Справа № 2а-14231/09/0370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2011 р. Справа № 30326/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,
суддів: Носа С.П., Шавеля Р.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2009 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - ВЧ НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Волинського облвійськомат) про визнання протиправною бездіяльності у питанні переведення на квартирний облік за місцем проживання,-

В С Т А Н О В И Л А:

15.01.2009 року ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом в суд до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо проведення її на квартирний облік.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що більше 15 років працювала у військовій частині, перебуваючи на квартирному обліку з 1986 року по 1995 рік, однак житловою комісією військової частини на квартирний облік поновлена не була і при ліквідації військової частини та припиненні трудових відносин не була переведена на квартирний облік до виконкому міськради. Тому просила визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 та Волинського облвійськомату, до якого перейшло право ведення квартирного обліку, щодо переведення на квартирний облік за місцем проживання.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2009 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності у питанні переведення на квартирний облік за місцем проживання - відмовлено повністю.

Позивач постанову оскаржила, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі покликається на те, що свою відмову суд обґрунтував посилаючись на норми таких законів: ст.ст.11,17,112,158,160 ч.3, ст.163 КАС України, ст.60 ЖК України, ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п.п. 8,18,22,30,41 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Український РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984 року № 470, Наказом Міністерства оборони України №20 від 03.02.1995 року „Про затвердження Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України", Наказом Міністерства Оборони України від 06.10.2006 року № 577 „Про організацію забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень " . Однак зміст постанови не надає чіткої та достовірної відповіді, чому їй відмовлено у позові. У мотивувальній частині оскаржуваної постанови Волинський окружний адміністративний суд зазначив тільки доводи та докази відповідача по справі, не взявши до уваги наведені нею доводи та докази і не навівши при цьому жодного правового обґрунтування відмови їй у позові.

Особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивачка проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , де і з 01.09.1986 року відповідно до рішення житлової комісії перебувала на квартирному обліку.

Відповідно до наказу Міністра оборони України № 20-95 в 1995 році її було знято з квартирного обліку.

Згідно п.1 ст.40 КЗпП України з 29.06.2000 року позивачку звільнено із служби у зв`язку із скорочення чисельності працівників.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачки, суд першої інстанції виходив з того, що з копії трудової книжки вбачається, що позивач з 05.06.1985 року по 01.07.2000 рік працювала у військовій частині НОМЕР_3 на посадах робочої та комірника. Звільнена з роботи за ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників. В червні 2007 року на запит адвоката, ОСОБА_1 отримала листа з військової частини НОМЕР_2 , в якому вказано, що її було поставлено 01.09.1986 року за рішенням житлової комісії військової частини на квартирний облік, а в 1995 році знято у зв`язку з відсутністю необхідного терміну роботи (15 років) на час видачі наказу Міністра оборони України №20. Також в листі передбачалось, що після відпрацювання у військовій частині 15 років вона в житлову комісію із заявою про зарахування на квартирний облік не зверталась. В кінці 2007 року зверталась із скаргами про поновлення порушених її житлових прав до Міністерства оборони України та Волинського облвійськомату, на що в листопаді 2007 року та в січні 2008 року отримала письмові відповіді з даних установ за якими зазначено, що оскільки вона в 2000 році звільнилась з роботи, не перебуваючи на квартирному обліку у військовій частині, тому втратила зв`язок з Міністерством оборони України. Відповідно до п.8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984 року №470, квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР, цими Правилами та іншими актами Ради Міністрів УРСР, громадяни можуть бути взяті на облік і не за місцем їх проживання. Пункт 9 цих правил вказує, що квартирний облік ведеться в цілому по підприємству, установі, організації. У випадках, передбачених пунктом 41 цих Правил, підприємства, установи, організації, які не здійснюють квартирний облік, ведуть контрольні списки своїх працівників, що перебувають на обліку в виконавчому комітеті місцевої Ради даного населеного пункту.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що і не заперечується сторонами, що позивач була поставлена 01 вересня 1986 року (протокол №18 засідання житлової комісії) на квартирний облік.

Згідно п.31 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.02.1995 року №20, зареєстрованим в Мінюсті 20.02.1995 року за №43/579 працівники (невійськовослужбовці), що перебувають на квартирному обліку у виконавчих комітетах відповідних рад народних депутатів за місцем проживання, сумлінно відпрацювали у Збройних Силах не менше 15 років і працюють у військових частинах, які утримуються за рахунок державного бюджету та розміщені у містах і селищах міського типу, забезпечуються жилими приміщеннями із фондів Міністерства оборони України. Надання їм жилих приміщень проводиться із фондів Міноборони згідно з чергою, визначеною на підставі контрольних списків, що ведуться за місцем роботи у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на час видання наказу Міноборони № 20 від 03.02.1995 року позивач не знаходилась на квартирному обліку у виконкомі за місцем проживання, а пропрацювала у військовій частині менше 10 років, тому правомірно знята з квартирного обліку, а пропрацювавши 15 років - з заявою в житлову комісію військової частини про зарахування на квартирний облік не зверталась, а п.12 вищевказаного Положення облікові справи осіб, взятих на квартирний облік підлягають знищенню після зняття їх з квартирного обліку через 5 років.

Покликання апелянта на ст..8 «Правил обліку громадян, які перебувають поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР» затвердженою постановою № 470 від 11.12.1984 року, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки передбачено, що мають право поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень громадяни, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання у виконавчому комітеті.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки забезпечення працівників (не військовослужбовців) жилими приміщеннями із фондів Міністерства оборони України не передбачено.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 197, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2009 року у справі 2а-14231/09/0370 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді С.П.Нос

Р.М. Шавель