Справа № 806/2245/15
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
19 серпня 2015 року Житомир справа № 806/2245/15
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Липи В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Житомирській області, третя особа: Андрушівська районна державна адміністрація про визнання неправомірними дій, зобов’язання вчинити дії,-
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до до Головного управління Держземагентства у Житомирській області, третя особа: Андрушівської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій, зобов’язання вчинити дії. З урахуванням поданих уточнень позивач звернувся із наступними вимогами:
- визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Житомирській області щодо відмови у відведенні земельної ділянки на рівні земельної частки (паю) по Андрушівські міській раді орієнтовною площею 3,22 га із земель запасу в межах Андрушівської міської ради, Житомирської області;
- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою з подальшим прийняттям рішення у відповідності до вимог ст. 118, 122 ЗК України про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність на рівні земельної частки (паю) по Андрушівській міській раді орієнтовною площею в розмірі 3,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу в межах Андрушівської міської ради, Житомисрької області.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05 грудня 2015 року Андрушівським районним судом було ухвалене рішення, яким суд визнав за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у розмірі 3,22 га в умовних кадастрових, що знаходиться в адміністративних межах Андрушівської міської ради Житомирської області.
Позивач звернувся із письмовою заявою до відділу Держземагенства у Андрушівському районі із проханням про прийняття рішення щодо отримання позивачем земельної ділянки на території Андрушівської міської ради із земель резервного фону чи земель запасу в розмірі земельної частки (паю) бувших членів реформованого КСП ім. Шевченка м.Андрушівка Житомирської області.
Листом від 31-607-03-382/2-15 від 04.02.2015 позивачу було відмовлено у виділенні земельної ділянки. Відмова мотивована тим, що розпаювання земель та передача їх в подальшому членам колективних сільськогосподарських підприємств здійснювалась за рахунок земель колективної власності даних підприємств відповідно до прийнятих розпоряджень Андрушівської РДА, а тому Держземагенство у андрушівському районі не наділено повноваженнями щодо прийняття рішень про розпорядження землями колективної власності для набуття права на земельну частку (пай). Крім того, позивачу роз'яснено, що виділити земельну частку (пай) можливо лише із резервних часток (паїв) чи земель запасу.
Після звернення позивача до Андрушівської РДА, ним було отримано відповідь №М-51/01 від 27.02.2015 про те, що райдержадміністрація не здійснює передачу земель резервного фонду чи земель запасу сільськогосподарського використання, та рекомендовано звернутись до головного управління Держземагенства в Житомирській області.
Головне управління Держземагентства у Житомирській області надало позивачу відповідь від 03.04.2015 № М-75/0-144/6-15, в якій позивачу було відмовлення у виділенні ділянки посилаючись на ст. 122 Земельного кодексу України, а також на ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)", де зазначило, що повноваження щодо виділення земельних ділянок, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам - належать сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям. Крім того, у даній відповіді Держземагенство зазначило про необхідність долучення до заяви графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування.
Крім того, листом відділу Держземагенства у Андрушівському районі за № 29-607-031693/2-15 від 30.04.2015 підтверджено, що на території Андрушівської міської ради (за межами населеного пункту) рахується 47 гектарів земель запасу, а тому є можливість у виділенні земельної ділянки.
Із правомірністю відповіді Держземагентства у Житомирській області від 03.04.2015 № М-75/0-144/6-15 позивач не погоджується, а тому із звернувся до суду.
Представник позивача в судовому засіданні 05.08.2015 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив адміністративний позов задовольнити, подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судовому засіданні 19.08.2015 заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити у їх задоволенні та подав клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, направив клопотання про розгляд справи без участі представника, крім того, зазначив, що позовні вимоги підтримує.
Заслухавши пояснення позивача, представників сторін дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05 грудня 2015 року Андрушівським районним судом було ухвалене рішення, яким суд визнав за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у розмірі 3,22 га в умовних кадастрових гектарах, яка відповідає розміру паїв інших бувших членів реформованого КСП ім.Шевченка, м.Андрушівка, що знаходиться в адміністративних межах Андрушівської міської ради Житомирської області, як спадщину яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, який помер 29.12.1995 (а.с. 10-11).
Позивач звертався із письмовим запитом до Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області про отримання у власність земельної ділянки на території Андрушівської міської ради із земель резервного фонду чи земель запасу в розмірі земельної частки паю бувших членів реформованого КСП ім.Шевченка, м.Андрушівка.
На вказаний запит третя особа повідомила листом 27.02.2015 №М-51/01, що відповідності до статті 122 Земельного кодексу України райдержадміністрація не здійснює передачу земель резервного фонду чи земель запасу сільськогосподарського використання, та рекомендувало позивачу звернутись до головного управління Держземагенства в Житомирській області.
Позивач звертався до Держземагентства у Житомирській області, яке надало позивачу відповідь від 03.04.2015 № М-75/0-144/6-15, в якій позивачу було відмовлення у виділенні ділянки посилаючись на ст. 122 Земельного кодексу України, а також на ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)", де зазначило, що повноваження щодо виділення земельних ділянок, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам - належать сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям. Крім того, у даній відповіді Держземагенство зазначило про необхідність долучення до заяви графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування.
Суд не погоджується з такими висновками головно управління Держземагентства у Житомирській області з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
При цьому, земля в Україні, згідно з нормами ч.3 ст.78 ЗК України, може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Відповідно до преамбули Закону України від 5 червня 2003 року №899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (далі - Закон України ) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.
У ч. 1 ст. 3 Закону зазначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.
Статтею 13 Закону передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.
Частина 2 ст.5 Закону передбачає, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації-за межами населених пунктів.
Таким чином, оскільки земельні частки (паї) не відносяться ні до земель державної, ні до комунальної власності, повноваження щодо передачі цих земель у власність громадянам-власникам сертифікатів на земельну частку (пай), а також надання цих земель у користування залишаються у районних державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.
Разом з тим, у випадку визнання права на земельну частку (пай) за рішенням суду із земель державної (комунальної) власності, відповідні рішення має приймати територіальний орган центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.
Відповідно до ч. 6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з абзацом першим ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Держземагенства у Житомирській області у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 є такою, що суперечить вищевказаним нормам чинного законодавства, тобто є протиправною.
Керуючись статтями 71, 86, 122, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Житомирській області щодо відмови у відведенні земельної ділянки (паю) у розмірі 3,22 га в умовних кадастрових гектарах, яка відповідає розміру паїв інших бувших членів реформованого КСП ім.Шевченка, м.Андрушівка, що знаходиться в адміністративних межах Андрушівської міської ради Житомирської області, викладену у листі 03.04.2015 № М-75/0-144/6-15.
Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність адміністративних межах Андрушівської міської ради Житомирської області та прийняти рішення у відповідності до вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України.
Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя В.А. Липа