Справа № 348/556/15-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року Справа № 876/4538/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Яворського І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити дії,-

В С Т А Н О В И В:

10.03.2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо обчислення його страхового стажу за період його роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі з 27.04.1984 року по 11.09.2014 року у Івано-Франківському управлінні бурових робіт, ТзОВ «Содружество Радужный-2», ТОВ «Капрі-Нейборз», ТОВ «Недра» без врахування права на пільгове обчислення стажу за роботу в таких місцевостях; зобов'язати відповідача здійснити з 09.09.2014року обчислення його пільгового страхового стажу:

період роботи з 27.04.1984 року по 15.02.1994 року на посаді токарем 4-го розряду у Івано-Франківське управління бурових робіт, яку він виконував в районах Крайньої Півночі;

період роботи з 04.09.2003 року по 19.09.2007 року на посаді токар у ТзОВ «Содружество Радужный-2», яке знаходилося в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі»;

період роботи з 25.09.2007 року по 14.04.2009 року на посаді верстатник широкого профілю та токар 5-го розряду у ТОВ «Капрі-Нейборз», яке знаходилося в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі;

період роботи з 25.05.2010 року по 02.11.2010 року на посаді токар 6-го розряду у ТзОВ «Содружество Радужный-2», яке знаходилося в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі;

період роботи з 04.11.2010 року по 29.11.2012 року на посаді токар 6-го розряду та слюсар ремонтник 5-го розряду у ТОВ «Недра», яке знаходилося в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі;

період роботи з 21.10.2012 року по 21.10.2013 року та з 25.10.2013 року по 11.09.2014 року на посадах помічник бурильника капітального ремонту свердловин 5-го розряду та каміняр 5-го розряду у ТОВ «Недра», яке знаходилося в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі

із розрахунку: один рік роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців відповідно до поданої ним трудової книжки;

визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування при розрахунку йому пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати, яку він отримував у ТзОВ «Содружество Радужный-2» у період з вересня 2003 р. по вересень 2007 р., у ТОВ «Капрі-Нейборз» у період з вересня 2007 р. по квітень 2009 р. та у ТОВ «Недра» у період з жовтня 2010 р. по вересень 2014 р.;

зобов'язати відповідача здійснити перерахунок його пенсії починаючи з 09.09.2014 року, з урахуванням розміру заробітної плати, яку він отримував:

у ТзОВ «Содружество Радужный-2» у період з вересня 2003 р. по вересень 2007 р. згідно архівної довідки №6491/03 від 08.10.2014 р.;

у ТОВ «Капрі-Нейборз» у період з вересня 2007 р. по квітень 2009 р. згідно архівної довідки №Р-210 від 06.11.2014 р.;

у ТОВ «Недра» у період з жовтня 2010 р. по вересень 2014 р. згідно довідки №249 від 22.09.2014 р. з районним коефіцієнтом в розмірі 1,7 та північною надбавкою в розмірі 50%, а також виплатити недоплачені мені суми пенсії.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року позов повністю задоволено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що факт роботи позивача у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в спірні періоди підтверджується трудовою книжкою та довідками, які уточнюють особливий характер праці чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії, підтверджують постійну зайнятість на пільговій роботі, в яких зазначено про розповсюдження пільг, передбачених Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а тому відповідач безпідставно відмовив позивачу у пільговому розрахунку стажу.

Крім того, суд першої інстанції вважає, що протиправним неврахування відповідачем при розрахунку пенсії позивача сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати, яку він отримував у ТзОВ «Содружество Радужный-2», у ТОВ «Капрі-Нейборз», у ТОВ «Недра». Вказані підприємства знаходилися на території Ханти-Мансійского автономного округу (Росія), яка згідно Постанови Ради Міністрів СССР від 10.10.1967 року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньо: Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі, і тут він отримував заробітну плату з урахуванням районного коефіцієнту 1,7 та північної надбавки в розмірі 50%. Однак при розрахунку пенсії безпідставно було взято до уваги довідки про заробітну плату без вищевказаних доплат.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскільки позивач не надав трудові договори, тому немає законних підстав вважати, що на нього поширювалися норми Закону щодо пільгового обчислення стажу. Таким чином, зарахувати стаж за вищевказаний період у кратному розмірі немає законних підстав.

Крім того, апелянт посилається на те, що відповідно до ст.78 діючого на той час Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески. Відповідно до п.п. «д» п. 15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29.02.1960р., в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, ч. 3 ст. 96 цього Закону передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78цього Закону.

Крім того, ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ні Законом України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено включення до заробітної плати північної надбавки та районного коефіцієнта.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Встановлено, що позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 09.09.2014 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області.

Згідно з п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами (абз.3 п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до пп.«б» п.7 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, з системного аналізу наведених норм права випливає, що трудовий договір є не єдиним документом, який може підтверджувати роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як слідує із матеріалів справи, позивач позивач працював у період з 27.04.1984 року по 15.02.1994 року (9 років 9 міс. 19 днів) працював на посаді токарем 4-го розряду у Івано-Франківському управлінні бурових робіт, у період з 04.09.2003 року по 19.09.2007 року (4 роки 0 міс. 15 днів) працював на посаді токарем у ТзОВ «Содружество Радужный-2», у період з 25.09.2007 року по 14.04.2009 року (1 рік 6 міс. 14 днів) працював на посаді верстатником широкого профілю 6-го розряду та токарем 5-го розряду у ТОВ «Капрі-Нейборз», у період з 25.05.2010 року по 02.11.2010 року (0 років 5 міс. 8 днів) працював на посаді токарем 6-го розряду у ТзОВ «Содружество Радужный-2» та ТзОВ «Содружество Сервіс», у період з 04.11.2010 року по 29.11.2012 року (1 рік 0 міс. 25 днів) працював на посаді токара 6-го розряду та слюсара ремонтника 5-го розряду у ТОВ «Недра», у період з 21.12.2012 року по 21.10.2013 року та з 25.10.2013 року по 11.09.2014 року (1 рік 8 міс. 17 днів) працював на посадах помічник бурильника капітального ремонту свердловин 5-го розряду та каміняр 5-го розряду у ТОВ «Недра».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Івано-Франківське управлінні бурових робіт знаходилося на території України. Однак позивач виконував роботу від даного підприємства вахтово-експедиційним методом у Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області, а ТзОВ «Содружество Радужный-2», ТзОВ «Содружество Сервіс», ТОВ «Недра», знаходилися на території м. Радужний, ТОВ «Капрі-Нейборз» на території м. Нижнєвартовськ - Ханти-Мансійский автономний округу (Росія).

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року № 1029 Ханти- Мансійський округ відноситься до місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі, Ямало-Ненецький автономний округ Тюменської області відноситься до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, беззаперечним фактом є те, що у спірні періоди позивач працював у місцевостях, які відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1029 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», прирівняні до районів Крайньої Півночі.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачає, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Відповідно до п.3 Постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Таким чином, враховуючи відомості трудової книжки та довідки, що підтверджують стаж роботи та отримувані пільги під час роботи позивача в районі Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, є достатні підстави для зарахування йому до пільгового трудового стажу період роботи з 27.04.1984 року по 15.02.1994 року, з 04.09.2003 року по 19.09.2007 року, з 25.09.2007 року по 14.04.2009 року, з 25.05.2010 року по 02.11.2010 року, з 04.11.2010 року по 29.11.2012 року, з 21.10.2012 року по 21.10.2013 року та з 25.10.2013 року по 11.09.2014 року з розрахунку за кожний рік - один рік і шість місяців.

Покликання апелянта на те, що обчислення стажу роботи в районі Крайної Півночі після 1 січня 1991 року застосовується в одинарному розмірі, є безпідставними, виходячи з наступного.

Питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім Російської Федерації) після 1 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та Російською Федерацією.

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Згідно з ч.2 ст. 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Відповідно до абз.2,3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв'язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З вищенаведених норм міжнародних угод, підписаних Україною та РФ, вбачається, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Тобто, якщо певний період роботи особи на території РФ згідно з законодавством цієї держави повинен обчислюватися на пільгових основах, то в такому ж порядку цей стаж повинен враховуватися щодо цієї людини і в Україні. Таким чином, стаж позивача має бути обчислений згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність особи. В період 1991-1998 років на території РФ був чинним Закон РРСФР «Про державні пенсії в РРСФР» від 20 листопада 1990 року № 340-1, який діяв на території РФ з 1 січня 1992 року по 31 грудня 2001 року, на підставі якого всі періоди роботи в районах Крайньої Півночі зараховуються в трудовий стаж в 1,5 розмірі.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що апелянт звертався до підприємства, де працював позивач, чи до самого позивача з вимогою про дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряв умови праці ОСОБА_1 та інші відомості, передбачені законодавством, для визначення права позивача на пенсію, хоча такі повноваження надані управлінню Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області ч.3 ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п.п.38,43 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області зарахувати в пільговому обчисленні (зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців) спірні періоди роботи, як трудовий стаж вироблений в місцевостях, прирівняних до району Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5.6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про збір та обов'язкове державне пенсійне страхування» об'єктом оподаткування є для платників збору, визначених п.п. 1 та 2 ст. 1 цього Закону - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці». Таким чином, об'єктом оподаткування є заробітна плата з урахуванням районного коефіцієнта.

Частиною 1 статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що перерахунок пенсії за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюються за нормами цього Закону на підставі документів, про вік, страховий стаж, заробітну плату (доходів) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Для визначення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до введення в дію цієї Угоди.

Посилання апелянта на норми Закону «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15 травня 1990 року є безпідставними, оскільки 5 листопада 1991 року було прийнято Закон України «Про пенсійне забезпечення», яким регламентовано порядок призначення та обчислення пенсій в Україні.

Законодавством України не передбачено обмеження включення до заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, районних коефіціентів та північної надбавки.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання дій відповідача щодо проведення перерахунку пенсії без урахування районного коефіцієнту та північної надбавки протиправними та зобов'язання провести позивачу перерахунок пенсії на підставі довідки про заробітну плату, оскільки позивач у вищевказані періоди отримував заробітну плату із застосуванням північних надбавок та районного коефіцієнту і саме з цих сум сплачувалися відповідні внески.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року у справі №348/556/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.П. Сеник

І.О. Яворський