Справа № 2а-9314/10/0470
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2011 р. Справа № 2а-9314/10/0470

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бондар М. В.
при секретаріКайстро О.М,
за участю:
представника відповідача Бондаренка Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал»Дніпропетровської обласної ради про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) звернулося до адміністративного суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради (далі відповідач), в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача адміністративно-господарські санкції у розмірі 137738,94 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 4049,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним: відповідач в порушення ст.ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» від 21.03.91 N 875-XII (далі - Закон №875) не забезпечив працевлаштування інвалідів у кількості 6 осіб та не сплатив адміністративно-господарські санкції за нездійснення працевлаштування інвалідів, внаслідок чого завдано значної шкоди державним інтересам, що не дозволяє в повній мірі створити інвалідам необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя. Позивач в судове засідання не з`явився, просив в позовній заяві розглядати справу за відсутності його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову, пояснюючи, що відповідно до ст.18 Закону №875 обовязок працевлаштування інвалідів покладено на центральний орган виконавчої влади, тобто обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. В діях відповідача відсутній склад правопорушення, на відповідача не може бути покладена відповідальність за дії уповноваженого органу і за відсутність в м. Жовті Води інвалідів, бажаючих працевлаштуватися. Відповідач є підприємством підвищеної небезпеки. 276 осіб працюють по роботах, на яких неможна використовувати працю інвалідів. Таким чином, відповідачем проведено розрахунок з урахуванням кількості робочих місць, на яких можуть працювати інваліди та встановлено, що у відповідача згідно нормативу мають працювати не 18, а 7 інвалідів.

Дослідивши письмові докази по справі, чинне законодавство України, заслухавши пояснення представника відповідача, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 12.07.2010 р. відповідач подав позивачу Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік, згідно якого у відповідача працює 12 інвалідів, тоді як повинні працювати 18 осіб. Сума адміністративно-господарських санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 137738,94 грн.

Сума адміністративно-господарських санкцій відповідачем в добровільному порядку сплачена не була.

Відповідно до ч.8 ст. 69 Господарського кодексу України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування, зокрема, інвалідів. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон №875.

Частиною 3 ст. 18 Закону № 875 передбачено, що підприємства, установи, організації зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 875 для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Згідно зі статтею 20 цього Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 25 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю.

Згідно ч. 2 ст. 20 Закону № 875 порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені; пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Роботодавці зобовязані повідомляти територіальні відділення Фонду соціального захисту інвалідів про наявність вакансій щодо працевлаштування інвалідів шляхом подання статистичної звітності у формі N 10-ПІ поштова - річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів».

В порушення зазначених норм відповідачем не створено 6 робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу.

Судом не приймаються доводи представника відповідача про необхідність проведення розрахунку робочих місць для працевлаштування інвалідів не від середньооблікової чисельності працюючих, а від кількості робочих місць, на яких можуть працювати інваліди. Ця позиція відповідача суперечить вимогам Закону № 875.

Водночас, про наявність вакантних місць роботодавці щомісячно повідомляють центри зайнятості, направляючи звітність у формі N 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року N 420, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.12.2005 за N 1534/11814.

В судовому засіданні досліджені надані Жовтоводським міським центом зайнятості звіти за формою №3-ПН, що були подані відповідачем протягом 2009 р., в яких заявлялися вакансії для працевлаштування інвалідів в меншій кількості, від необхідної, а саме: в звітах станом на січень 2009 р. заявлено 3 робочих місця для працевлаштування інвалідів, в звітах станом на лютий - листопад 2009 р. заявлено 2 робочих місця для працевлаштування інвалідів.

Отже, в порушення зазначених норм відповідачем не створено робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу, належним чином не проінформовано центр зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Статтею 71 КАС України визначено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд не приймає посилання представника відповідача про покладення обовязку щодо працевлаштування інвалідів на центральний орган виконавчої влади, оскільки зазначена обставина не є підставою для звільнення відповідача від виконання вимог законодавства в сфері забезпечення працевлаштування інвалідів.

З огляду на зазначене, суд вбачає вину в бездіяльності відповідача щодо невчинення передбачених законом дій з забезпечення працевлаштування інваліда, що призвело до порушення відповідачем законодавства про соціальний захист інвалідів та правомірне застосування позивачем до відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 137738,94 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 4049,36 грн.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради на користь Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 137738 (сто тридцять сім тисяч сімсот тридцять вісім) гривень 94 копійки.

Стягнути з Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради на користь Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 4049 (чотири тисячі сорок дев`ять) гривень 36 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, визначені ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова в повному обсязі виготовлена 04 березня 2011 року.

Суддя М.В. Бондар