Справа № 2-а-6785/11
Суддя: Петренко Н. О.
Дата ухвалення: 2011-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ун. № 2-а-6785/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2011 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О. розглянувши в порядку скороченого провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва та ОСОБА_3 міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про зобов"язання вчинити дії -

встановив:

Позивач звернувся до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що є інвалідом другої групи та перебуває на обліку в ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва. На підставі ст.48 Закону йому передбачено виплату одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров»ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Разом з тим дана допомога йому не виплачувалась. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачі своїми діями порушили вимоги ст.ст. 21, 22, 24, 46, 55 Конституції України та ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), що призвело до відмови в нарахуванні одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров»ю.

Відповідач ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва надав суду свої заперечення та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, свої заперечення мотивує тим, що позивач з письмовою заявою для отримання одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров»ю до управління не звертався. Позивачу інвалідність ІІ групи вперше була встановлена у 1998 році. На момент встановлення інвалідності виплата зазначеної компенсації проводилась непрацюючим пенсіонерам - органами, що виплачують пенсію, працюючим громадянам - за основним місцем роботи.

Відповідач ОСОБА_3 міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надав до суду клопотання залишити позов без розгляду, мотивуючи тим, що у відповідності до ч.2 ст.99 КАСУ встановлено шестимісячний строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивачу інвалідність була встановлена з 21.01.1999 року.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня , коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачем не надано жодного доказу з приводу пропущення строків звернення до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії - інвалід ІІ групи, перебуває на обліку в ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Святошинського району міста Києва про що свідчить видане йому посвідчення серії А №082713.

Відповідачі не заперечують стосовно статусу позивача, який дійсно має право на отримання одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров»ю.

Відносини, що склалися між позивачем та відповідачами є публічно-правовими відносинами, виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі у своїх письмових запереченнях зазначили, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки позивач з 1999 року одержував нараховані йому виплати, заперечень щодо їх розміру не заявляв, законодавчо встановлені розміри компенсаційних виплат повинен був знати, так як Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» офіційно оприлюднений.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня , коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачем не надано жодного доказу з приводу пропущення строків звернення до суду.

З огляду на те, що позивачем пропущений шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, встановлений ст. 99 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 99,105, 158-163, 167, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

постановив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва та ОСОБА_3 міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про зобов"язання вчинити дії.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: