протиправними та скасувати.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основний закон, який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту є Закон України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Частиною 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Згідно абз. 3 ч. 3 ст. 60 цього Закону відповідальність перевізника за відсутність ліцензійної картки, ліцензії, договору із замовником транспортних послуг, документу, що засвідчує оплату транспортних послуг, посвідчення водія, тахографу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів громадян.

Автомобільні перевізники, водії, у відповідності до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт, повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, є: для автомобільного перевізника - ліцензія та документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно із п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не доведено ту обставину, що саме ОСОБА_3 здійснював перевезення пасажирів на момент проведення перевірки.

Відповідно до частини 1 статті 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно п. п. 2 ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

В даному випадку підставою для відповідальності позивача є факт здійснення перевезень пасажирів ОСОБА_3 без відповідних документів та наявність вини в його діях.

Тобто, при застосуванні фінансової санкції відповідач повинен був з'ясувати ту обставину, що ОСОБА_3 є перевізником та здійснював перевезення пасажирів без відповідних документів, чого в даному випадку відповідачем при винесенні постанов встановлено не було.

Правильним є твердження суду першої інстанції про те, що при винесенні оскаржуваних постанов, відповідачем не взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_3 у відповідності до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не зареєстрований у встановленому законом порядку як суб'єкт господарювання та автомобіль переданий ним по довіреності ОСОБА_4 ще у 2011 році та позивачем не використовувався і йому не належав.

Тому, виходячи із норм Закону України «Про автомобільний транспорт» фінансова санкція за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до автомобільного перевізника, яким в розумінні статті 29 цього Закону на момент проведення перевірки позивач не був, а тому застосування до нього фінансової санкції суперечить Закону.

Таким чином, зібрані по справі докази підтверджують, що позивач у даних правовідносинах не є автомобільним перевізником, а виступає власником автомобіля марки "Mersedes-Benz" 310D, номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління Укртрансінспекції у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2013 року у справі №803/1138/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 08.09.2015 року.