Справа № 803/239/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року Справа № 876/6320/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача Ярошика Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Євроферма" на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2013 року у справі за позовом Дочірнього підприємства "Євроферма" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ДП "Євроферма" 11.02.2013 року звернулося в суд з адміністративним позовом до Луцької ОДПІ Волинської області ДПС в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 січня 2013 року за №, яким визначено суму грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 415 500 грн., в тому числі 332 400 грн. - основний платіж, 83 100 грн. - фінансова санкція.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ДП "Євроферма" оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що постанова Волинського окружного адміністративного суду є незаконною, оскільки прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, судом не здійснено належної оцінки доказів по даній справі, неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Луцькою ОДПІ з 18 січня 2013 року по 24 січня 2013 року було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП "Євроферма" з питань, що становлять предмет заперечення за період з 1 січня 2010 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт за №489/22.1/34572339 від 25 січня 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 332 400 грн., в тому числі за листопад 2010 року в сумі 332 400 грн.; частини першої статті 203, частини першої статті 207, пунктів 1, 2 статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків по договорах №234 КП від 20 серпня 2010 року, №16/08/10 від 16 серпня 2010 року, №02 ПК від 2 серпня 2010 року, б/н від 30 липня 2010 року, б/н від 30 серпня 2010 року ДП "Євроферма" з ТзОВ "Медео-Захід", зазначений правочин має ознаки нікчемності та є нікчемним - в силу закону.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення від 30 січня 2013 року за №, яким визначено суму грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 415 500 грн., в тому числі 332 400 грн. - основний платіж, 83 100 грн. - фінансова санкція.

Висновки перевірки вмотивовані тим, що в ході перевірки неможливо підтвердити реальне настання правових наслідків по договорах №234 КП від 20 серпня 2010 року, №16/08/10 від 16 серпня 2010 року, №02 ПК від 2 серпня 2010 року, б/н від 30 липня 2010 року, б/н від 30 серпня 2010 року ДП "Євроферма" з ТзОВ "Медео-Захід", оскільки з врахуванням висновків акту перевірки ТзОВ "Медео-Захід" №339/23-3/35594018 від 20 січня 2012 року товариство не мало необхідного технічного персоналу, основних фондів та виробничих активів, отже не могло здійснювати зазначені операції.

Як видно із матеріалів справи, у липні - серпні 2010 року між ТзОВ "Медео-Захід" (Виконавець) та ДП "Євроферма" (Замовник) укладено договори про надання послуг:

20 серпня 2010 року договір №234 КП про надання інформаційних послуг з питань застосування податкового законодавства, обліку, звітності та нормативно-методичного забезпечення господарської діяльності;

16 серпня 2010 року договір №16/08/10 про надання в термін до 30 листопада 2010 року аналітичних послуг, а саме: здійснення оцінки бізнесу Замовника, недоліків, перспектив, ризиків з урахуванням економічної, політичної ситуації в країні та змін у законодавстві, яким регулюється здійснення господарської діяльності Замовником;

2 серпня 2010 року договір №02 ПК про надання послуг по пошуку потенційного клієнта на купівлю в Замовника нерухомого майна, що становить комплекс, з наступним описом об'єкта;

30 липня 2010 року договір б/н про надання в період з 1 серпня 2010 року по 1 листопада 2010 року юридичних послуг;

30 серпня 2010 року договір б/н про надання консультацій(моніторингу) ринку сільськогосподарської продукції (зерна пшениці, зерна ячменю, гречки, ріпаку та зерна гірчиці), надання інформації про покупців, інформації про ціни, інформації про тенденції ризику сільськогосподарської продукції.

Відповідно до актів виконаних робіт ТзОВ "Медео-Захід" надало послуги ДП "Євроферма" згідно договорів про надання послуг за 2010 рік на загальну суму 1 994 400 грн., в тому числі ПДВ - 332 400 грн.

На підтвердження факту отримання послуг від ТзОВ "Медео-Захід" позивачем надано суду копії актів виконаних робіт, податкових накладних, платіжне доручення №2839 від 22 грудня 2010 року, акти приймання-передачі векселів про здійснені розрахунки за надані послуги.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факти, викладені в акті перевірки та не підтверджено реальності здійснення господарських операцій щодо надання послуг від ТзОВ "Медео-Захід".

Колегія суддів погоджується з таким висновком, так як він відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджених податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Водночас, статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом з цим, згідно з підпунктами 2.4, 2.13 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа ми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Однак, з досліджених в судовому засіданні актів виконаних робіт видно, що вони містять лише назву послуг та їх вартість, а інших документів, де зазначено інформацію про проведені заходи щодо надання вищевказаних послуг (суть виконаних робіт) не надано і, відповідно, документально не підтверджено, що понесені витрати по послугах пов'язані з їх подальшим використанням у власній господарській діяльності.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, відповідно до вимог пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Так, з матеріалів справи видно, що актом перевірки №489/22.1/34572339 від 25 січня 2013 року про відсутність реального настання правових наслідків по договорах №234 КП від 20 серпня 2010 року, №16/08/10 від 16 серпня 2010 року, №02 ПК від 2 серпня 2010 року, б/н від 30 липня 2010 року, б/н від 30 серпня 2010 року ДП "Євроферма" з ТзОВ "Медео-Захід" задокументовано факт відсутності у ТзОВ "Медео-Захід" необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

Крім того, з актів виконаних робіт видно, що вони не містять переліку робіт про виконану роботу ТзОВ «Медео-Захід», а лише інформацію про необхідність оплатити послуги без розкриття їх змісту.( а.с.39-43).

Такі факти вказують на те, що ТзОВ "Медео-Захід" не могло бути реальним учасником господарських взаємовідносин, а долучені до матеріалів справи документи складені формально, з метою отримання податкової вигоди.

Слід також зазначити, що видами діяльності згідно до КВЕД ТзОВ "Медео-Захід" є оптова торгівля будівельними матеріалами, оптова торгівля м`ясом та м`ясопродуктами, розведення свиней, посередництво в торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, оптова торгівля іншими продуктами харчування, оптова торгівля машинами та устаткуванням для добувної промисловості та будівництва, що також є свідченням того, що укладені між ТзОВ "Медео-Захід" та ДП "Євроферма" договори про надання послуг є такими, що вчинені без наміру створення правових наслідків.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що наявність у позивача актів виконаних робіт і податкових накладних, платіжних документів сама по собі не свідчить про фактичне здійснення та реальність вчинення господарських операцій. Встановлена перевіркою та судом відсутність реально вчиненої господарської операції вказує на юридичну дефектність відповідних первинних документів, з огляду на що такі документи за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не можуть бути законною підставою для формування податкового обліку платника податку.

Доводи податкового органу про нікчемність господарських операцій позивача з ТзОВ «Медео-Захід» позивачем під час судового розгляду не спростовані.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Євроферма" залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2013 року у справі №803/239/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 08.09.2015 року.