Справа № 2-а-525/10
Суддя: Демочко Т. Є.
Дата ухвалення: 2010-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Володарський районний суд Донецької області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2010 року Володарський районний суд Донецької області у складі

судді: Демочко Т.Є.

при секретарі: Гранкіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Володарське справу адміністративного судочинства за позовом:

ОСОБА_1 до

Управління праці та соціального захисту населення Володарської райдержадміністрації

про визнання неправомірними дії УПСЗН у Володарському районі і

про зобов'язання перерахунку разової допомоги до 5 травня, -

в с т а н о в и в :

Позивач 23.02.2010 року звернувся до суду з позовними вимогами, в обґрунтування яких зазначає, що:

Позивач є інвалідом 3-ї групи, в наслідок захворювання пов'язаного з участю в ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ст.7 Закону України від 22.10.1993, № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі Закон 3551) має статус інваліда війни. Відповідно до ч.5 ст.13 цього Закону 3551 має право на пільги, а саме на щорічне отримання до 5 травня одноразової грошової допомоги у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Відповідачем фактично виплачено йому зазначену допомогу у розмірі 300 гривень у 2007 році, 350 гривень у 2008 році та 380 гривен у 2009 році. Він звертався до відповідача з вимогою про виплату допомоги у розмірі, встановленому Законом, але йому було відмовлено в цьому. Вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті недоотриманої одноразової щорічної грошової допомоги як інваліду війни за 2007-2009 р. неправомірними, а тому також просить до стягнути недоотриману грошову допомогу до 5 травня за 2007-2009 роки в розмірі семи мінімальних пенсій за віком за кожний рік.

Розгляд справи здійснювався із фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою „Камертон".

Позивач у судове засідання не з'явився, однак залишив суду заяву в якій просить суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак надав письмові заперечення, посилаючись на те, що відповідно до Закону №3551-Х11 позивачу встановлені певні пільги, зокрема право на отримання щорічної разової грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня поточного року. Відповідач дійсно перебуває у них на обліку, як особа яка постраждала в наслідок ЛНА на ЧАЕС та є інвалідом 3-ї групи в зв'язку з цим, відноситься до 1 категорії та має статус інваліда війни. Відповідно до ст.13 цього Закону така грошова допомога виплачується у розмірах, яких визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених про Державний бюджет України. У 2007 році сума допомоги цій категорії громадян виплачувалась у розмірах, передбачених ст. 29 Закону України від 19.12.2006 року № 489-V „Про державний бюджет України на 2007 рік" , а саме у сумі 300 гривень. У квітні 2007 року позивач отримав вказану допомогу в повному обсязі. Згідно Постанови кабінету Міністрів від 12.03.2008 року № 183 „Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2008 році відповідно до Законів України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та „Про жертви нацистських переслідувань" виплата інвалідам 3 групи встановлена у розмірі 350 гривень У квітні 2008 року позивач отримав зазначену суму. Згідно до Постанови КМУ від 18.03.2009 року №211 „Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2009 році відповідно до Законів України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та „Про жертви нацистських переслідувань" виплата інвалідам 3 групи встановлена у розмірі 380 грн (далі Постанова КМУ №211). Статтею 71 Закону України „Про держбюджет на 2009 рік" (далі Закон про держбюджет на 2009 р) Кабінету Міністрів надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. На час виплати позивачу грошової допомоги у квітні 2009 р. діяли норми Закону про держбюджет на 2009 р. та Постанови КМУ 211. Крім того, Закон 3551 не передбачає проведення перерахунку раніше виплаченої допомоги. Просить у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача по слідуючим підставам:

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, до яких також входять інваліди війни (ст.4 Закону №3551-Х11), визначається зазначеними Законом. Відповідно до ст.7 даного Закону №3551-Х11 до інвалідів війни належать також, інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України Нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними (ст.2 Закону 3551-Х11).

Статтею 171 Закону 3551 передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Рішення підприємств, установ і організацій, які надають пільги, можуть бути оскаржені до районної державної адміністрації, виконавчого комітету міської Ради або до районного (міського) суду (ст.22 Закону 3551).

Сторонами не оспорюється і це підтверджується пред'явленими документами, що позивач є інвалідом 3 групи - учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває на обліку в УПСЗН Володарської райдержадміністрації та відносяться до 1 категорії інвалідів війни 3 групи.

У судовому засіданні встановлено та ні ким не оспорювалось, що щорічна грошова допомога позивачу за 2007 рік була виплачена у сумі 300 гривень у квітні 2007 року, у 2008 році у сумі 350 гривень була виплачена у квітні 2008 року та за період 2009 року у розмірі 380 гривен була виплачена на прикінці квітня 2009 року, т.б. до 5 травня. У лютому 2010 року позивач звертався з заявою до відповідача з вимогами про доплату такої допомоги, але ж йому було відмовлено у цьому відповідно до відповіді від 05.02.2010 року.

Законом України від 25.12.98 р. N 367-XIV ст.13 Закону 3551-Х11 було доповнено частиною п'ятою згідно із якою- щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Дію частини 5 ст. 13 Закону „Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" було зупинено на 2007 рік в частині визначення розміру щорічної разової допомоги (ст. 29 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік").

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року положення ст. 29 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" було визнано неконституційними.

Згідно ч.2 ст. 73 Закону України „Про Конституційний суд України" у разі, якщо закони або окремі положення правових актів Верховної Ради України, визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Однак позивачу сума щорічної грошової допомоги була сплачена у квітні 2007 року, т.б. до визнання Конституційним судом України протиправним зупинення Законом України „Про державний бюджет України на 2007 рік" частини 5 ст. 13 Закону „Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту". Тому на момент виплати у 2007 році позивачу разової грошової допомоги до 5 травня діяли норми Закону України „Про державний бюджет України".

Підпунктом „б" підпункту 2 п.20 Розділом ІІ Закону України "Про "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року №107-УІІ до ч.5 ст.13 Закону 3551 були внесені зміни, відповідно до яких - щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані неконституційними положення п.п"б" п.п 2 п.20 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнаних неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України. Як зазначено у Рішенні при прийнятті оспорюваного Закону всупереч зазначеним правовим позиціям законодавець вийшов за межі правового регулювання бюджетних відносин: зупинив дію окремих положень законів (стаття 67 розділу I) і вніс до ряду законодавчих актів зміни і доповнення та визнав деякі з них нечинними (розділ II). 5.4. Конституція України у статті 92 визначила сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Т.б. враховуючи принцип дії нормативно-правового акту у часі, на підставі цього Рішення втратила чинність нова редакція ст.13 ч.5 Закону 3551 внесеними змінами Законом про держбюджет на 2008 рік, внаслідок чого відновлена попередня редакція закону, яка встановлює для інвалідів 3-ї групи сім мінімальних пенсій за віком. Т.б. фактично встановлений розмір допомоги встановлений законом був діючим на час виникнення права позивача, нарахуванні та виплати на отримання такої допомоги і будь яких змін, зупинень саме до цієї норми ст.13 ч.5 Закону 3551 не було.

Однак за період 2008 року позивачу була сплачена сума разової грошової допомоги до 5 травня у квітні 2008 року, т.б. до визнання Конституційним судом України протиправним зупинення Законом України „Про державний бюджет України на 2008 рік" частини 5 ст. 13 Закону „Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту".

Статтею 71 Закону України „Про держбюджет на 2009 рік" Кабінету Міністрів надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Виходячи з правового змісту зазначеної норми, Кабінету Міністрів України надане право встановлювати розміри соцвиплат, які визначаються та пов'язані з мінімальним розміром зарплати, але ж не прирівнюється до мінімального розміру до пенсії, яка прирівнюється до прожиткового мінімуму. Даним Законом (ст.54) встановлено, що мінімальна пенсія за віком, що встановлюється у розмірі мінімального прожиткового рівня для осіб, які втратили працездатність, складає з 01.01.2009 року у розмірі 498 грн.

Відповідно до Постанови КМУ №211 встановлена щорічна разова грошова допомога для інвалідів війни, прирівняних до Закону 3551-Х11, безпосередньо для інвалідів 3-ї групи у розмірі 380 гривен. Така виплата здійснюється органами УПСЗН до 5 травня поточного року.

Ст.46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з належних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Ст.19 ч.2 Конституції України передбачено, що органи держвлади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.113, 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України, та в межах своєї компетенції видає постанови та розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

За приписами ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Крім того, суд зазначає, що згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя "- якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Відповідно до ст.9 КАС України суд також може застосувати аналогію закону, відповідно до якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року №2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Т.б. на час розгляду цієї справи судом, розмір мінімальної пенсії за віком законодавче визначений ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Отже, суд вважає заперечення відповідача щодо невизначеності розміру мінімальної пенсії для здійснення розрахунків необґрунтованими.

Відповідно до ст.9 Конституції України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, суд не може застосувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються інакше як міжнародний договір, в той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не противорічать Конституції України.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

Суд вважає необхідним визначити, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005р., що є частиною національного законодавства, органи влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Наділивши позивача зазначеною соціальною гарантією, держава, таким чином, взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень.

Суд, керуючись принцом верховенства права, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними (урядовими) нормативними актами, не приймає до уваги посилання відповідача на підзаконні нормативні акти постанови Кабінету України, які регулюють дані правовідносини, що виникли між сторонами та встановлюють відмінні від законів розміри допомоги. Крім того, зазначені приписи співпадають з правовим змістом ст.2 Закону 3551, де законом закріплено, що нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Тому суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково, дії відповідача слід визнати неправомірними щодо здійснення доплати до разової грошової допомоги до 5 травня за період 2009 року у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Керуючись ст.ст.159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України від 22.10.1993, № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" із змінами та доповненнями, Законом України „про державний бюджет України на 2007 рік", Законом України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, Законом України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини від 23.02.2006 року №3474-ІV, Законом України „ Про державний бюджет на 2009 рік" від 26.12.2008 року №835, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,-суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Володарської райдержадміністрації щодо відмови у виплаті ОСОБА_1, як інваліду війни, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2009 року в розмірі меншому, ніж встановлено Законом України від 22.10.1993, № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Володарської райдержадміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у 2009 року у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Повний текст постанови виготовлений 29.04.2010 року.

На постанову може бути подана заява про апеляційне оскарження через Володарський районний суд протягом 10 днів з дня складання постанови в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження через Володарський районний суд до Донецького Адміністративного Апеляційного суду.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Т.Є. Демочко