Справа № 826/5446/15
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5446/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Оксененка О.М.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції України до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Державна фінансова інспекція України (далі - позивач, ДФІ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ МВС України в м. Києві) про зобов'язання відповідача виконати вимогу ДФІ від 18.08.2014 р. №08-17/1405:

- визначити розмір шкоди та відобразити її у бухгалтерському обліку ГУ МВС України в м. Києві, відповідно до вимог розділу ІV Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. №243/95-ВР;

- стягнути з відповідальних осіб матеріальну шкоду, відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. №243/95-ВР.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 червня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем, відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2014 року у справі №757/19721/14-к та на підставі направлень №1492 від 23.07.2014р., №1493 від 23.07.2014р., виданих ДФІ України, було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ГУ МВС України в м. Києві за період з 01.12.2013 р. по 01.05.2014 р.

За результатами ревізії складено акт від 18.08.2014 р. № 08-21/29, відповідно до якого проведеною інвентаризацією на складі озброєння ГУ МВС України в м. Києві встановлено нестачу майна військового призначення у матеріально-відповідальної особи ОСОБА_2 на суму 2520,9 тис. грн. та нестачу товарно-матеріальних цінностей у підрозділах ГУ МВС України в м. Києві на суму 60,4 тис. грн.

На підставі висновків зазначеного акту ревізії позивачем було складено та направлено відповідачу вимогу від 18.08.2014 р. №08-17/1405 «Про усунення порушень» у п. 2 якої від ГУ МВС у м. Києві, зокрема вимагається: визначити розмір шкоди та відобразити її у бухгалтерському обліку ГУ МВС України в м. Києві, відповідно до вимог розділу IV Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 р., та стягнути з відповідальних осіб матеріальну шкоду, відповідно до цього Положення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не заперечується правомірність вимоги ДФІ від 18.08.2014 р. №08-17/1405, водночас, він не надав суду жодних доказів її виконання.

Дослідивши матеріали справи та здійснивши системний аналіз чинного законодавства колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон №2939-ХІІ), Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р. №550 (далі - Порядок №550).

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1, 2 ст. 2 Закону № 2939-ХІІ закріплено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з п.п. 1, 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналогічні правові положення закріплені у п. 50 Порядку № 550.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір, згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Тож, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом і не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 28 жовтня 2014 року у справі №21-462а14, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-442а14, від 26 травня 2015 року у справі №21-330а15, від 23 червня 2015 року у справі №826/10350/14, які відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить відповідну норму права.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги ДФІ, заявлені в межах даного адміністративного позову вказують на виявлені збитки та необхідність їх стягнення, а тому не підлягають задоволенню у такий спосіб захисту як зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме виконати вимогу ДФІ, як про таке просить позивач, що помилково не було встановлено судом першої інстанції, та обумовлює відсутність достатніх і необхідних правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 червня 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Державної фінансової інспекції України до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 08.09.2015 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Ганечко О.М.

Оксененко О.М.