Справа № 808/2098/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року (10 год. 00 хв.)Справа № 808/2098/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Максименко Л.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, м. Запоріжжя

до відповідача: ОСОБА_1, м. Запоріжжя

про: стягнення коштів за податковим боргом, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі позивач або ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області) звернулась із адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач або ОСОБА_1), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача кошти за податковим боргом з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 458,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 має податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що нарахований по податковій декларації про майновий стан і доходи № від 04.02.2014 (термін сплати 14.11.2014) в сумі 457,59 грн. Крім того, платнику податків була нарахована пеня в сумі 0,63 грн. Також вказує, що з метою погашення заборгованості та на виконання вимог ст. 59 Податкового кодексу України, 29.01.2015 на адресу відповідача була направлена податкова вимога від 12.12.2014 № 1360-25 на загальну суму 458,22 грн., яка залишилась без виконання. Враховуючи, що заборгованість відповідача є несплаченою до бюджету, позивач просить стягнути її в судовому порядку.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.06.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 808/2098/15 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 16.07.2015.

16.07.2015 Запорізьким окружним адміністративним судом винесено ухвалу про зупинення провадження у справі до 17.08.2015.

У судове засідання, призначене на 17.08.2015, зявився представник позивача та підтримав вимог за адміністративним позовом.

17.08.2015 від представника відповідача у справі до суду надійшло клопотання (вх. № 34434) про розгляд справи без його участі представника. Позовні вимоги не підтримує в повному обсязі.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд дійшов до висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, в порядку письмового провадження.

У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 13.07.2015 № , відповідач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_2) був зареєстрований як фізична особа-підприємець 04.02.2000, дата запису: 17.01.2005, номер запису 2 005153.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 15.1 ст. 15 від 02.12.2010 № 2755-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України), платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) обєкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є обєктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обовязок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобовязаний, зокрема:

- подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;

- сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Підпунктом 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування встановлено ст.177 ПК України.

Згідно п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Із матеріалів справи судом зясовано, що ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу подано розрахунок податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності (№ ) за 2013 рік (додаток 5 до податкової декларації про майновий стан і доходи). Відповідно до вказаного податкового розрахунку, відповідачем визначено розмір квартальних авансових платежів з податку, що підлягають сплаті до бюджету у 2014 році в сумі 457,59 грн.

За приписами пп. 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються підприємцем самостійно, але не менш як 100 відсотків річної суми податку з оподатковуваного доходу за минулий рік (у співставних умовах), та сплачуються до бюджету по 25 відсотків щокварталу (до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада).

Крім того, згідно приписів пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобовязання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Відповідно до п. 131.1 ст. 131 Податкового кодексу України, нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків.

Судом зясовано, що відповідачу 03.11.2014 нараховано пеню в розмірі 0,63 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються особами за результатами річного декларування.

Таким чином, згідно облікової картки за відповідачем обліковується податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 458,22 грн., з яких авансовий внесок (термін сплати 14.11.2014) у сумі 457,59 грн. та пеня становить 0,63 грн.

Пунктом 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобовязання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України встановлено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобовязань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як зазначено у пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога це письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобовязання.

Судом встановлено, що 29.01.2015 ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області направлено на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» від 12.12.2014 № 1360-25 на загальну суму у розмірі 458,22 грн. Дана податкова вимога отримана відповідачем 31.01.2015, що підтверджується наданою позивачем копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Наразі, податкова вимога форми «Ф» від 13.03.2015 № 451-23 в порядку визначеному ст. 60 Податкового кодексу України позивачем не відкликана, оскільки з моменту її виставлення заборгованість, яка рахується за відповідачем, залишається не погашеною, що підтверджується карткою особового рахунку платника податків за спірний період та довідкою про заборгованість.

Однак, не дивлячись на те, що наявність податкового боргу у відповідача підтверджується обліковою карткою суд вважає, що контролюючим органом помилково здійснено таке відображення в обліковій картці з огляду на наступне.

Судом зясовано, що 21.07.2014 до Єдиного державного реєстру внесено запис 7005153 про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 13.07.2015 № .

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 №755 (далі Закон №755) відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Згідно до ч.4 ст.17 Закону №755 в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо фізичної особи - підприємця, зокрема, дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, а також підстава для його внесення.

За правилами ч. 1 ст. 46 Закону № 755-ІV державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі, зокрема, прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Державний реєстратор за відсутності підстав для залишення реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням без розгляду зобовязаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження цього документа внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису (ч. 6 ст. 47 Закону № 755-ІV).

У відповідності із ч.3 ст.46 Закону № 755-ІV фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.

Тобто, з 22.07.2014 ОСОБА_1 втратив статус підприємця.

Згідно п. 97.1 ст. 97 Податкового кодексу України, у цій статті під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрація у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства.

Отже, з 22.07.2014 ОСОБА_1 втратив статус платника податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

А тому, нарахування 14.11.2014 чергового квартального авансового платежу в розмірі 457,59 грн. та нарахування пені 03.11.2014 в сумі 0,63 грн. є безпідставним та законодавчо необґрунтованим.

На підставі аналізу вищевикладених норм та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки 21.07.2014 до Єдиного державного реєстру внесено запис 7005153 про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням, а тому на час настання терміну сплати авансового платежу з податку на доходи фізичних осіб (термін сплати 17.11.2014) та нарахування пені (03.11.2014) відповідач вже позбавлений статусу підприємця. Відтак, у відповідача відсутній обов'язок сплати вказаного у позовній заяві податку з доходів фізичних осіб.

Згідно зі ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами частин 1, 6 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 КАС України не передбачено їх стягнення у даному випадку.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 71, 86, 94, 128, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за податковим боргом, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко