Справа № 235/3318/15-а
Суддя: Стоілова Т. В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/235/323/15
Єдиний унікальний №235/3318/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі головуючого - судді Стоілової Т.В.

при секретарі Рекеть А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Красноармійська адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Будьонівському районі м.Донецька про визнання дій відповідача щодо припинення виплати пенсії неправомірними, стягнення нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсії, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

19.05.2015р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача УПФУ в Будьонівському районі м. Донецька про визнання дій відповідача щодо припинення виплати пенсії неправомірними, стягнення нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсії, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що вона (ОСОБА_1.) з 2001 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м.Донецька та отримує державну пенсію за віком (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1) згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". На даний час пенсія є єдиним джерелом її існування.

Однак відповідач з серпня 2014 року до теперішнього часу не виплачує призначену їй пенсію, у зв'язку з чим вона опинилась у дуже скрутному матеріальному становищі. Щомісячна виплата її пенсії становить 1624,76грн., тобто сума невиплаченої відповідачем пенсії становить 9748,56грн.

Відповідно до п.9 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. № 3384/201, кошти Пенсійного фонду України спрямовуються на фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, допомоги на поховання та інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду.

Позивач вважає відмову Відповідача у виплаті їй пенсії незаконною, оскільки дані дії є порушенням як норм чинного законодавства України, так і міжнародних договорів, виконання яких взяла на себе Україна.

Посилаючись на ч.2 ст.19, ст.46 Конституції України, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Європейську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини позивачка просить суд: 1) визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька щодо невиплати їй в повному обсязі нарахованої пенсії; 2) стягнути з відповідача на її користь невиплачену пенсію за період з серпня 2014 року в розмірі 9748,56грн., а також виплачувати поточну заборгованість з дня подання адміністративного позову в повному обсязі; 3) стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Паралельно надала заяву про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у зв'язку з тяжким матеріальним станом.

Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, в якій позовні вимоги просить задовольнити.(а.с.6)

Представник відповідача Управління пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька до суду не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином(а.с.26)

На підставі ч.6 ст.128 КАС України суд вважає можливим розглянути справу в письмовому провадженні, у відсутність сторін, належним чином повідомлених про дату та час слухання справи, на підставі наявних у ній доказів.

Із пояснень Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вбачається:

Позов пред'явлений до Управління пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька , тобто не до головного управління, а іншої юридичної особи. Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є органом виконавчої влади та юридичною особою, який діє на підставі та в межах, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Діяльність підпорядкованих головному управлінню територіальних управлінь регламентується Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, відповідно до п. 12 якої Управління пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька є самостійною юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №>595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м.Донецька здійснило зміну юридичної адреси: 85000. м.Добронілля вул. Комсомольська, 28а. На даний час вирішується питання щодо відновлення функціонування означеного територіального управління.

Щодо заявлених позовних вимог, головне управління вважає позов ОСОБА_1 не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження» місто Донецьк входить до зазначеного переліку.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706 (далі Закон №1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Тобто, позивач знаходиться на обліку управління Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька і є особою, на яку поширюється Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно ч.1 ст.4 Закону №1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1706 для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно ч.8 ст.4 Закону №1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення в день подання заяви, підписується та засвідчується уповноваженою посадовою особою цього структурного підрозділу без сплати будь-яких платежів та зборів, включаючи як першу видачу такої довідки, так і в разі повторної її видачі у випадку втрати, пошкодження або з метою продовження її дії. Термін дії такої довідки становить шість місяців з моменту її видачі.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1706 громадяни пенсійного віку, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право па отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно ч.1 «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 (далі Порядок №509) довідці про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (далі - довідка) є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується).

Відповідно до ч.2 Порядку №509 для отримання довідки повнолітня особа, яка переміщується, звертається особисто або через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві Держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком № 509. Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 1 лютого 2015 р. такої довідки.

Відповідно до п.8 Порядку № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати.

Таким чином, у разі звернення пенсіонера з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до територіальних управлінь Пенсійного фонду України пенсія та заборгованість такому пенсіонеру будуть виплачені в повному обсязі.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.201 1 року №3674 Органи Пенсійного фонду України звільнені від сплати судового збору.

Головне управління вважає, що оскільки ні ним ні управлінням Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м.Донецька не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні, тому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька та отримує державну пенсію за віком (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1) згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".(а.с.4)

Відповідно до довідки № 841 від 28.11.2014р.(а.с.7) щомісячна виплата пенсії ОСОБА_1 становить 1624,76грн., яку відповідач не виплачує з 01.08.2014 року по теперішній час.(а.с.7).

Ухвалою суду від 09.09.2015р. залишені без розгляду вимоги позивачки ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 01 серпня 2014р. по 30 листопада 2014р. в зв'язку із пропуском терміну позовної давності.

Відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення., законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України проголошує рівність всіх її громадян і гарантує соціальний захист, включаючи право на забезпечення в старості (право на пенсію), незалежно від місця проживання особи та укладення (або не укладення) Україною міжнародного договору з відповідною державою. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави(статті 1, 3 Конституції України) .

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України(254к/96-ВР ) "Права, свободи та обов'язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) ( 254к/96-ВР ) і забезпечується частиною другою

статті 22 Конституції України(254к/96-ВР), відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані чи звужені.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України ( 254к/96-ВР ), відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не

може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України)( 254к/96-ВР ).

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рн/2009, справа №1-32/2009 визнані неконституційними і втратили чинність положення п.2 ч.1 ст.49 та 2 речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам, на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір, з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною радою.

Статтею 64 Конституції України встановлено: «Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватись окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи передбачені статтями 24,25,27,28, 29,40,47,51,52,55,56.57,58,59,60,61,62.63 цієї Конституції.

Також вищезазначені дії Відповідача порушують міжнародні зобов'язання України, а саме Європейську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини (далі - Конвенція) яка була підписана 4 листопада 1950 р., ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р., а 11 вересня 1997 р. є чинною для України.

Ратифікувавши Конвенцію про права людини 17 липня 1997 р., Україна визнала не лише виконання Конвенції а й положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції.

Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В основу ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції покладено два особливих рішення - «Маркс проти Німеччини» та «Спорронг і Лоннрот проти Швеції». У рішенні у справі «Маркс проти Німеччини» визначено мету ст. 1 Протоколу № 1 - визнання права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

У рішенні у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» визначено основні вимоги стосовно застосування ст.1 Протоколу №1 щодо захисту права власності. Як встановив Суд, положення ст.1 Протоколу № 1 передбачають такі правила захисту права власності: перша норма, виражена в першому реченні першого абзацу, має загальний характер і встановлює принцип безперешкодного користування майном, друга норма, зафіксована в другому реченні того ж абзацу, регулює випадки позбавлення власності, встановлюючи певні умови, у третій нормі, що зафіксована в другому абзаці, за державами-учасницями визнається право контролю над володінням власністю відповідно до загальних інтересів та право на запровадження законів, необхідних для цього. Відповідно до прецендентної практики Суду, поняття «майно» включає в себе, як «фактичне майно», так і майнові права. Питання про майно виникає тільки тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право (як зазначено вище він ( позивач) маю законне право на пенсію).

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо невиплати нарахованої пенсії позивачеві за період з 01.12.2014 року по день розгляду справи в суді є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню .

Відповідно ст..105 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застраховані особи та члени їхніх сімей мають право на оскарження дій(бездіяльності) страхувальників, виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку. Оскарження дій страхувальників чи виконавчих органів Пенсійного фонду здійснюється в разі, якщо страхувальником або посадовими особами виконавчих органів Пенсійного фонду порушено права і законні інтереси застрахованих осіб, створено перешкоди для здійснення прав і законних інтересів таких осіб внаслідок дій чи бездіяльності страхувальника, посадових осіб виконавчих органів Пенсійного фонду чи прийнятого виконавчими органами Пенсійного фонду рішення або покладено на застраховану особу чи пенсіонера обов'язки, які не передбачені цим Законом.

Разом з тим, зазначеним законом не передбачено стягнення з відповідача УПФ моральної шкоди, а тому в задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн. слід відмовити як необґрунтованих.

Діючим законодавством України не передбачено також зобов'язання відповідача нараховувати та виплачувати пенсію на майбутнє, а тому в цій частині вимоги позивача є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.11, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Будьонівському районі м.Донецька про визнання дій відповідача щодо припинення виплати пенсії неправомірними, стягнення нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсії, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Будьонівському районі м.Донецька щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії з 01.12.2014 року по день розгляду справи в суді, тобто по 09 вересня року включно та зобов'язати відповідача провести виплату ОСОБА_1 в повному обсязі нарахованої пенсії з 01.12.2014 року по день розгляду справи в суді, тобто по 09 вересня 2015 року включно.

В задоволенні іншої частини позовних вимог та стягненні з відповідача Управління пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька моральної шкоди в розмірі 3000 грн. ОСОБА_1 відмовити як необґрунтованих.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя: