Справа № 2а-2962/10/0370
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2010-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

24 листопада 2010 року
Справа № 2а-2962/10/0370
Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Дмитрука В.В.,
при секретарі судового засідання Годунок Т.О.,
з участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом підприємця ОСОБА_3 до Луцької об’єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що встановлені під час перевірки факти порушень щодо несвоєчасного оприбуткування готівки в книзі обліку доходів і витрат були вчинені у березні 2006 року, відповідно строк для застосування Луцькою ОДПІ штрафних санкцій, передбачений пп.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (далі – Закон України №2181-ІІІ), минув у березні 2009 року, тобто такі санкції були застосовані неправомірно.
Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та зазначила, що жодних порушень, які описані в акті перевірки підприємець ОСОБА_3 не вчиняла, оскільки вся готівка була належним чином оприбуткована, а сам факт невчасної реєстрації книги обліку доходів і витрат у податковому органі не може слугувати підставою для застосування штрафних санкцій за неоприбуткування готівки у вказаній книзі.
Відповідач у своєму запереченні з приводу заявлених вимог та представник відповідача в судових засіданнях просять в задоволенні адміністративного позову відмовити, мотивуючи тим, що порушення при проведенні перевірки були встановлені і зафіксовані в акті, посилання позивача на пропуск Луцькою ОДПІ 3-річного строку застосування штрафних (фінансових) санкцій є безпідставним, оскільки Закон України №2181-ІІІ не регулює питань застосування санкцій, встановлених законодавчими актами не з питань оподаткування. Крім того, представник відповідача заперечив і щодо застосування строків давності, передбачених ст.250 Господарського кодексу України, мотивуючи тим, що штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні не є адміністративно-господарськими санкціями.
Розглянувши доводи, викладені у позовній заяві, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. При цьому судом враховано наступне:
21.07.2010р. працівниками Луцької ОДПІ згідно направлення на перевірку від 19.07.2010р. №003030 була здійснена перевірка магазину, що розташований за адресою: м.Луцьк, вул.Конякіна, 22, та належить підприємцю ОСОБА_3 (с.Липини, вул.Л.Українки, 51, зареєстрована як платник податків в Луцькій ОДПІ), по питанню дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, про що складено акт від 21.07.2010р.
Перевіркою встановлено несвоєчасне оприбуткування готівки в книзі обліку доходів і витрат, а саме: виручка за 01.03.2006р. в сумі 1500грн. та за 02.03.2006р. в сумі 1327грн. оприбутковані в книзі обліку доходів і витрат громадянина - суб’єкта підприємницької діяльності, що зареєстрована в Луцькій ОДПІ 03.03.2006р. за №2119.
Рішенням ДПА у Волинській області №В-392/25-006 від 20.09.2010р. первинну скаргу позивача від 21.08.2010р. та рішенням ДПА України №7003/В/25-0315 від 19.10.2010р. на повторну скаргу позивача від 04.10.2010р. на вищевказане рішення Луцької ОДПІ залишено без задоволення, а рішення – без змін.
Згідно пункту 2.2 Положення підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.
Пунктом 2.6 Положення встановлено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
Відповідно до пункту 1.2 Положення книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки; форму відповідної книги обліку доходів і витрат установлено Державною податковою адміністрацією України; оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.
Згідно з п.2 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. №1269 прошнурована і пронумерована книга реєструється в органі державної податкової служби за місцем державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності.
Як встановлено в судовому засіданні, книга обліку доходів і витрат громадянина - суб’єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 була зареєстрована в Луцькій ОДПІ 03.03.2006р. за №2119.
Тобто в дану книгу позивачем було внесено записи за 01.03.2006р. та 02.03.2006р. щодо оприбуткування готівки за ті числа, коли дана книга ще знаходилась у Луцькій ОДПІ, що фактично підтверджує вчинення підприємцем ОСОБА_3 порушення п.2.2 Положення.
Відповідно до абз.3 ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі – Указ) за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки до юридичних осіб всіх форм власності, фізичних осіб - громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійних представництв нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність застосовуються штрафні санкції у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Разом з тим, суд зазначає, що в даному випадку передбачені Указом штрафні санкції є штрафними (фінансовими) санкціями, встановленими законодавчими актами не з питань оподаткування, а тому за своєю суттю є адміністративно-господарськими санкціями, які за визначенням частини першої статті 238 Господарського кодексу України можуть бути застосовані до суб’єктів господарювання уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності як заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб’єкта господарювання та ліквідації його наслідків.
3 огляду на це такі санкції органами державної податкової служби можуть застосовуватись до суб’єктів господарювання протягом строків, визначених статтею 250 зазначеного Кодексу для застосування адміністративно-господарських санкцій, тобто протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
У той же час застосування санкцій за порушення законів, які не є законами з питань оподаткування, повинно здійснюватися податковим органом шляхом прийняття рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, яке складається за формою «С» згідно з додатком 8 до Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001 року № 253.
При цьому ухвалення рішення за формою «С» повинно відбутися протягом строків, установлених статтею 250 Господарського кодексу України.
Як вбачається з матеріалів справи, Луцькою ОДПІ застосовано до позивача штрафні санкції згідно рішення від 03.08.2010р. за неоприбуткування готівки в касі, що відбулося в березні 2006 року, тобто через чотири роки і шість місяців після вчинення порушення, що суперечить ст.250 ГК України.
Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Посилання відповідача на неможливість застосування до спірних правовідносин строку давності, встановленого пп.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону України №2181-ІІІ – 1095 днів, є обґрунтованим, оскільки штрафні санкції застосовані у відповідності до норм Указу, тобто як такі, що встановлені законодавчими актами не з питань оподаткування, а Закон України №2181-ІІІ, відповідно до преамбули є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.
Разом з тим, позиція Луцької ОДПІ стосовно відсутності норм законодавства, які б встановлювали строки давності для застосування штрафних санкцій за неоприбуткування готівки в касі є хибною та суперечить чинному законодавству України, зокрема, нормам глави 27 Господарського кодексу України, а конкретно ст.250.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись статтями 2, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ст.ст.238, 250 Господарського кодексу України, суд
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Стягнути з Державного бюджету України на користь підприємця ОСОБА_3 3грн.40коп. витрат по сплаті судового збору.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.
Суддя В.В.Дмитрук