Справа № 2а-2389/09/0970
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2012-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2012 р. Справа № 89293/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Гулида Р.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Курдоби Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Лукор» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2009 року за позовом Закритого акціонерного товариства «Лукор» до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

01.09.2009 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №0/0 від 04.08.2009 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення щодо визначення ним податкових зобовязань по ПДВ за штрафними санкціями в сумі 11250,00 грн. є безпідставним. Вказує, що жодної шкоди внаслідок допущених помилок в декларації по ПДВ державі не завдано, ним самостійно було подано уточнюючі розрахунки податкових зобовязань по ПДВ та добровільно сплачені суми податку в повному обсязі протягом встановленого періоду, який не є минулим, тому застосування відповідачем штрафних санкцій вважає неправомірним.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2009 року в задоволенні адміністративного позову ЗАТ «Лукор» відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на те, що твердження відповідача, що ним порушено вимоги п.п.б п.17.2 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», не відповідає дійсності. Вказує, що зазначена норма стосується платників податків, які до початку їх перевірки контролюючим органом самостійно виявили факт заниження податкового зобовязання минулих податкових періодів і зобовязує їх відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену суму штрафу у розмірі пяти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобовязання з цього податку.

У ході апеляційного розгляду представник апелянта ОСОБА_2 надав пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством встановлюється відповідальність за невірне визначення платником свого податкового зобов'язання, зазначеного у податковій декларації, в тому числі і у випадку коли платником самостійно виявляється помилка і сплачується сума недоплати. При цьому підставою для застосування відповідальності є сам факт порушення податкового законодавства, а не спричинення шкоди інтересам держави чи бюджету. Тобто на переконання суду самостійне усунення порушення податкового законодавства не звільняє позивача від встановленої Законом відповідальності за допущене порушення, а лише впливає на розмір санкції, яка підлягає до застосування у спірних правовідносинах.

Єдиною обставиною, яка в цьому випадку згідно Закону звільняє платника податку від відповідальності, є подання нової декларації з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період. Однак уточнюючі розрахунки подано ЗАТ "Лукор" за лютий 2009 року - 30.03.2009 року, а за квітень 2009 року - 28.05.2009 року, тобто після закінчення відповідних граничних строків, якими для податкового періоду за лютий є 20.03.2009 року, а за квітень - 20.05.2009 року.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ОДПІ проведено перевірку платника податку на додану вартість ЗАТ «Лукор».

За результатами перевірки ОСОБА_1 ОДПІ складено ОСОБА_1 за №1412/1502/31256759 від 21.07.2009 року в якому зафіксовано порушення позивачем п.17.2 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетом та державними цільовими фондами».

На підставі вказаного ОСОБА_1 ОДПІ прийнято оскаржуване рішення за №/0 від 04.08.2009 року, яким ЗАТ «Лукор» визначено податкове зобовязання за штрафними санкціями в розмірі 11 250 грн.

20.03.2009 року та 20.05.2009 року позивачем відповідачу по справі були подані податкові декларації по ПДВ відповідно за лютий та квітень 2009 року. В звязку з самостійним виявленням помилок у вказаних деклараціях 30.03.2009 року та 28.05.2009 року ЗАТ «Лукор» подало уточнюючі розрахунки, згідно яких податкові зобовязання підприємства збільшились відповідно на 200 000 грн. та 75 000 грн.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що дані обставини згідно ч.З ст. 72 КАС України доказування не потребують, як такі, що визнаються сторонами та в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про систему оподаткування» платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно п.п. 4.1.1. ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетом та державними цільовими фондами» платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом «г» підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті. У відповідності до п.п.4.1.4. даної статті 4.1.4. податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Таким чином Законом встановлено обов'язок платника податку щодо обчислення податкового зобов'язання і повідомлення контролюючого органу про визначені суми шляхом подання декларації у встановлений строк.

Відповідно до п.п. 17.2. ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетом та державними цільовими фондами» платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що безпідставним є посилання представників позивача на відсутність підстав для застосування п.п.17.2. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетом та державними цільовими фондами», так як у спірних правовідносинах мали місце факти заниження податкових зобов'язань саме минулих років, тому що минулим податковим періодом є період, що минув (закінчився), тобто оскільки по ПДВ згідно чинного законодавства податковим періодом є календарний місяць, податковий період вважається минулим після останнього дня відповідного календарного місяця, в даному випадку лютий 2009 року є минулим податковим періодом з 01.03.2009 року, а квітень - 01.05.2009 року.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки при поданні уточнюваних розрахунків податкових зобовязань по податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий та квітень 2009 року ЗАТ «Лукор» самостійно не нарахував собі суму штрафу у звязку із виправленням помилки.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Лукор» залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2009 року у справі №2а-2389/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 03.04.2012 року.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді Р.М. Гулид

ОСОБА_3