Справа № 817/2260/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

817/2260/15

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/2260/15

03 вересня 2015 року

17 год. 00хв.

м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М. і сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники Назаренко М.К., Пономаренко О.М.

відповідача: представник Кожарко Ю.П.,

третьої особи: представник Жданюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державної фінансової інспекції в Рівненській області

до

Пісківської сільської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Костопільська районна державна адміністрація

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача – Пісківської сільської ради у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що сільська рада не була стороною договору купівлі-продажу земельної ділянки. Кошти надходили до бюджету сільської ради через органи державної казначейської служби без зазначення їх призначення і використовувались згідно вимог бюджетного законодавства. На земельну ділянку, яку придбав Боровець Л.Г., у 2012 році було видано державний акт на право власності. Тому, на думку позивача, на час розмежування земельних ділянок несільськогосподарського призначення між державною і комунальною власністю – 01 січня 2013 року земельна ділянка, за яку сплачувались кошти покупцем, була приватною власністю і кошти у 2013-2014 роках не повинні були розподілятись між державним і місцевим бюджетами. Крім того, відповідач вважає, що на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки Боровцю Л.Г. не діяла вимога сплачувати всю суму за продані земельні ділянки державної власності до державного бюджету. Зміну у процесі виконання умов договору законодавства відповідач вважає такою, до якої повинні застосовуватись вимоги статті 58 Конституції України щодо дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, а саме, умови договору повинні виконуватись на підставі того законодавства, під час дії якого договір купівлі-продажу було укладено. Тобто, відповідач вважає, що і у 2013-2014 роках кошти, які надходили від продажу земельної ділянки, повинні розподілятись між бюджетом сільської ради та державним бюджетом у пропорції 90% на 10%. У задоволенні позову просить відмовити.

Представник третьої особи, Костопільської РДА, надав аналогічні пояснення, що і представник відповідача. Вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 03.02.-20.04.2015 року Державною фінансовою інспекцією у Рівненській області проведено ревізію дотримання вимог бюджетного законодавства, фінансово-господарської діяльності Костопільської районної державної адміністрації за період з 01.01.2012 року по 31.01.2015 року, за результатами якої складено акт від 27.04.2015 року №17-08-06/20 (а.с. 35-64).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 113 Бюджетного кодексу України, до повноважень органів державного фінансового контролю з контролю за дотриманням бюджетного законодавства належить здійснення контролю за цільовим і ефективним використанням коштів державного бюджету та місцевих бюджетів. Згідно з п. 1 Положенням про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011, дана інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Підпунктом 1 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що державна фінансова інспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у бюджетних установах, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів.

Частиною 2 статті 2, частиною 1 статті 4 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ визначено, що державний фінансовий контроль забезпечується, в тому числі, через проведення інспектування, яке здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. В свою чергу, відповідно до п. 3 ч. 1 орган державного фінансового контролю вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ, органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства. Повноваження аналогічного характеру закріплені в абзаці 2 підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-ХІІ та абзацу 3 підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011, органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином, органу державного фінансового контролю надано право здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства, пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення цих правопорушень. У разі виявлення під час ревізії збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю повинен визначити їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, про що може зазначити в обов'язковій до виконання вимозі та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Отже, враховуючи, що пункт 3 вимоги Державної фінансової інспекції у Рівненській області "Щодо усунення порушень законодавства" від 12.05.2015 №17-08-13/3370 підконтрольною установою не виконано, а позивач вбачає за результатами перевірки наявність порушень вимог бюджетного законодавства, які спричинили збитки для державного бюджету, позивач вправі звернутись з даним позовом до суду в порядку, встановленому КАС України.

Відповідно до вимог пункту 56 частини 2 статті 29 Бюджетного кодексу України (в редакції на час спірних правовідносин) доходи Державного бюджету України включають 10 відсотків від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення або прав на них, що перебувають у державній власності до розмежування земель державної та комунальної власності; кошти від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення або прав на них, що перебувають у державній власності після розмежування земель державної та комунальної власності. Згідно пункту 6 частини 1 статті 71 цього ж кодексу доходи бюджету розвитку місцевого бюджету включають 90% від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення або прав на них, що перебувають у державній власності до розмежування земель державної та комунальної власності. Тобто, до розмежувань земель державної та комунальної власності місцеві бюджети від продажу земель державної власності, які розташовані на території місцевих рад, отримували 90% їх вартості, а державний бюджет отримував 10% вартості земельних ділянок, а після розмежування земель державної та комунальної власності 100% вартості від продажу земель державної власності зараховуються до державного бюджету.

Пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 №5245, який набрав чинності з 01 січня 2013 року, встановлено, що до державної власності належать всі земельні ділянки за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної і комунальної власності. Тобто, з 01 січня 2013 року відбулось розмежування земельних ділянок державної і комунальної власності, а тому з 01 січня 2013 року до державного бюджету зараховується 100% вартості земельних ділянок державної власності.

Доводи відповідача та третьої особи про те, що на спірні правовідносини після 01 січня 2013 року повинна поширюватись дія пункту 6 частини 1 статті 71 та пункту 56 частини 2 статті 29 Бюджетного кодексу України в частині розподілу вартості земельної ділянки між місцевим і державним бюджетом у співвідношенні 90% на 10% є безпідставними.

Умовами договору купівлі-продажу не передбачено напрямки розподілу коштів від продажу земельної ділянки, а лише встановлено порядок сплати коштів за продану земельну ділянку: частину до укладення договору купівлі-продажу, іншу частину з розстрочкою платежу. Пісківська сільська рада не є стороною договору купівлі-продажу і його вимоги не поширюються на дану установу. Законодавство, на підставі якого укладався договір купівлі-продажу земельної ділянки, на час виконання його умов не змінилось. За таких обставин підстав для застосування вимог статті 58 Конституції України до спірних правовідносин немає. Разом з тим, тільки Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу. Однак в даному випадку вимоги Бюджетного кодексу України щодо спірних правовідносин не змінились.

Крім того, кошти, які надходили від покупця земельної ділянки в оплату її вартості, в даному випадку були не коштами за земельну ділянку приватної власності, як про це зазначають представники відповідача та третьої особи, а коштами за земельну ділянку державної власності, сплачені на виконання вимог договору купівлі-продажу земельної ділянки державної власності з розстроченням платежу.

Судові витрати по справі з відповідача не стягуються відповідно до статті 94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.