Справа № 826/6719/15
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6719/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Літвіної Н.М.

Суддів: Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

при секретарі Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф-ЗЗУ від 25 листопада 2014 року.

Визнано протиправним і скасовано рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 34/26-55-17-08 від 25 листопада 2014 року.

На вказану постанову суду відповідач - ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з 15 жовтня 2014 року по 04 листопада 2014 року працівниками ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 з питань щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків і зборів за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 30 грудня 2013 року, за результатами якої складений акт № 3316/26-55-17-01- від 11 листопада 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 177 ПК України, п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст. 187 ПК України, п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-УІ, п. 177.10 ст. 177 ПК України.

25 листопада 2014 року ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на підставі зазначеного вище акта перевірки сформувала вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-33У, якою ОСОБА_3 визначено до сплати суму недоїмки по єдиному соціальному внеску у розмірі 140 231, 03 грн., а також винесено Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № 34/26-55-17-08, згідно якого до ОСОБА_3 у відповідності п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-УІ від 08 липня 2010 року застосована штрафна санкція по єдиному внеску у розмірі 9 942, 47 грн. Розрахунок відповідачем штрафних санкцій з єдиного внеску до оспорюваного Рішення наявний в матеріалах справи.

Не погодившись з вищезазначеними рішеннями суб»єкта владних повноважень позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Проте, рішенням Головного управління ДФС у м. Києві та рішенням Державної фіскальної служби України вищезазначені рішення залишені без змін.

25 листопада 2014 року ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкові повідомлення-рішення (форми «Р»):

№ , яким ФОП ОСОБА_3 визначено до сплати суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 110 789, 94 грн., в т.ч. 87 679, 95 грн. за основним платежем, 23 109, 99 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

№ 000131170, яким ФОП ОСОБА_3 визначено до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 259 870, 00 грн., в т.ч. 207 896, 00 грн. за основним платежем - 51 974, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № від 03 квітня 2015 року, прийняте за результатами перегляду в досудовому порядку податкового повідомлення-рішення № від 25 листопада 2014 року оскаржено до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року по справі № 826/ 3405/15 в задоволенні позову було відмовлено.

Між тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року було скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення адміністративного позову.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 03 квітня 2015 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 11 354, 05 грн. (в тому числі за основним платежем 9 083, 24 грн., за штрафними санкціями 2 270, 81 грн.). В решті позову відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено відсутність факту заниження ФОП ОСОБА_3 розміру отриманого в 2012 році оподатковуваного доходу (514 578 грн.) на суму 3 126 грн.; дійсний розмір розбіжності між задекларованою сумою доходу за 2013 рік та даними банківської виписки, що становить 462 333, 58 грн. (а не 512 685, 60 грн., як зафіксовано в акті перевірки № 3316/26-55-17-01- від 11 листопада 2014 року).

З урахуванням вище наведеного позивач вважає протиправними та необґрунтованими сум єдиного внеску та штрафної санкції, визначених згідно Вимоги та Рішення від 25 листопада 2014 року, як таких, що ґрунтуються на документально непідтверджених висновках акта перевірки та просить їх скасувати.

Відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-УІ від 08 липня 2010 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - платниками єдиного внеску, зокрема, є фізичні особи - підприємці та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно до ч. 2 ст. 6 Закону - платник єдиного внеску зобов'язаний, в тому числі: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону - для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 34,7% бази нарахування. А базою нарахування для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та сума доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Мінімальний розмір єдиного внеску має бути сплачений тільки в тому разі, якщо підприємець отримував дохід.

Згідно до п. п. 177.1, 177.2 ст. 177 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності (крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування), оподатковуються податком на доходи за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи -підприємця.

Частиною 3 ст. 7 Закону передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, що дорівнювала до 1 жовтня 2011 року п'ятнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок, з 1 жовтня 2011 року - сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок..

Згідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону - платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Виходячи з аналізу вказаних норм, позивач як фізична особа-підприємець, який протягом 2012 - 2013 років перебував на загальній системі оподаткування та отримував суми доходів від здійснення підприємницької діяльності за ці періоди, є платником єдиного соціального внеску за вказані періоди. Обов'язок позивача, як платника єдиного внеску, нараховувати та обчислювати такий внесок в розмірі 34, 7 % із суми чистого оподатковуваного доходу за кожен календарний місяць, подавати відповідну звітність з цього внеску.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону та п. п. 4.3.1 п. 4.3 розд. IV Інструкції - обчислення єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється щомісячно на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

При цьому, згідно до ч. 3 ст. 9 цього ж Закону (в редакції чинній на момент проведення перевірки позивача та складання акта такої перевірки) обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Як вбачається з акту перевірки позивача та вірно встановлено судом першої інстанції, за результатами підприємницької діяльності за перевіряємий період позивач єдиний внесок не нараховував та до бюджету не сплачував, звітність з єдиного внеску до органів Пенсійного фону України та органів доходів і зборів не подавав.

У зв'язку з чим ФОП ОСОБА_3 за результатами документальної перевірки був визначений до сплати єдиний внесок із сум чистого оподатковуваного доходу в таких розмірах:

за 2012 рік в сумі 58 618, 36 грн., що був розрахований із чистого доходу підприємця за 2012 рік у розмірі 516 264, 00 грн. (тобто, з суми різниці між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витрати, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця). Так, на стор. 14 акта перевірки позивача міститься таблиця з сумами чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_3 за кожен місяць 2012 року, що як видно були обраховані без урахуванням документально підтверджених витрат за 2012 рік в сумі 27 167, 00 грн., оскільки за даними цього ж акта (стор. 12) сума чистого оподатковуваного доходу платника податку (позивача) за 2012 рік становить 490 537, 00 грн.;

за 2013 рік в сумі 72 246, 08 грн., що був розрахований із чистого доходу підприємця за 2013 рік у розмірі 866 953, 00 грн., тобто, з суми різниці між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витрати, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з акту перевірки (таблиці з сумами щомісячного чистого оподатковуваного доходу позивача, отриманого ним за 2012 - 2013 роки, стор. 14 акта перевірки) та даних банківських виписок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві по особовому рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_1 за періоди з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року та з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року існують розбіжності у розмірах сум доходів (виручки) ФОП ОСОБА_3, оскільки перевіряючими до їх складу помилково були віднесені також суми комісійної винагороди банку за банківське обслуговування.

Проте, дані обставини були встановлені Київським апеляційним адміністративним судом при розгляді справи № 826/3405/15, а тому в сил норм ч. 1 ст. 72 КАС України повторному доведенню в межах цього спору не підлягають.

Крім того, при обрахунку сум єдиного внеску за 2012 і 2013 роки працівники податкової інспекції всупереч вимог чинного законодавства брали за основу розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу та максимальну величину доходів, на яку нараховується єдиний внесок (17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на певний місяць року). В той час як обрахунок єдиного внеску мав здійснюватися виходячи із суми чистого оподатковуваного доходу позивача за кожен звітний місяць року.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір бази для нарахування єдиного внеску за 2012 - 2013 роки за обумовленою ставкою, а також сам єдиний внесок, був розрахований контролюючим органом в акті перевірки невірно.

Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-33У від 25 листопада 2014 року та рішення № 34/26-55-17-08 від 25 листопада 2014 року є протиправними, а тому скасовано правомірно.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 08 вересня 2015 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.