Справа № 815/2526/15
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2526/15

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

при секретарі - Іленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом Державної міграційної служби (далі ДМС) України про визнання протиправним та скасування рішення від 27 лютого 2015 року №82-15, яким позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язання відповідача прийняти рішення про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову - відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, а також що у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_2 народився 06 листопада 1987 року в м. Дамаск, район Аль-Ярмук (Сирія) та є палестинським біженцем. В 1993 році разом із своєю родиною виїхав в Об'єднані Арабські Емірати, с. Даба Аль-Хасен, підпорядковане м. Шаржа, де його батько працював викладачем в старшій школі. В 2005 році родина повернулася в Сирію, м. Дамаск. В 2006-2007 рр. позивач виїхав на навчання до України. За сім років перебування в Україні позивач три рази виїжджав до Сирії (останній раз 17 серпня 2011 року). Позивач на національністю є арабом, сповідує іслам (суніт); розлучений із громадянкою України, від якої має малолітню дитину.

23 липня 2013 року позивач звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України із заявою № 219 щодо отримання захисту.

За результатами розгляду заяви позивача та проведених співбесід, 16 січня 2015 року ГУ ДМС України в Одеській області складено висновок по справі №2012OD0219, яким позивачу відмовлено у наданні статусу біженця та в наданні додаткової форми захисту.

Рішенням ДМС України від 27 лютого 2015 року №82-15 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до абз.4 ч.1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, яка потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1 та п.13 ч.1 цього Закону, відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що рішення ДМС України, яким позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийнято з урахуванням інформації по країні походження та дослідженням всіх обставин справ, а тому є правомірним.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначає Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до п.п.1,13 ч.1 ст. 1 названого Закону біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань. Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Виходячи з буквального тлумачення ст. 1 Закону, небажання особи, яка звертається до міграційної служби про надання статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, повернутися в країну громадянської належності має бути обґрунтоване об'єктивними обставинами, які стали причинами побоювання цієї особи за своє життя, безпеку чи свободу.

Як встановлено матеріалами справи, у липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з посиланням на громадянську війну в Сирії та можливістю бути призваним до збройних сил країни.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання наведеної норми Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відповідачем проведено з ОСОБА_2 співбесіду.

Як вбачається з протоколу співбесіди від 23 серпня 2013 року, в обґрунтування заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач зазначив, що палестинські біженці (до яких він відноситься), не підтримують ані владу, ані опозицію в цьому конфлікті, у зв'язку із чим обидві сторони ненавидять їх. При цьому, позивач є військовозобов'язаним та у разі повернення до Сирії може бути призваним служити в армії з боку влади президента ОСОБА_3. Однак, позивач не хоче служити, тим більше в умовах військового конфлікту, так як не підтримує ні владу, ні опозицію в цій війні.

Пунктом 5 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За змістом п.45 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців Управління Верхового комісара ООН у справах біженців (1992 рік) особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування.

Пунктами 66 та 195 названого Керівництва передбачено, що для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення достатньо обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками. У кожному окремому випадку усі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, а потім особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити усі доводи та достовірність тверджень заявника.

Таким чином, особа, яка подала заяву про визнання біженцем або особа, яка потребує додаткового захисту, має навести факти, що її подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує її життю та свободі і така ситуація склалася внаслідок її переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Разом з цим, позивачем до заяви про надання статусу біженця не надано жодних доказів, які б підтвердили факти переслідування в країні громадянського походження.

Твердження позивача про загрозу його життю та здоров'ю у разі повернення на батьківщину не знайшли підтвердження під час співбесіди з посадовою особою відповідача. Одночасно встановлено, що до жодних політичних партій, громадських, військових та релігійних організацій позивач не відноситься.

При цьому, основною причиною небезпеки позивачем зазначена можливість бути призваним до збройних сил країни Сирії, однак жодного доказу цього позивач ні до міграційної служби, ні до суду не надав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач повертався до Сирії в період військового конфлікту, а саме 17 серпня 2011 року, що підтверджується протоколом співбесіди та штампами в національному паспорті (на підставі проїзного документу палестинських біженців № Р та студентської реєстрації Одеського національного медичного університету), що в свою чергу свідчить про те, що позивач не зазнав жодних утисків чи переслідувань.

Також, слід зазначити, що звернення позивача за захистом до управління міграційної служби відбулося лише 23 липня 2013 року після закінчення реєстрації на території України (27 червня 2013 року), тоді як конфлікт в Сирії розпочався в 2011 році (і в цьому році позивач відвідував Сирію, після чого повернувся до України та продовжив навчання).

Крім того, позивач безперешкодно продовжив термін дії паспортного документу в посольстві Сирії у м. Києві 06 червні 2013 року строком до 10 червня 2017 року, тоді як навчання закінчив 10 червні 2013 року, що свідчить про відсутність проблем з державними органами Сирії, в т.ч. з можливим невиконання громадських обов'язків іноземця (аспект призову на службу).

Відповідно до абз.4 ч.1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.п.1 чи 13 ч.1 ст. 1 цього Закону, відсутні.

Доводи апелянта, з посиланням на інформацію по країні походження, колегія суддів не бере до уваги, оскільки свідчить про загальновідому ситуацію в країні і не містить інформації щодо переслідування або утисків особисто позивача в країні її громадянської належності. Крім того, батьки позивача, його брат та 2 сестри продовжують проживати в м. Дамаск, Сирія, тобто на цей час їм ніщо не загрожує.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що за результатами розгляду відомостей, наведених в анкеті позивача, та співбесід останньої із посадовими особами відповідача, не встановлено об'єктивного підтвердження наявності обґрунтованих побоювань позивача та реальної небезпеки для останньої стати в Сирії жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, що свідчить про відсутність у заявника умов, передбачених п.1 чи п.13 ч.1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Із врахуванням викладеного та наведених вище норм законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржене рішення від 27 лютого 2015 року №82-15, яким позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийнято ДМС України правомірно.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що у позивача є законні підстави легалізуватись в Україні, оскільки в нього є малолітня дитина, 2008 р.н., від громадянки України, що є підставою для отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

Враховуючи все вищевказане, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі (після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції).

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв