Справа № 739/1004/15-а
Суддя: Романчук О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 739/1004/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Чепурко В.В. Суддя-доповідач: Романчук О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Романчук О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області на постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючи через свого представника - ОСОБА_5, звернулися до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області, в якому просили:

- визнати протиправними дії , які полягали у припиненні виплати їм пенсій за віком;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у не поновленні виплати їм пенсій за віком;

- зобов'язати відповідача виплатити пенсії за віком з 01 квітня 2014 року.

Ухвалою суду від 28 липня 2015 року позивачам поновлено строк звернення до адміністративного суду з даним позовом з 01 квітня 2014 року.

Постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що поновити пенсію відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» можливо тільки за місцем проживання (реєстрації). Відповідно до пункту 2 частини першої ст.. 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Частиною 1 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Відповідно до вимог ст. 183-2 КАС України розгляд справи проведено судом у порядку скороченого провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі є громадянами України. Позивач з 30 вересня 2011 року, а позивачка з 03 липня 2007 року отримували пенсії за віком, призначені їм довічно. До жовтня 2013 року вони проживали на території України та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

У жовтні 2013 року позивачі виїхали на постійне місце проживання до держави Ізраїль, у зв'язку з чим їм припинено виплату пенсій за віком з 01 жовтня 2013 року, при цьому здійснено виплату пенсій за шість місяців наперед, по 01 квітня 2014 року.

30 травня 2015 року позивачі, діючи через свого представника - ОСОБА_5, звернулися до відповідача із заявами про поновлення виплати пенсій за віком, на що відповідач листом від 12 червня 2015 року повідомив, що поновити виплату пенсій неможливо, тому що це не передбачено чинним законодавством, оскільки місцем проживання позивачів є держава Ізраїль, а реєстрація їх у Новгород-Сіверському районі відсутня.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV, підстави для припинення виплати громадянам України пенсій у зв'язку з їх виїздом для проживання за кордон відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав:

Відповідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до якого громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, згідно частини третьої ст. 25 Конституції України Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Водночас, згідно з пунктом 2 частини 1 ст. 49 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», реалізація конституційного права громадян на соціальний захист законодавчо поставлена в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Тобто, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Пічкур проти України» зазначено, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статті, расу, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язкові для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області - залишити без задоволення, а постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Романчук

Судді: Я.Б. Глущенко

О.Є.Пилипенко

Головуючий суддя Романчук О.М.

Судді: Пилипенко О.Є.

Глущенко Я.Б.